Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] В`ячеслава Борисовича, [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку, вказуючи, що він являється батьком [PERSON] В`ячеслава Борисовича та колишнім свекром [PERSON]. 12.10.2013 року відповідач [PERSON] В`ячеслав Борисович придбав у [PERSON] ? частину житлового будинку № 100 по вул. Громова в м. Черкаси, яка є тіткою відповідача [PERSON] Оскільки на придбання вказаної частини будинку у колишнього подружжя не вистачало коштів, то суму грошей було отримано у позивача в борг, за умови повернення при першій можливості. На той період часу у позивача був укладений договір депозиту з ПАТ КБ «ПриватБанк» SAMDN 25000719311808, на депозитному рахунку якого були кошти у валюті США. 08.10.2013 року позивачем було достроково закрито депозитний рахунок та знято грошові кошти в сумі 6225,93 доларів США, що в еквіваленті становило 50920,20 грн. В цей же день вказану суму коштів, було надано в борг відповідачам, які на той час перебували у шлюбі для придбання вказаної частини житлового будинку. Зазначену суму коштів безпосередньо отримав відповідач [PERSON] з відому та згоди [PERSON] На даний час відповідачами кошти позивачу не повернуті. До січня 2016 року позивач з вимогою про повернення коштів до відповідачів не звертався, оскільки після придбання будинку останні до вказаного часу в ньому робили ремонт. З січня 2016 року між відповідачами було припинено стосунки, а у квітні 2016 року вони розлучилися. В наслідок чого відповідач [PERSON] подала до суду позов про розподіл майна, яке придбано за кошти отримані в борг, а саме за кошти позивача. З метою повернення коштів позивач направив відповідачам письмову вимогу-претензію від 15.12.2016 року про повернення грошових коштів. На зазначено вимогу відповідач [PERSON] надав розписку від 18.01.2017 року про визнання боргу та відмову у поверненні коштів у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Відповідачем [PERSON] вказана вимога залишена без відповіді та виконання. Станом на 24.01.2017 року борг відповідачів становить 6225 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 170144,81 грн. Оскільки взяті у борг кошти відповідачі витратили безпосередньо на придбання ? частини житлового будинку № 100 по вул. Громова в м. Черкаси, тому позивач просить повернути борг за рахунок придбаного відповідачами на ці кошти майна (обєкту нерухомості), а саме просить визнати за ним право власності на ? частини житлового будинку № 100 по вул. Громова в м. Черкаси. До початку слухання справи по суті позивач та його представник надали заяву про зміну предмету позову, обґрунтовуючи тим, що спірне майно, яке було придбане відповідачами під час шлюбу за позичені кошти у позивача не розподілене між ними і є спірним щодо розміру часток, позивач вважає, що грошова сума витрачена на придбання спірного майна в розмірі 6225 доларів США, що еквівалентно 170\~144,81 грн. має стягуватись з відповідачів солідарно. На даний час позивач потребує коштів на лікування, оскільки йому була проведена операція у Черкаському обласному онкологічному диспансері та подальшим погіршенням його стану здоров'я, вважає, що вказаний борг має стягуватися грошима. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. [PERSON] зазначила, що їй нічого не відомо про кошти, які відповідач [PERSON] отримав у борг у позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила, щоб кошти з відповідачів стягнули в солідарному порядку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] В`ячеслав Борисович та [PERSON] з вересня 2008 року перебували у шлюбі, який у квітні 2016 було розірвано. Позивач являється батьком відповідача [PERSON] В`ячеслава Борисовича та колишнім свекром відповідача [PERSON]. 12.10.2013 року відповідач [PERSON] В`ячеслав Борисович придбав у [PERSON] ? частину житлового будинку № 100 по вул. Громова в м. Черкаси, що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2991. На даний час в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне майно подружжя, а саме на частину житлового будинку № 100 по вул.. Громова в м. Черкаси. В судовому засіданні позивач зазначив, що на придбання вказаної частини будинку відповідачі у нього позичили в борг кошти в розмірі 6\~225 доларів США, за умови повернення при першій можливості, однак кошти не повернули. З метою повернення коштів позивач направив відповідачам письмову вимогу- претензію від 15.12.2016 року про повернення грошових коштів, яка була отримана останніми, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. На зазначену вимогу відповідач [PERSON] надав розписку від 18.01.2017 року про визнання боргу та відмову у поверненні коштів у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Відповідачем [PERSON] вказана вимога залишена без відповіді та виконання. Також пояснив, що при передачі коштів розписки від відповідачів він не отримував. Таким чином, твердження позивача про те, що ним надавались кошти в розмірі 6\~225 доларів США, частково знайшло своє підтвердження, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідачем [PERSON] було отримано в борг вказані кошти у позивача, що підтверджується розпискою [PERSON] від 18.01.2017 року. Також встановлено що боргова розписка відповідачем [PERSON] була написана значно пізніше ніж у нього виникло боргове зобов'язання перед позивачем. Як зазначив сам позивач, розписку про повернення коштів син йому написав після звернення колишньої невістки до суду з позовом про визнання права власності на спільне майно подружжя. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Правова оцінка щодо написання боргової розписки після отримання коштів викладена у Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року та у Правовій позиції (у справі №6-79 цс14): Договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, та і дати її отримання. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В даному випадку суд вважає, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON] та надав кошти в борг, тоді як зобовязання останнім виконано не було, чим останній порушив прийняті на себе зобов'язання, про що в розписці вказує відповідач [PERSON] Крім того, із довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.11.2016 року № 0000000718692568 вбачається, що кошти, які є предметом спору до надання їх у борг відповідачу [PERSON] були покладені позивачем на депозитний рахунок відповідно до договору SAMDN 25000719311808 від 01.09.2011 року укладеного між останнім та ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №AGR000000049667294 від 08.10.2013 року вбачається, що позивачу було видано кошти в розмірі 6225,93 доларів США по депозитному договору SAMDN 25000719311808. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких умов вимога позивача про стягнення боргу в гривнях за офіційним курсом НБУ не суперечить положенням законодавства. В позовній заяві позивач просить стягнути кошти в розмірі 6225 доларів США, що еквівалентно 170144,81 грн., однак суд вважає, що позивачем не вірно зроблено розрахунок у гривнях, оскільки заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 24.04.2017 року складає 6225 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 166394,25 грн., які і підлягають до стягнення на користь останнього. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. За таких умов суд прийшов до висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів коштів, які є предметом спору солідарно, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що кошти у борг позивач надав саме відповідачу [PERSON], а не [PERSON] Як пояснила відповідач, про взяття даних коштів в борг їй стало відомо лише з претензії, яка була направлена позивачем на її адресу. Ніякого договору позики вона не підписувала, про наявність боргу їй нічого не було відомо. Приймаючи вказане рішення суд приймає до уваги також висновок Верховного Суду України, який висловлений у Постанові від 20.02.2013 року у справі №163 цс 12, який в силу приписів, наведених в ч.1\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковим в тому числі для усіх судів України, згідно якого, при вирішенні справ даної категорії суд має керуватись\~ст. 65 СК України, згідно якої при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно,\~одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також Верховний Суд України у вказаній справі зазначив, що поза увагою судів залишився той факт (не перевірний під час розгляду справи по суті), що отримані одним з подружжя грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, вказавши на те, що така обставина не підтверджена відповідними доказами, а також не з'ясовано чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. У цьому зв'язку судом встановлено, що [PERSON] не давала письмову згоду на укладення договорів позики. Сам договір позики був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] 18.01.2017 року, тобто через чотири роки після отримання даних коштів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення в солідарному порядку коштів які є предметом позову не підлягають до задоволення, оскільки обставини на які посилається позивач, а саме те що кошти у борг було отримано і відповідачем [PERSON] не підтверджені жодним доказом. Відповідно до вимог ст. 88 ЦК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову в сумі 1592,65 грн. належить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved