Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить зобов'язати останнього повернути йому борг у загальному розмірі 19 169,39 грн (з урахуванням відсотків та індексу інфляції) і сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 березня 2015 року він з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 7 700,00 грн, які зобов'язувався повернути до 16 квітня 2015 року. Також 31 липня 2015 року позивач з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 11 000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 31 серпня 2015 року. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав. Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 18 700,00 грн, інфляційні втрати у загальному розмірі становлять 241,28 грн, 3% річних від простроченої суми у загальному розмірі 228,11 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, його представником до суду була подана заява, в якій останній просив розглядати справу без його участі, зазначив що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 7 700,00 грн, які зобов'язувався повернути до 16 квітня 2015 року (а.с.6-7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Між сторонами також 31 липня 2015 року було укладено договір позики, на підтвердження умов якого відповідачем було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 11 000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 31 серпня 2015 року (а.с.8-9). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було встановлено, що станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за розписками не повернув. Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 18 700,00 грн (7 700,00 грн за розпискою від 16.03.2015, 11 000,00 грн за розпискою від 31.07.2015), інфляційні втрати у загальному розмірі становлять 241,28 грн (134,57 грн за розпискою від 16.03.2015, 106,71 грн за розпискою від 31.07.2015), 3% річних від простроченої суми у загальному розмірі 228,11 грн (144,93 грн за розпискою від 16.03.2015, 83,18 грн за розпискою від 31.07.2015). Таким чином, суд вважає, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань перед позивачем щодо належного повернення суми позики за розписками, з нього підлягають стягненню основна сума боргу у розмірі 18 700,00 грн, інфляційні втрати у загальному розмірі 241,28 грн та 3% річних від простроченої суми у загальному розмірі 228,11 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551 20 грн, який підтверджуються долученою до справи квитанцією про його оплату (а.с.5). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved