Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним нікчемного правочину - Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42734 від 16.01.2014 р., укладеного між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління [PERSON] та [PERSON], а також стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2014 р. між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42734 від 16.01.2014 р., відповідно до якого відповідач розмістила в Банку вклад в сумі 190200 гривень на сток з 16.01.2014 р. по 15.02.2014 р. В цей же день 16.01.2014 р. постановою Правління Національного банку України № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категоріх неплатоспроможних та була розпочата процедура ліквідації Банку, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - [PERSON] Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкадів фізичних осіб прийнято 16.04.2014 р. рішення № 29 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «Даніель». На виконання вимог ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було проведено перевірку договорів, які укладені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації та виявлено договори, що укладені 16.01.2014 р. з численною кількістю осіб, які мають ознаки нікчемності, а саме: договори передбачали платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку. Згідно з цим договором вклади розміщені на два місяці. До переліку таки договорів входить договір , укладених з [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір укладений заступником голови правління [PERSON] в день, коли вона не мал. Повного обсягу цивільної дієздатності на вчинення відповідної дії, оскільки вже діяла тимчасова адміністрація. Крім того, операційні процедури за даним договором були проведені о 22 год. 18 хв, тобто після закінчення операційного часу, хоча окремого наказу Банку щодо подовження післяопераційного часу не було. За допомогою зазначених договорів був збільшений штучно депозитний портфель вкладів ізичних осіб до загальної суми 20000000 гривень, хоча фактично кошти від Клієнтів не приймались. Даний правочин укладено з мнтою створення обов»язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати грошові кошти за рахунок державних коштів, а отже спрямований на заволодіння державними коштами і порушує публічний порядок, що свідчить про нікчемність укладеного правочину. Оскільки Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечує дійсність Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42734 від 16.01.2014 р. позивач просить визнати нікчемний правочин недійсним. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилачись на те, що при укладенні між сторонами Договору Банківського вкладу «Швидкий прибуток» з відповідачем не були дотримані вимоги ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також він був укладений поза межами операційного часу, що ставить під сумнів дійсність. Відповідач в судове засідання повторно не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась за місцем реєстрації, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання на поштовому відділенні в зв»язку з неотриманням адресатом. Відповідно до положень ст. 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду. На підставі ст.280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.01.2014 р. постановою Правління Національного банку України № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категоріх неплатоспроможних та була розпочата процедура ліквідації Банку, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - [PERSON] Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкадів фізичних осіб прийнято 16.04.2014 р. рішення № 29 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «Даніель». Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 16.01.2014 р. було прийнято рішення № 1 та розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Даніель». Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 р. № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Даніель» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.04.2014 р. № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення уповноваженого особи Фонду на ліквідацію Банку [PERSON] до 15.04.2015 . Згідно з Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 57 від 12.03.2015 р. продовжено строк ліквідації Банку на один рік, а в подальшому до 14.04.2017 р. на підставі рішення № 389 від 24.03.2016 р. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції яка діяла на час введення тимчасової адміністрації), протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком. В силу положень ч.3 ст.38 Закону аазначені договори є нікчемними. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» була проведена перевірка договорів, укладених Банком та встановлено, що 16.01.2014 р. між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління [PERSON], та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42734 від 16.01.2014 р., відповідно до якого відповідач розмістила в Банку вклад в сумі 190200 гривень на сток з 16.01.2014 р. по 15.02.2014 р. Крім того, встановлено, що операційні процедури за даним договором, а саме прийняття коштів від клієнта, були проведені 16.01.2014 р. о 22 год. 18 хв. Відповідно до наказу Голови Правління ПАТ «КБ «Даніель» № 273-0 від 26.07.2013 р. встановлено режим обслуговування клієнтів банку, режим дня та порядок подовження після операційного ча. В Банку була встановлена тривалість операційного часу з 09 год. 15 хв до 16 год. 30 хв. Крім того, зазначеним наказом встановлено, що у разі здійснення операцій Банку, які потребують подовження післяопераційного часу, кінець встановлюється окремим наказом по Банку. Як встановлено судом наказу по Банку щодо подовження післяопераційного часу 16.01.2014 р., тобто в день укладення договору, по Банку не видавалось. Відповідно до ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. . На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Як встановлено судом Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42734 від 16.01.2014 р. був укладений посадовою особою Банку після прийняття рішення Національним банком України про віднесення КБ «Даніель» до категорії неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації. Зазначені обставини свідчать про нікчемність укладеного правочину. Звертаючись до суду позивач просить визнати недійсним нікчемний правочин. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його нікчемності (недійсності). Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину». Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину, не дотримався зазначених вимог закону, та звернувся у спосіб не передбачений ст.215 ЦК України. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи зібрані і досліджені судом докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, позивач звернувся за захистом свого права не у спосіб, передбачений законом, в зв»язку з чим позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed