Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив в рахунок погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором №CM-SME300/072/2008 від 25 квітня 2008 року, укладеного із Закритим акціонерним банком «ОТП Банк», у розмірі 3050737,51 грн на користь позивача звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №PM-SME300/072/2008 від 25 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., реєстровий №37 будівлю торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] а, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; передати в управління іпотекодержателю предмет іпотеки шляхом надання позивачу права примусового входу до предмета іпотеки, його обладнання охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями та стягнути з відповідача судові витрати. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 25 квітня 2008 року між відповідачем та Закритим акціонерним банком «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір №CM-SME300/072/2008, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 350000 доларів США. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем зобов`язань між цими ж сторонами 25 квітня 2008 року укладено договір іпотеки №PM-SME300/072/2008, за яким відповідач передала банку в іпотеку будівлю торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу на праві приватної власності. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року по справі №2-2959/10, яке набрало законної сили 10 жовтня 2014 року, з відповідача та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») стягнуто суму боргу за вказаним кредитним договором у розмірі 3050737,51 грн. 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договори купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги, згідно умов яких банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за вказаним кредитним договором та за договором іпотеки, укладеними із відповідачем. Зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором №CM-SME300/072/2008 складає 3050737,51 грн, а тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. 11 квітня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого вона дійсно визнає, що були укладені вищезазначені договори між сторонами. Зазначає, що ПАТ «ОТП Банк» у грудні 2009 року знав про порушення відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором, що підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року. Отже кредитор мав право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки щонайпізніше з грудня 2009 року, коли достеменно знав про порушення забезпеченого зобов`язання. Враховуючи, що позов подано 19 грудня 2018 року, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому відповідач заявляє про застосування наслідків спливу такого строку. Таким чином і похідна вимога щодо передання в управління позивачу предмета іпотеки, на думку відповідача, не підлягає задоволенню, а тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 07 травня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що наявність судового рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум шляхом звернення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку представника позивача, є формою стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, яке забезпечено іпотекою. Оскільки основне зобов`язання за кредитним договором на сьогоднішній день не виконано, то іпотека є чинною, а отже питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованим. Крім того, Закон України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення позову судом, необхідно зазначити заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації. У судове засідання представник позивача не з`явився,\~надав суду\~заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, до початку судового засідання представник позивача Нездолій Г.В. надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 25 квітня 2008 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір №CM-SME300/072/2008, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 350000 доларів США терміном до 24 квітня 2023 року (а.с.6-11). В забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором №CM-SME300/072/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №PM-SME300/072/2008, за яким відповідач передала банку в іпотеку будівлю торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-16,34-40). 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до п.2.1 якого, ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) позивачу права на кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься в Додатку №1 до цього Договору), а позивач приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця винагороду (а.с.17-30). Відповідно до витягу з Додатку №1 боржником за договором №CM-SME300/072/2008 від 25 квітня 2008 року зазначено відповідача (а.с.29). Також 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем у зв`язку укладенням договору купівлі-продажу від 18 березня 2011 року, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитним договором, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в Додатку №1, укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги сукупних прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно; за цим договором до позивача переходять всі права ПАТ «ОТП Банк» як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/«Заставодержатель» у зобов`язаннях, що виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави) (а.с.31-32). Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 18 березня 2018 року боржником за договором №CM-SME300/072/2008 від 25 квітня 2008 року зазначено відповідача (а.с.33). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, по справі №2-2959/10 з відповідача та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №CM-SME300/072/2008 від 25 квітня 2008 року у розмірі 2918710 грн 81 коп., еквівалентних 365524 доларів 21 центів США основного боргу і процентів, 132026 грн 70 коп., еквівалентних 16534 доларів 34 центів США пені, а разом 3050737 грн 51 коп. та розподілено судові витрати (а.с.59-60). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року, зокрема, встановлено, що 03 червня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» на адресу відповідачів були спрямовано письмові вимоги щодо дострокового виконання зобов`язання у всій сумі кредиту з нарахуванням процентів за користування коштами до дня розрахунку згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, які були вручені відповідачам 06 червня 2009 року. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів, виданих на підставі рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року, до виконання відмовлено через те, що з грудня 2010 року по листопад 2015 року банком не вчинялись дії щодо отримання виконавчих листів та пред`явлення їх до виконання (а.с.90-92). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником будівлю торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є відповідач (а.с.53-55). Також в судовому засіданні встановлено, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 3050737,51 грн не сплачена, а тому позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими. Однак, вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пред`явленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінено строк виконання основного зобов`язання. На час звернення у 2009 році з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Таким чином, посилання позивача на те, що він має право на звернення до суду за захистом порушеного права в будь-який час у відповідності до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» є необґрунтованим. Крім того, сама норма ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зобов`язує позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у встановленому законом порядку, що в свою чергу включає і порядок дотримання строку позовної давності для такого звернення. Кредит був наданий позичальнику строком до 24 квітня 2023 року. Направленням кредитором 03 червня 2009 року досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором N CM-SME300/072/2008 від 25 квітня 2008 року банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання. У грудні 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом (справа N2-2959/10), яким позовні вимоги задоволені (а.с.59-60). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідачем заявлено під час розгляду справи у відзиві на позов (а.с.84-89). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, N 22083/93, N 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (N o. 2), N 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Враховуючи строк надання кредиту та те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, приймаючи наявність судового рішення у справі N2-2959/10, тієї обставини, що позивач є правонаступником банку ще з 18 березня 2011 року, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови позивачу у задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, з підстав спливу позовної давності, оскільки позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано у грудні 2018 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України. Така правова позиція, зокрема, викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у цивільній справі №643/10601/16-ц. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, відмовлено, то в задоволенні позовної вимоги про передання в управління іпотекодержателю предмету іпотеки, як похідної вимоги, також слід відмовити. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed