Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 4 600 доларів 00 центів США, 2 000 євро 00 євроцентів та 300 грн. 00 коп. Крім того, 23 травня 2014 року між позивачем та відповідачем знову був укладений Договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 2 500 доларів 00 центів США, строком до 30 травня 2014 року. Факт передачі грошей за даними договорами підтверджуються розписками відповідача про отримання останнім грошових коштів. Разом з тим, в обумовлений термін відповідач борг позивачу не повернув і, не зважаючи на всі вимоги останнього, відповідач на день звернення до суду з позовом свої зобов'язання по договорам позик так і не виконав. На підставі зазначеного позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача борг за договорами позик, що в гривневому еквіваленті становить - 115 907 грн. 00 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору, які були сплаченні позивачем при поданні позову до суду. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, 06 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 4 600 доларів 00 центів США, 2 000 євро 00 євроцентів та 300 грн. 00 коп., а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути всю суму позики, про що свідчить розписка відповідача (а.с. 3). Крім того, 23 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один Договір позики, за яким позивач надав відповідачу позику в розмірі 2 500 доларів 00 центів США, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути суму позики позивачу до 30 травня 2014 року, що також підтверджується розпискою відповідача (а.с. 4). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у визначений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань за договорами позик та суму боргу позивачу так і не повернув. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договорами позик від 06 грудня 2013 року та від 23 травня 2014 року щодо повернення позивачеві суми позик, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості, що в гривневому еквіваленті становить 115 907 грн. 00 коп., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 115 грн. 07 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved