Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.09.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 785. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинені, тому позивач просить розірвати шлюб. Відповідач подала зустрічний позов, в якому зазначає, що під час спільного життя ними з позивачем було набуто автомобіль, ? частину вартості якого просить стягнути в позивача. Також ними були взяті кредити в банках. Тому просить стягнути з позивача суму у розмірі 10850 грн., яка становить ? частки сплачених [PERSON] коштів на погашення кредитних зобовязань перед ПАТ «ВТБ банк». Визнати спільним борг [PERSON] та [PERSON] у розмірі 18190,51 грн. перед ПАТ «Приватбанк». Покласти на сторони обовязок по поверненню цього боргу в рівних частках. В подальшому відповідач уточнили позовні вимоги та просить стягнути з позивача суму у розмірі 20000 грн., яка становить ? частки внеску до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Тріел», суму у розмірі 10850 грн., яка становить ? частки сплачених [PERSON] коштів на погашення кредитних зобовязань перед ПАТ «ВТБ банк». Визнати спільним борг [PERSON] та [PERSON] у розмірі 18190,51 грн. перед ПАТ «Приватбанк». Покласти на сторони обовязок по поверненню цього боргу в рівних частках. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з травня 2014 року, коли відповідач пішов з родини. В 2015 році він виїхав до Росії. Відновлювати шлюбні відносини позивач не бажає. Дитина буде проживати з матерю. Зустрічний позов не визнає повністю. Пояснив, що внесок у статутний фонд ТОВ «Компанія Тріел» був внесений особистим майном позивача, але яким, зазначити не може. Кредит у ПАТ «ВТБ банк» дійсно взятий на потреби родини, але він також приймав участь у його погашенні. Кредит у ПАТ «Приватбанк» був взятий не на потреби родини, про його існування він не знав. Відповідач та її представник проти розірвання шлюбу не заперечують. Шлюбні відносини припинені з травня 2014 року. Про наявність кредитів позивач знав, але не допомагав в їх погашенні. З картки ПАТ «Приватбанк» відповідач поповнювала мобільні телефони чоловіка. Представник ПАТ «Приватбанк» в судове засіданні не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Учасники не заперечують проти розгляду справи за його відсутністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний - частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом 30.09.2006 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено факт припинення подружніх відносин, суд вважає, що родина розпалася остаточно і відновлена бути не може. 15.12.2011 року [PERSON] за договором № R53100172099B взяла у ПАТ «ВТБ банк» кредит у розмірі 21700 грн. в споживчих цілях в інтересах родини (п.2.1,3.1 договора). Ця обставина визнана сторонами. Довідкою б/н від 14.01.2016 року ПАТ «ВТБ банк» повідомив, що [PERSON] повністю повернула кредит за договором № R53100172099B. Згідно з випискою по картці/рахунку ПАТ «Приватбанк» за період з 01.01.2013 по 29.03.2016 років [PERSON] витратила 28841,58 грн., сплатила банку 10651,07 грн. Баланс на кінець періоду -18190,51 грн. Відповідно до комерційної пропозиції ТОВ «Компанія Тріел» вбачається, що його директором є [PERSON] та зазначені мобільні телефони товариства: [NUMBER], [NUMBER]. Згідно з розпискою 26.10.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] 16300 грн. в рахунок оплати за автомобіль. З вказаної виписки ПАТ «Приватбанк» вбачається, що в 2013-2014 роках [PERSON] поповнювала мобільні телефони [NUMBER], [NUMBER]. 26.10.2013 року з цієї картки було оплачено придбання пального на АЗС. З цієї виписки також вбачається, що протягом 2013 року та до 01.06.2014 року вказаною карткою, в основному, оплачувалося придбання продуктів в магазинах, ліків а аптеках, поповнювалися мобільні телефони позивача та відповідача. Тобто, на думку суду, вказані витрати робилися в інтересах та на потреби родини. Станом на 01.06.2014 року заборгованість за цим картковим рахунком складала 8247,64 грн. [PERSON] в подальшому борг перед банком не погашала. Згідно з чеками [PERSON] перераховував [PERSON] кошти з РФ протягом вересня 2015-січня 2016 років. Згідно з відомостями ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя від 27.05.2016 року з 01.04.2012 по 31.12.2015 років [PERSON] дохід не отримував. З акту, затвердженого начальником ЦОА МКП Основаніє [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з травня 2014 року. Відповідно до витягу ЄДР [PERSON] є директором та засновником ТОВ «Компанія Тріел». Розмір статутного капіталу 40000 грн. З наданих відповідачем чеків та квитанцій вбачається, що з січня 2012 по січень 2016 років [PERSON] повертала ПАТ «ВТБ банк» кредит. З травня 2014 по січень 2016 років нею повернуто банку 11980,59 грн. Вказана сума визнана сторонами. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2,4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року № 6-38цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд приходить до наступних висновків. Внесок позивача до статутного фонду ТОВ «Компанія Тріел» зроблений за рахунок спільних коштів. Зворотне позивачем не доведено. З відповідача підлягає стягненню ? частка внеску. Отримання кредиту [PERSON] у ПАТ «ВТБ банк» здійснено в інтересах родини. Ця обставина визнана сторонами, тому доказуванню не підлягає. Те, що кредит в ПАТ «Приватбанк» взятий відповідачем в інтересах родини, підтверджується тим, які витрати за його рахунок здійснювалися: купівля продуктів, ліків, пального в день передачі коштів за автомобіль, оплата мобільних телефонів, належних позивачу та відповідачу. Тому суд вважає, що й цей кредит взятий в інтересах родини. Сторонами в судовому засіданні визнано, що шлюбні відносини припинені в травні 2014 року. Тому суд вважає, що погашення кредитів до травня 2014 року відбувалося подружжям спільно. З травня 2014 по січень 2016 років відповідачем самостійно повернуто ПАТ «ВТБ банк» 11980,59 грн. кредиту, отриманого під час шлюбу. Тому з [PERSON] підлягає стягненню 1/2 частка цієї суми. З виписки ПАТ «Приватбанк» вбачається, що станом на 01.06.2014 року заборгованість перед ПАТ «Приватбанк» за цим картковим рахунком складала 8247,64 грн. В подальшому борг збільшився через, те, що відповідач припинила його погашати. Тому борг перед банк є спільним саме в цієї сумі. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині покладення на сторони обовязку по поверненню цього боргу в рівних частках, оскільки такий спосіб захисту не заснований на Законі та не відповідає ст.. 16 ЦК України.

Outcome: partial