Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач є його рідним сином та зареєстрований за адресою [ADDRESS] в будинку, який належить позивачу на праві приватної власності. Однак з 2010 року по теперішній час відповідач проживає за невідомою йому адресою, сімейні стосунки з позивачем та його дружиною не підтримує, тому позивач просить суд визнати дану особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки це чинить йому перешкоди в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи без його участі, на позовних вимогах наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Іванівського районного суду Одеської області, отже відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, є таким, який повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справи у його відсутність. Зі згоди позивача, та відповідно до положенням ст.280 ЦПК України 29.03.2018 року судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено наступне: житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією рішення суду від 07.09.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З довідки про склад сім'ї та довідки про реєстрацію особи, виданої Іванівською селищною радою, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований позивач, дружина позивача [PERSON] та відповідач, який 2010 року по даний час не проживає там. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На теперішній час відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, що підтверджується довідкою селищної ради, позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами, які прилучені до матеріалів справи, у відповідності до ст.72 ЖК України згідно якої в судовому порядку особа може бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 12,13,81 ЦПК України.

Outcome: approved