Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року з нього на користь [PERSON] на утримання дітей стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку до досягнення [PERSON] повноліття. 26 вересня 2015 року він уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу з якою мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження записаний позивач, та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, на даний час змінився його сімейний та майновий стан, оскільки на його утриманні додатково перебувають, двоє малолітніх дітей, від іншого шлюбу, дружина, яка зараз не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також на його утриманні знаходяться його мати пенсіонерка [PERSON] , якій він надає матеріальну допомогу, а також рідна сестра [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом другої групи з дитинства і за станом свого здоров`я не має можливості працювати. Отже внаслідок зміни сімейного та матеріального стану, позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, а тому просить суд, зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини до 1/4 частини. Ухвалою судді від 15 лютого 2019 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.18). Відповідач [PERSON] про розгляд даної справи була повідомлена у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Однак відповідач відзиву на позов не надала та жодних заяв або клопотань від неї до суду не надходило. Згідно з ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості\~(стаття 129 Конституції України). Відповідно до\~ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормою частини 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07 жовтня 2006 року, який був розірваний згідно рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року (а.с.23). Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4). На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року (справа № 182/1357/15-ц) з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку до досягнення [PERSON] повноліття (а.с.4,24). З матеріалів справи вбачається, що у позивача змінився сімейний стан, оскільки 26 вересня 2015 року він уклав шлюб з [PERSON] , від якого в них є малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження записаний позивач [PERSON] (а.с.6,7). Діти знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача, його дружина [PERSON] на даний час не працює оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим була позбавлена можливості отримувати додатковий дохід. Коштів, які залишаються після усіх відрахування не вистачає для забезпечення нормального рівня життя сім`ї. Згідно з пунктом 17,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача, суд приймає до уваги, зміни у його сімейному стані, а саме те, що на його утриманні також знаходяться малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, суд звертає увагу, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Згідно ч. 1ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В той же час, суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що на його утриманні також знаходяться його мати пенсіонерка [PERSON] та рідна сестра [PERSON] , яка є інвалідом другої групи з дитинства, з тих підстав, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання їм будь-якої матеріальної допомоги, а також відомостей про їх дохід, з метою надання належної оцінки необхідності сторонньої матеріальної допомоги. Виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою захисту прав позивача та недопущення порушення прав осіб на користь та утримання яких стягнуто аліменти, суд з урахуванням положень ст. 192 СК України, вважає можливим зменшити розмір аліментів, які стягується з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення найстаршою дитиною [PERSON] повнолітня, що відповідає положенням ч. 2 ст. 183 СК України. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved