Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 50795,71 гривня. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500900369 від 12.12.2012 р., відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 22676,27 гривень. 30.09.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено Договір факторингу, на підставі якого Товариству перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 12.12.2012 р. 10.10.2016 р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основним договором. Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала умови Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 20238,84 гривні за основним зобов`язанням, 13856,87 гривень за нарахованими процентами та комісією, 16700 гривень - пеня, штраф, неустойка. Оскільки після укладення Договору факторингу відповідач не здійснила жодних платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором. Відповідач подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на відсутність доказів, які підтверджують наявність у позивача права вимоги до відповідача та передачу таких прав від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп» , відсутність доказів, які б підтверджували взагалі наявність заборгованості у розмірі, яку просить стягнути позивач, а розрахунок заборгованості, на думку відповідача, не є належним доказом видачі кредиту та наявності суми боргу. Також відповідач заявляє про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення суми боргу, яка існувала станом на 12.12.2012 р. лише в 2017 році. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2012 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 500900369. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Кредитного договору сторони погодили, що сума кредиту, що надається позичальнику становить 22676,27 гривень зі сплатою за користування кредитом 15,99% річних. Також сторони погодили, що датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, є 13.12.2016 р. Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід`ємною частиною. Згідно п. 4 Кредитного договору, позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 цього Договору та/або інших платежів за Договором, сплатити банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до19999,00 грн. - 150,00 грн. за перший прострочений платіж та 350,00 грн. - за кожний наступний прострочений поспіль платіж; - якщо сума кредиту від 20000,00 грн. до 49999,00 грн. - 200,00 грн. за перший прострочений платіж та 500,00 грн. - за кожний наступний прострочений поспіль платіж; якщо сума кредиту більша 50 000,00 грн. - 300,00 грн. за перший прострочений платіж та 700,00 грн. - за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим Договором визначені сторонами у Розділі № 2 цього Договору. На підтвердження видачі кредиту позивачем не надно будь-яких доказів. Судом встановлено, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, згідно з умовами якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору. Однак, матеріали справи не містять такого Додатку № 1 до Договору, що позбавляє суд можливості зробити висновок, що ТОВ «Дата Майнінг Груп» набуло право вимоги до відповідача у справі за Договором факторингу від 30.09.2014 р. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників за Договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору. Згідно з п.2.3 Договору факторингу право вимоги вважається відступленим Фактору з дати надходження від Клієнта ціни прав вимоги в повному обсязі відповідно до п.4.3 Договору та отримання оплати Клієнтом в повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п.4.5 цього Договору, про що Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за форою, встановленою Додатком № 2 до Договору. Також, 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.10.2016 року до Договору Факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року. Відповідно до п. 1 акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.10.2016 року до Договору Факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, у відповідності та на виконання Договору Факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року Клієнт передав, а Фактор отримав Право Вимоги, детальний опис складових якого наведений в Додатку № 1-1 до Договору. Згідно Витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 500900369 від 12.12.2012 р. в сумі основного зобов`язання 20238,84 гривні, заборгованості за процентами 13856,87 гривень, пені в розмірі 16700 гривень, а всього в розмірі 50795,71 гривня. Даний витяг сформований представником ТОВ «ФК ЄАПБ» Теплюк Л.В. не містить підписів ні первісного Кредитора, ні Нового Кредитора за цим договором, а завірений лише представником Товариства без надання відповідних документів щодо права зазначеної особи на посвідчення таких документів і підтвердження їх відповідності оригіналу. Наявність заборгованості позивач підтверджує розрахунком заборгованості, хоча відповідач заперечує зазначені обставини. Згідно ч. 2 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України).. Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В силу положень ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також витяг з Додатку № 1-1 До Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. не є достовірними і достатніми доказами в розумінні ст.ст. 79, 80 ЦПК України на підтвердження видачі кредиту, наявності у відповідача заборгованості, а також не підтверджують перехід прав вимоги до позивача. Крім того, матеріали справи не містять доказів передачі прав вимоги до відповідача від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп», а саме Додатку № 1 до Договору факторингу, який містить реєстр боржників, а отже у відсутність зазначеного доказу суд позбавлений можливості прийти до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] на підставі Договору факторингу, укладеного з ТОВ «Дата Майнінг Груп». Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на їх належність, достатність та достовірність, в зв`язку з недоведеністю позивачем видачі відповідачу кредиту, наявності у відповідача заборгованості, а також ненаданням достатніх доказів на підтвердження переходу прав вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed