Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 10.08.2004 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 50. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. На початку подружнього життя відносини між ними були нормальними, однак близько чотирьох років тому вони погіршились. Причиною цього стали непорозуміння, які виникали з питань ведення домашнього господарства, використання коштів тощо. З цих підстав постійно виникали сварки, що призвело до відчуження між ними. Близько трьох років проживають окремо. Спроба на примирення не дала результату, так як стали чужими людьми. На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки остаточно втратила до відповідача почутті любові та поваги. Питань з розподілу спільного майна не виникає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Не заперечив щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано 10.08.2004 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 50. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини визначено як «[PERSON]». Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилась [INFO]. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилась [INFO]. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 та СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інвалідата інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 704, 80 грн. судового збору в дохід держави. Відтак, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, беручи до уваги, що сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку, що є всі підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved