Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину доньку [PERSON], 19.01.2001 р. н., мотивуючи свої вимоги тим, що з 2018 року донька навчається на денній формі навчання у Харківському університеті міського господарства за контрактом, самостійного доходу не має, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача\~ аліменти на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову. Позивач в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позові, заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], 19.01.2001 р. н., що підтверджується свідоцтвом про одруження та про народження (а.с.4, 8). Відповідно до довідки №1413 від 26.11.2018 [PERSON] є студентом 1 курсу групи Логіс 2018-1 факультету транспортних систем та технологій Харківського національного університету міського господарства імені [PERSON] денної форми навчання; строк закінчення навчального закладу до 30.06.2022; навчається з 01.09.2018 (а.с.9). Між Харківським національним університетом міського господарства імені [PERSON] та [PERSON] 06.08.2018 укладено договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, відповідно до п.5.2 якого загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 61200 грн., перший рік навчання 15300 грн. (а.с.10). Виходячи з вищевикладеного, враховуючи визнання вимог позову відповідачкою, а також те, що вона постійного місця роботи не має, при цьому зобовязана утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням в університеті, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини, у розмірі 1500 грн., починаючи з часу звернення до суду і до закінчення її навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Відтак позов підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved