Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 січня 2017 року позивач став власником вказаної квартири. Відповідач є одним з колишніх власників квартири. З 01 вересня 2014 року відповідач фактично не проживає у ній і до теперішнього часу, її речей там немає. Місце проживання відповідача йому невідомо. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не з`явився, від нього в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 січня 2017 року [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.7,8). Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 січня 2017 року /а.с.12/. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаної квартири, що вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 27 січня 2017 року (а.с.7,8). Згідно наданої до матеріалів справи копії довідки голови правління ОСББ «Молодіжний 25» від 22 лютого 2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак з 01 вересня 2014 року не мешкає за вказаною адресою (а.с.11). Судом встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належній позивачу квартирі, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно до вимог ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. У відповідності до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Оскільки після укладання з позивачем договору купівлі-продажу вказаної квартири право власності відповідача, як попереднього власника, на квартиру припинилося, відповідно, вона втратила і право користування жилим приміщенням в цій квартирі. Право користування жилим приміщенням в даному випадку є похідним від права власності на квартиру. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved