Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який в подальшому був уточнений, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з відповідача в розмірі 429347,38 грн., а також просить стягнути з нього витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 27.09.2008 року по 27.09.2012 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17.09.2012. 16 січня 2013 року державним виконавцем Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУ юстиції у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем направлено запити до ПФУ та ДФСУ щодо надання інформації про отримання доходів, пенсії чи про відкриті рахунки. Згідно з відповіддю ПФУ та ДФСУ від 29.04.2020 за боржником відкритих розрахункових рахунків не має, пенсію не отримує, отримує дохід в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізька хендлінгова компанія». Постановою державного виконавця лише 04.05.2020 звернено стягнення на дохід боржника. Державним виконавцем неодноразово здійснювався розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Згідно з останнім розрахунком заборгованості, складеним 08.07.2020 головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), станом на 30.06.2020 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 55 127,72 грн. Загальний розмір неустойки за період з 01.09.2012 року по 30.06.2020 року за розрахунком позивача становить 281 071,89 грн., яку просить суд стягнути з відповідача. Розрахунок неустойки (пеню) позивач виконав лише за ті місяці, в яких сплата аліментів відсутня (вересень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року, січень 2013 року, травень 2014 року, червень 2014 року, вересень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, червень 2015 року, червень 2017 року, квітень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року, грудень 2019 року, січень 2020 року, березень 2020 року), за місяці в яких сплата аліментів була, хоча і в меншому обсязі здійснювалась, пеню не нараховує. На підставі чого вважає, що відповідач має сплатити позивачу неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з вересня 2012 року по червень 2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2020 року відкрито провадження у зазначеній справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засідання на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Додатково пояснила, що спільно не проживали з відповідачем, спільного побуту не вели, дитині жодного разу не допомагав, дарував подарунки лише на новий рік та день народження, дитину утримувала самостійно, завжди казав, що грошей немає, після продажу машини гроші були надані за заборгованість по сплаті аліментів. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково уточнила період стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів, а саме з 01.09.2012 та її розмір. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідач в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, пояснив, що не вважає себе боржником, окрім того приймав участь у вихованні та розвитку дитини, деякий період проживали разом з позивачкою та сином, однією сім`єю після розірвання шлюбу. Востаннє бачив дитину рік тому, дитина не хоче бачитись з батьком, бо налаштована проти нього матір`ю. Вважає розрахунок заборгованості, наданий державним виконавцем, неправильний, адже сплачував аліменти весь час на підтвердження чого надавав чеки у виконавчу службу. Про те, що за час,коли він не перебував у трудових відносинах, треба сплачувати аліменти від середньої заробітної плати по місцевості, не знав, бо державний виконавець йому роз`яснила, що розмір аліментів в цьому випадку рахується від мінімальної заробітної плати, що він фактично і сплачував, внаслідок чого могла утворитися заборгованість. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, не визнає заборгованість по сплаті аліментів в повному обсязі, оскільки вважає, що пеню можливо стягувати лише на заборгованість, яка встановлена лише судом, або відповідач погодився з розміром заборгованості. Оскільки відповідач з розміром заборгованності не погодився, а позивач не зверталдася до суду для визначення її розміру, то позов задоволенню не підлягає, на підставі чого, просить відмовити у його задоволенні. Представник Третьої особи - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надала пояснення у судовому засіданні з приводу розрахунку заборгованості, пояснила різницю в сумах заборгованості в різних розрахунках тим, що розрахунки здійснювались різними державними виконавцями без врахування періоду і фактичних доходів відповідача під час його офіційного працевлаштування, про їй стало відомо з відповіді на її запит, після чого рнею був зроблений остаточний розрахунок. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Заводським районним судом м.Запоріжжя від 27 вересня 2012 року. В шлюбі у сторін народився син - [PERSON] [INFO] , на підтвердження чого надана копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2012 року у справі № 0809/5137/2012 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки доходу боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 17.09.2012 року до повноліття дитини. На виконання вказаного судового рішення Заводським районним судом м.Запоріжжя було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро). Державним виконавцем надано розрахунок заборгованості від 27.01.2021 року, відповідно до якого станом на 30.06.2020 року включно, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 183 446,46 грн.. Окрім того, відповідачем надано довідку з ТОВ «Запорізьке Хелдінгова Компанія» від 24.05.2021 року №277, відповідно до якої [PERSON] працює на підприємстві з 13.04.2017 року та з червня 2020 року утримується з його заробітної плати кошти на підставі виконавчого листа. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментах надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження вправі оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII\~ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог та запереченнями відповідача, між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, і, як наслідок, щодо пені за прострочення їх сплати. Разом з тим, належить зазначити, що за умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. При виплаті аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Даний висновок щодо обчислення розміру пені зроблений Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 року в справі № 554/2959/19, який суд у відповідності ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України зобов`язаний враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Вирішуючи позов, суд не може взяти до уваги розрахунок пені наданий позивачем [PERSON] , оскільки він проведений із повної суми нарахованих щомісячних аліментів без врахування часткового погашення заборгованості, та починаючи з місяця в якому не було сплачено аліменти, а не з 01 числа наступного місяця, коли виникла заборгованість, яка тягне за собою відповідальність у вигляді неустойки. Отже, позивач надав розрахунок пені у справі, алгоритм якого не відповідає постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року в справі № 554/2959/19. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 54), відповідачем нерегулярно сплачувались нараховані щомісячні аліменти та ним частково погашався борг за попередні місяці заборгованості. Станом на 30.06.2020 року включно сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] становить 183 446,46 гривень. Однак точної суми пені розрахувати неможливо через відсутність у матеріалах справи інформації про дати внесення відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментах, не зазначено за який місяць цими коштами були сплачені аліменти та/або погашена заборгованість та яка сума частки аліментів залишилась несплаченою за певний місяць, оскільки якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Позивач же клопотань про витребування додаткових належних доказів не заявляла. Таким чином у суду немає правових підстав для проведення розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, а відповідно до ч. 7 ст.\~81\~ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Окрім того у постанові від 14.12.2020 р. у справі № 661/905/19 Верховний Суд дійшов висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. З наданих позивачем розрахунків заборгованості (а.с. 12, 14, 15, 54), складених державним виконавцем, а також поясненнями державного виконавця у судовому засіданні, судом встановлено, що розрахунки містять суперечливу інформацію щодо розміру заборгованості. З приводу вказаної суперечності, державним виконавцем було зазначено, що аліменти нараховувались виходячи із\~середньої заробітної\~плати за\~місцем реєстрації\~боржника,\~а боржником\~самостійно сплачувались\~аліменти,\~після чого\~було здійснено\~запит за\~місцем роботи\~боржника та\~з червня\~місяця 2020\~року здійснюється\~утримання аліментів\~з заробітної\~плати [PERSON] ,\~на підставі\~чого зроблено\~перерахунок заборгованості\~27.01.2021\~року,\~тому належить\~вважати дійсним\~розрахунок від\~27.01.2021\~року. Відтак періодична заборгованість за аліментами виникала не внаслідок винної поведінки боржника, а внаслідок невірного нарахування відповідачу розміру аліментів, що підлягали сплаті у відповідний період, і невірних даних щодо розміру сплачених аліментів. З розрахунку заборгованості вбачається також, що поряд з неповною сплатою суми нарахованих аліментів, має місце і їх сплата відповідачем у розмірі, що перевищує місячні платежі. Крім того, позивачем не заперечувалось, а, відтак, доведенню не підлягає обставини, на які посилався відповідач, щодо сумісного проживання після розірвання шлюбу певний період часу, а також продаж відповідачем належного йому автомобіля, кошти від якого ним передані в погашення заборгованості зі сплати аліментів. Зазначені обставини доводять факт відсутності такої обов`язкової ознаки для настання відповідальності відповідача у вигляді пені за несплату аліментів, як його вина, а також відсутність його умисних дій щодо ухилення від їх сплати. Враховуючи вищевикладене, а також виходячи з вимог частини 1 статті 196 ЦПК України, з урахуванням тієї обставини, що розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів за наявної у матеріалах справи інформації провести неможливо, беручи до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.03.2020 року в справі № 554/2959/19, а також відсутність ухилення відповідача від сплати аліментів, відсутність його вини в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed