Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який згодом уточнив (а.с. 22). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. З листопада 2004 року у вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично у вказаному будинку ніколи не проживав, за комунальні послуги не сплачує, жодних витрат на утримання житла не несе. Відповідач не відноситься до членів його сім'ї. Таким чином, відповідач створює перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні власністю. У зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу на праві власності будинку. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що на позовних вимогах наполягає та просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 19, 26, 27, 28-29), про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надав. В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційного посвідчення ОП ЗМБТІ (а.с. 3). У вказаному будинку зареєстрований відповідач, про що свідчить довідка сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області (а.с. 12). Проте фактично за вказаною адресою ніколи не проживав і не проживає, про що свідчить довідка Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А за ч. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживає у вищезазначеному будинку з поважних причин, а також те, що між ним та позивачем була якась інша угода щодо порядку користування зазначеним приміщенням в ході розгляду справи не було встановлено. Оскільки відповідач [PERSON] більше шести місяців у зазначеному будинку не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved