Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики,мотивуючи вимоги тим, що 21.07.2009 року між [PERSON] , яка є матір`ю позивача та відповідачем [PERSON] було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000,00доларів США, строком до 21.01.2010року, під 5% щомісячно, які зобов`язана сплачувати 21 числа кожного місяця. 21.04.2010року між [PERSON] , яка є матір`ю позивача та відповідачем [PERSON] було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 13 300,00доларів США, строком до першої вимоги позивача. 23.06.2011року між [PERSON] , яка є матір`ю позивача та відповідачем [PERSON] було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00доларів США, строком до першої вимоги позивача під 3% щомісячно. [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2019р. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги та в період 2019-2020 одержала свідоцтва про право власності на майно, що належало померлій [PERSON] . Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 03.03.2020року грошові кошти не повернула. 06.12.2019 позивач направила претензію про сплату боргу відповідно до боргових розписок, однак відповідач суму боргу не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач має заборгованість в розмірі 937495,91 гривень, суму заборгованості по відсоткам в розмірі 3242071,37грн. та судовий збір. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість, суду пояснив, що дійсно відповідачка брала грошові кошти, що підтверджується відповідними розписками, однак всі грошові кошти були повернуті померлій. Окрім того позивачем не надано відповідний розрахунок суми відсотків, якій вказаний у розписках. Позивачка вказала тільки загальні суми відсотків без зазначення періоду нарахування відсотків та відповідних сум за кожний з періодів. Окрім того поросив суд застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.07.2009 року між [PERSON] , яка є матір`ю позивача та відповідачем [PERSON] було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000,00доларів США, строком до 21.01.2010року, під 5% щомісячно, які зобов`язана сплачувати 21 числа кожного місяця( а.с.8). 21.04.2010року між [PERSON] , яка є матір`ю позивача та відповідачем [PERSON] було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 13 300,00доларів США, строком до першої вимоги позивача( а.с.9). 23.06.2011року між [PERSON] , яка є матір`ю позивача та відповідачем [PERSON] було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00доларів США, строком до першої вимоги позивача під 3% щомісячно( а.с.10). Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2019р.( а.с. 6). Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги та в період 2019-2020 одержала свідоцтва про право власності на майно, що належало померлій [PERSON] . Згідно ст..1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла( спадкодавця) до інших осіб( спадкоємців). Відповідно до ст.. 2018 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок смерті. Таким чином, якщо спадкодавець мав боржників, то право вимагати від них повернення боргу переходить до спадкоємців. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 03.03.2020року грошові кошти не повернула. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналізуючи фактично укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді розписок від 21.07.2009, 21.04.2010, 23.06.2011рр., обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки з наданої розписки 21.07.2009р., вбачається термін повернення 21.01.2010р. Згідно зіст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік ( ст.ст.257,258 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4.ст.267 ЦК). Із копії розписки від 21.07.2009року (а.с.8) вбачається, що грошові кошти були надані в борг строком до 21.01.2010р., а з позовною заявою [PERSON] звернулася до суду 03.03.2020, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем доведено факт існування боргу відповідача перед позивачем . Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги в частині стягнення боргу є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial