Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду зпозовом до відповідача про розірвання шлюбу та вказав, що сторони є подружжямз 25 травня 2004 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини остаточно припинені з 2002 року у звязку з сімейними непорозуміннями, відповідач раніше зверталася з позовом про розірвання шлюбу, але у звязку з неявкою в судові засідання її позов було залишено без розгляду. Спору про визначення місця проживання дітей та поділ майна немає. Позивач вважає, що сімя не може бути відновлена та просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, телефоном просила справу розглянути за її відсутності, позов визнала у повному обсязі. Суд приймає визнання позову відповідачем на підставі ст. 174 ЦПК України та вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає,що позов обґрунтований та підлягає повному задоволенню на підставі наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у шлюбі з 25 травня 2004 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 14, свідоцтво І-КЕ № 142692 (а.с. 8). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] та [INFO] відповідно (а.с. 6,7). Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо тривалий час, втратили взаємну повагу та довіру один до одного, категорично наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них або їх дітей, що мають істотне значення, шлюб є добровільним, отже позов підлягає повному задоволенню. Питання щодо судових витрат сторонами не ставилося. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105 ч. 3 , 110 ч. 1,111,112, 113 СК України та

Outcome: approved