Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсними заборони відчуження нерухомого майна та договору іпотеки посилаючись на те, що 24 лютого 1993 року було зареєстровано ПНВП фірма «Алтей», засновником та керівником якого є [PERSON]. В 2002 році конкуренти підприємства в змові з начальником державної виконавчої служби Дніпропетровської області вчинили кримінальний злочин проти ПНВП фірми «Алтей». Державна виконавча служба, реалізувала статутний фонд приватного підприємства, після чого був захват підприємства та продаж майна. Незаконні дії державної виконавчої служби та інших осіб були оскаржені до суду та прокуратури. 05 жовтня 2005 року Верховний Суд України зупинив виконання судових рішень першої інстанції - Індустріального районного суду м. Дніпра від 07.06. 2002 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2003 року. 05 квітня 2006 року Верховний Суд України скасував рішення першої та другої інстанції та постановив нове рішення яким касаційну скаргу ПНВП фірми «Алтей» задовольнив. В мотивувальній частині рішення Верховного Суду України зазначено, що оскільки [PERSON] набув корпоративних прав на спірне підприємство поза межами чинного законодавства, вони не породжують юридичних наслідків. Тому всі дії та угоди щодо цього підприємства, здійснені виконавчою службою та іншими особами, є незаконними, права позивача мають бути поновлені. 26 грудня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна по вулиці Каруни, 16, м. Дніпро, договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] реєстр №4734. 26 грудня 2006 року 18:31:02 за №4293417 реєстратором: Приватний нотаріус [PERSON] [ADDRESS], тел..7265509, накладена заборона на нерухоме майно будівлі та споруди на території Гаражного кооперативу «Віраж», Адміністративна будівля літ. А-2, сторожка літ а-1 загальною площею505,8 кв.м.ганок літ.а, сходи літ.а2,аЗ, цех літ.Б-3 загальною площею 278,0кв.м. цех та побутові приміщення літ.В-2, В-4 загальною площою452,9 кв.м.в, Всходи, зливна яма літ Г трансформаторний пункт літ. Д- 2, д, д, ганки, д-2 сходи, споруди 1-2, мостіння 1, адреса м.Дніпро , вул.. Каруни, буд. 16, номер РПВН: 15711559, РЕЄСТАЦІЙНИЙ НОМЕР ОБТЯЖЕННЯ 4293417 . Підставою обтяження: Договір іпотеки № 166/06-1, реєстраційний номер 2-3-907, 26.12.2006. Приватний нотаріус ДМНО [PERSON] Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2008 року, колишній державний виконавець Біленко Ю.В. був визнаний винним у вчинені злочину. Після поновлення прав ПНВП фірма «Алтей» в особі директора [PERSON] звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про відшкодування шкоди, встановлення наслідків нікчемності правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння. 24 червня 2010 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позов задоволено визнано недійсним: -договір купівлі - продажу будівель та споруд які знаходяться за адресою по вулиці Каруни, 16, укладений 23.10.2006 року посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано в реєстрі №3876. -договір купівлі-продажу будівель та споруд які знаходяться по вулиці Каруни,16, укладений 26 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано в реєстрі №4734. -скасував державну реєстраціє права власності на будівлі та споруди які знаходяться за адресою вулиця Каруни, 16. М. Дніпро за [PERSON] та [PERSON]. -витребувано майно у Андреева В,В. будівлі та споруди та передав ПНВП фірмі «Алтей». Позивач неодноразово звертався до приватного нотаріуса [PERSON] з проханням зняти накладену заборону про відчуження майна, але нотаріус проігнорував скасування заборони відчуження нерухомого майна, також 13.03.2015 року Реєстраційна служба Дніпропетровського управління юстиції відмовилась виконувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 24.06.2010 року. Посилаючись на вище викладене позивач просить суд визнати недійсним договір іпотеки №166/06-1 реєстровий номер 2-3-907, від 26.12.2006 року, визнати недійсною заборону відчуження нерухомого майна накладену приватним нотаріусом ДМНО [PERSON]С від 26.12.2006 року за №4293417 та зобовязати приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] скасувати заборону відчуження на нерухоме майна яке знаходиться за адресою по вулиці Каруни, 16 : Адміністративна будівля літ.А-2, сторожка літ.а-1, загальною площею 505.8 кв.м. ганок літ. А, сходи літ. а-2 ,а -3, цех літ. Б-3, загальною площею 452,9 кв.м. в, в - сходи, зливна яма літ. Г, трансформаторний пункт літ Д-2, д, д ганки, д2 сходи, споруди 1-2, мостіння 1. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у судовому засіданні. Представник відповідача, ПАТ «Кредобанк» в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважав, що відсутні правові підстави для визнання договору іпотеки недійсним. Інші відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» було створене та зареєстроване у 1993 році, єдиним засновником та директором був [PERSON]. 11.02.2002 року статутний фонд ПНВП фірми «Алтей» був реалізований Відділом державної виконавчої служби Індустріального районного управління юстиції через ВАТ «Алеко-сервіс» [PERSON]. В результаті арешту та продажу статутного фонду відбулася неодноразова зміна засновників, вносилися зміни в реєстраційні документи та було реалізоване і продане все майно ПНВП фірми «Алтей». З приводу неправомірних дій Відділу ДВС та незаконного продажу майна [PERSON] звертався з позовами до судів різних інстанцій, у зв'язку з чим рішення виносилися неодноразово. Рішенням Верховного Суду України від 05.04.2006 року встановлено, що оскільки [PERSON] набув корпоративних прав на спірне підприємство поза межами чинного законодавства, вони не породжують юридичних наслідків. Тому всі дії та угоди щодо цього підприємства, здійснені Державною виконавчою службою, та іншими особами, є незаконними, права позивача як засновника на це підприємство мають бути поновлені. Даним рішенням виключено з акта опису й арешту від 01.02.2002 року, складеного державним виконавцем Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська статутний фонд Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей», та визнано недійсним договір про реалізацію арештованого майна від 11.02.2002 року, укладений між ВАТ «Алеко-сервіс» та [PERSON]. На підставі рішення Верховного Суду України від 05.04.2006 року та листа Дніпропетровської обласної державної адміністрації корпоративні права [PERSON] були поновлені і 26.10.2006 року, реєстраційні документи були поновлені та приведені у первісне становище. Окрім цього, вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2008 року державного виконавця Відділу ДВС Індустріального районного управління юстиції, який проводив арешт та реалізацію статутного фонду Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей» та іншого майна, було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, та встановлено незаконну реалізацію статутного фонду та іншого майна ПНВП фірми «Алтей». 23 жовтня 2006 року, після постановлення рішення Верховним Судом України, відповідач [PERSON] від імені Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей» уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №3876. 26 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4734. Зазначені обставини встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2010 року, яке набрало законної сили, та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також, зазначеним рішенням було визнано недійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд на території Гаражного кооперативу «Віраж», що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16, укладений 26 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №4734; визнано недійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16, укладений 23 жовтня 2006 року між Приватним науково-виробничим підприємством фірмою «Алтей», в особі [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №3876 та витребувано у [PERSON] будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16, та передати Приватному науково-виробничому підприємству фірмі «Алтей», в особі [PERSON]. Також судом встановлено, що 26.12.2006 року між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» був укладений договір іпотеки №166/06-І, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] на виконання своїх кредитних зобовязань в розмірі 346000 доларів США передав в іпотеку будівлі та споруди на території Гаражного кооперативу «Віраж», що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16. Реєстраційний номер обтяження 4293417. Крім того, відповідно до Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 16 грудня 2011 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», до останнього перейшли права іпотекодержателя за вищезгаданим договором іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Аналогічна позиція міститься в абз. 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК. Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 статті 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи та оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» поза його волею, що встановлено судовими рішеннями, суд вважає за можливе договір іпотеки №166/06-І від 26.12.2006 року укладений між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON], щодо нерухомого майна, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Каруни,16, визнати недійсним. Оскільки договір іпотеки №166/06-І від 26.12.2006 року є недійсним суд вважає з можливе також скасувати: запис про обтяження - заборону відчуження нерухомого майна, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]С від 26.12.2006 року за №4293417 та запис про обтяження іпотека, внесений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 22.12.2011 року за № 4293453. Щодо вимог до нотаріуса про зобовязання вчинити певні дії, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про скасування запису про обтяження є обовязковими для виконання усіма державними реєстраторами. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідачів [PERSON], ПАТ «Кредобанк», ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з кожного, на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial