Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягувати аліменти з відповідача на користь позивача, щомісяця 1\\4 частки його доходу (заробітку) на утримування сина [PERSON] [INFO] до його повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягувати з відповідача, щомісяця 2000 грн. додаткових витрат на дитину інваліда [PERSON] 28.07.2014 року до 01.06.2020 року призначення чергової соціальної допомоги. Позовні вимоги аргументовані тим, що за час подружнього життя в сторін спору є син [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Син є дитиною з інвалідністю «дитина з інвалідністю» ( закон №2249-У 11 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19.12.2017 року. Позивач вказує, що згідно даного закону має право на аліменти від батька дитини до повноліття дитини та на додаткові витрати на дитину у відповідності з вимогами ст. 185 СК України ( батько зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину , що викликані особливими обставинами ,хвороби дитини , каліцтвом тощо). Позивач вказує, що призначеної допомоги на дитину з 01.03.2017 року до 01.06.2020року, не вистачає на лікування та реабілітацію сина, інше. Відповідач знає, що дитині потрібне ортопедичне взуття та санаторно-куротне лікування. На вказане потрібно кошти як на проїзд так витрати по лікуванні. За змістом вимог ст.183 СК України позивач вважає, що має право на аліменти 1\\4 частки доходу заробітку відповідача, а за вимогами ст. 185 СК України просить суд стягувати з відповідача 2000 грн., щомісяця. Відповідач має доходи (заробітки) так як у нього є пенсія, проте свої батьківські обовязки не виконує. 03.06.2018 року відповідачем було отримано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2018року про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику осіб та копію позовної заяви з додатками, однак відзиву на позовну заяву до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. 28.05.2013р. між сторонами спору укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу, серія: 1-АМ, №114558. Судом встановлено, що позивач разом з дитиною [PERSON] проживає за адресою [INFO], що підтверджено довідкою виданою ОСББ « Келецька-138» від 15.03.2018р. № 174. Судом встановлено, що [PERSON] є дитиною інвалідом, що підтверджено посвідченням серії: ААГ, №100956, медичним висновком та історією хвороби дитини. Дитині призначено державну соціальну допомогу з 01.03.2017р. по 01.06.2020р. Дохід відповідача з січня по травень 2018р. складає 21653,40 грн., що підтверджено довідкою виданою ГУ ПФУ у Вінницькій обл. від 14.05.2018р. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. ст.150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька або у твердій грошовій сумі. ч.1 ст. 182 СК. України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом ч.1 ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою заявника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття Ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. ч.1 ст.191 СК України, якою встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також враховуючи що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України внесено зміни та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з метою захисту прав дитини, таким чином суд вважає позов задовольнити в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 704,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved