Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON],співвідповідач ПАТ«ОТП Банк»,треті особи :Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції,відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Черкаській області , Центр надання адміністративних послуг м. Черкаси , Публічне акціонерне товариств Комерційний Банку »Приватбанкпро визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації,вказуючи ,що на початку 2001 року його дід, [PERSON], вирішив подарувати йому грошові кошти для купівлі квартири у м. Черкаси. Оскільки на той момент він був неповнолітнім, з цією метою, 01 лютого 2001 року, було укладено договір дарування у формі дарчої (далі по тексту «Дарча»), між його дідом, [PERSON], та його батьком, [PERSON] (далі по тексту «Відповідач»), відповідно до якого, Відповідач, як його Представник, отримав грошові кошти у сумі 20 000 доларів США для придбання чи будування житла у м. Черкаси від йогоімені та у його інтересах. Відповідно до курсу долара, встановленого Національним банком України на 1 лютого 2001р. (100доларів США = 543,05грн.), Відповідач за Дарчою отримав суму, еквівалентну 108 610грн. (ста восьми тисячам шістсот десятьом гривням). Відповідно до умов Дарчої,за отримані гроші Відповідач зобовязаний був придбати квартиру для нього, [PERSON]. На виконання умов Дарчої, 7 травня 2001 року, Відповідач уклав договір про участь у дольовому фінансуванні будівництва приміщення квартири №2, у будинку №250 по вул. б-р. Шевченка (копія додається), відповідно до якого вартість квартири склала 81 000грн. (вісімдесят одну тисячу гривень).Після закінчення будівництва, порушуючи вимоги Дарчої, Відповідач, оформив право власності на придбану квартиру на себе, про що свідчить свідоцтво про право власності (копія додається). Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Через такі дії Відповідача, протягом тривалого часу, між ним та його дідом виникали суперечки, однак Відповідач завжди казав, що все вже переоформив і тепер власником квартири став він. Однак нещодавно, під час сварки, Відповідач заявив, що це його квартира і в нього є всі документи. Він вирішив перевірити, чи дійсно Відповідач переоформив право власності на ньогота попросив знайомих скористатися новоствореним Державним реєстром прав власності на нерухоме майно. Як виявилося, власником квартири до сих пір є Відповідач, про що він отримав інформаційну довідку (копія додається). Таким чином, у жовтні 2015 року він достовірно дізнався про те, що його права були порушені. Після цього він звернувся до Відповідача з вимогою надати йому документи на квартиру та повідомив про намір подавати до суду, у випадку, якщо він відмовиться добровільно здійснити переоформлення права власності. Відповідач надав йому копію договору про участь у дольовому фінансуванні будівництва та копію свідоцтва про право власності на квартиру, однак здійснювати переоформлення в категоричній формі відмовився.Таким чином, Відповідач не тільки не виконав умов договору дарування та порушив вимоги чинного законодавства щодо представництва, встановлені ст.238 ЦК України, а й фактично позбавив його належного йому майна, оскільки за отримані гроші, він зобовязаний був придбати чи побудувати квартиру для нього. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, не допускається одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, отримавши грошові кошти на придбання квартири для нього , порушив умови Дарчої, діяв у власних інтересах та оформив право власності на себе, чим фактично позбавив його права власності на квартиру і тепер відмовляється його визнавати. На даний час, Відповідач не пускає його до житла та каже, що жодного відношення до квартири він не має. У звязку з цим, він змушений звертатися до суду про захист своїх прав та законних інтересів у, встановленому законом, порядку. Просить суд визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру № 2 у будинку № 250 по вул. б-р. Шевченка у м. Черкаси та скасувати державну реєстрацію права приватної власності на квартиру № 2 у будинку № 250 по вул. б-р. Шевченка у м. Черкаси. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. [PERSON] позов визнав та суду пояснив ,що гроші в сумі 20.тис.дол.США [PERSON] привіз у Черкаси ,потім пояснив ,що гроші вони у двох по 10 тис.дол.США з [PERSON] перевезли в карманах на Україну та пояснив що гроші [PERSON]Х дав йому у Вірменії, у Вірменії дарування завіряє староста на селі,не може розпорядитися квартирою ,оскільки вона арештована. Представник співвідповідача ПАТ«ОТП Банк» за довіреністю [PERSON] позов не визнав ,просив застосувати позовну давність при розгляді позовних вимог [PERSON] ,вважає заявлені вимоги безпідставні,не підтверджені жодними доказами та суперечать вимогам закону та підтримує заперечення викладені (на арк.спр.40-41), Треті особа :Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції просить справу розглянути без участі представника ДВС та в задоволенні позову відмовити. Третя особа :відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Черкаській області просить провести розгляд справи без участі представника управління та прийняти рішення на розсуд суду, Третя особа :Центр надання адміністративних послуг м. Черкаси в судове засідання не з»явився ,хоч і був належним чином повідомлений про час ,місце дату слухання справи ,причина неявки не відома. Третя особа : Публічне акціонерне товариств Комерційний Банку »Приватбанк представник банку в судове засідання не з»явився ,хоч і був належним чином повідомлений про час ,місце дату слухання справи,причини неявки не повідомив.: Суд ,вислухавши учасників процесу,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку ,що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та ім. правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] зазначив ,що квартира 2 по бул. Шевченка 250 в м. Черкаси придбана за кошти ,які надані відповідачу дідом позивача [PERSON], що підтверджується документом Дарственная від 01.02.2001 році №31 у Республіці Вірменія . Документ Дарственная, не містить підпису отримання коштів [PERSON] В,Є., а тому на думку суду не може підтверджувати факт передачі грошей . В судовому засіданні відповідач [PERSON] путався в своїх показах ,спочатку він стверджував ,що гроші в сумі 20.тис.дол.США [PERSON] привіз у Черкаси ,потім пояснив ,що гроші вони у двох по 10 тис.дол.США з [PERSON] перевезли через кордон в карманах на Україну та в 3-й раз пояснив що гроші [PERSON]Х дав йому у Вірменії. А тому суд вважає що у справі не має жодного доказу ,що спірна квартира була придбана за кошти,надані відповідачу для придбання житла позивачу та на думку суду документ Дарственная, не є офіційним документом. Як вбачається із договору про участь у дольовому фінансуванні будівництва приміщення від 07.05.2004 року був укладений в м. Черкаси. Відповідач так і не зміг пояснити де отримав кошти в сумі 20 тис.дол США ,путався в поясненнях,не надано жодних доказів ввезення коштів на територію України,банківського переказу,митної декларації. Крім того на час укладення договору позивач [PERSON] [INFO] , був неповнолітній ,йому було 12 років, 25.06.2006 року йому виповнилось 18 років та став повнолітнім . Також позивачем не надано доказів родинних зв»язків між сторонами. Як вбачається з Свідоцтва про право власності (арк.спр.9),яке видане на підставі рішення Черкаського міськвиконкому від 16 серпня 2001 року №896 квартира №2 по бул.Шевченка 250 в м. Черкаси належить на праві власності [PERSON] на праві приватної власності,частка 1 та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна. Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції винесена постанова про арешт квартири 2 по бул.Шевченка 250 в м. Черкаси належить на праві власності [PERSON], квартира знаходиться в іпотеці ОТП Банку. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України , ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї (ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України ,власник може пред»явити позов про визнання його права власності ,якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства ,що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок»інші особи ,що брали участь у будівництві жилого будинку(його купівля) не на підставі угоди про створення спільної власності,яка відповідає законодавству,вправі вимагати не визнання права власності на будинок,а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку),якщо допомогу забудовнику(покупцю) вони надавали не безоплатно. Тому суд вважає,якщо [PERSON] придбав спірну квартиру за рахунок не власних,а чужих коштів,то позивач вправі вимагати не визнання права власності на квартиру,а лише повернення коштів. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім»я відповідача [PERSON] видано 13 грудня 2001 року. Лише через 10 років позивач звернувся до суду з позовом до батька [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі до винесення рішення суду. Сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови в позові. В судовому засіданні встановлено , що позивачем пропущено строк позовної давності,оскільки повнолітнім [PERSON] став в 2006 році ,а з позовом звернувся до суду в 2016 році. Також як вбачається з листа відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Черкаській області ,який надійшов до суду 22.08.2016 року ,зазначено що у них на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №24557303 відносно боржника [PERSON] до складу якого входить 17 виконавчих проваджень на загальну суму 14\~418169,94грн. В ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем 23.05.2015 року проведено опис та арешт нерухомого майна ,а саме квартири ,що знаходиться за адресою м. Черкаси, бул.Шевченка ,250кв.2, що належить на праві приватної власності [PERSON] Аналізуючи докази по справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, надуманими, недоведеними та безпідставними,а тому на думку суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене , на підставі ст.ст.257,267,392, 317, 319,321, 383 ЦК України ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства ,що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок»,

Outcome: dismissed