Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. В позовній заяві позивач вказує, що вона звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадщини після померлого 18.05.2014 року її рідного брата [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 77/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Молодіжна (раніше 50 років СРСР), буд.4, які належали [PERSON]. Однак, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна було виявлено запис про накладення арешту на 77/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Молодіжна (раніше 50 років СРСР), буд.4, які належали [PERSON], який було накладено 12.11.1999 року державним виконавцем ВДВС Мелітопольського районного управління юстиції у звязку зі стягненням 2\~000 грн. в якості моральної шкоди на користь [PERSON]. Позивачці відомо, що її брат [PERSON] ще у 2000 році виплатив [PERSON] вказану суму, однак чому арешт до наступного часу не знято, їй не відомо. На запит позивачки до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вона отримала відповідь, відповідно до якої повідомлено, що відповідно до відомостей АСВП виконавчий лист №1-342 виданий 12.02.1998 року Мелітопольським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 2000 грн. на теперішній час на примусовому виконанні у відділі не знаходиться, оскільки був знищений. Позивачка вважає, що вказаний арешт на нерухоме майно накладено помилково, крім того виконавчий документ, на підставі якого був накладений арешт знищено, тому має бути знятий. Враховуючи викладене позивачка звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав. В судове засідання сторони не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що\~12.11.1999 року державним виконавцем ВДВС Мелітопольського районного управління юстиції була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у звязку зі стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] 2\~000 грн. моральної шкоди \\а.с.10\\. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.04.2010 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду від 25.12.1995 року справа №2-89-1995 р. належить по 23/200 часток житлового будинку що розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Молодіжна (раніше 50 років СРСР), буд.4 \\а.с.6-9\\. Приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу [PERSON] від 02.10.2017 року була винесена постанова про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна було виявлено запис про накладення арешту, реєстраційний номер обтяження 2005055, а саме на 77/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Молодіжна (раніше 50 років СРСР), буд.4, які належали [PERSON] \\а.с.12\\. Згідно довідки голови Вознесенськї сільської ради № від 26.09.2017 року, [PERSON] по вулиці Молодіжна, 4а в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, мешкає з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] \\а.с.11\\. Згідно інформації від 10.10.2017 року, наданої Мелітопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, встановлено, що відповідно до відомостей АСВП виконавчий лист №1-342 виданий 12.02.1998 року Мелітопольським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 2000 грн. на теперішній час на примусовому виконанні у відділі не знаходиться, оскільки був знищений \\а.с.13\\. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 41 Конституції України наголошує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено\~арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього\~арешту. Враховуючи те, що у позивачки будь-яких невиконаних зобовязань, що перебувають на примусовому виконанні в органах державної служби не має, рішення суду на яке посилається у своїй відповіді орган державної виконавчої служби позивачкою фактично виконане, а виконавче провадження за вищевказаним виконавчим документом знищено, тому накладений органом державної виконавчої служби арешт унеможливлює реалізацію позивачкою своїх прав та інтересів щодо розпорядження майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного суд вважає необхідним зняти арешт, накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Мелітопольського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на 77/100 часток житлового будинку, які належали [PERSON], що розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Молодіжна (раніше 50 років СРСР), буд.4. На підставі викладеного,

Outcome: approved