Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 жовтня 2013 року №3218-0, на посаду Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області було призначено [PERSON]. Наказом Державної фіскальної служби України від 22 грудня 2014 року №2023-0, [PERSON] був призначений в порядку переведення на посаду начальника Варвинськоїоб»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області. Проте, наказом Державної фіскальної служби України від 28 січня 2016 року №136-0, [PERSON] було звільнено 29 січня 2016 року з посади начальника Варвинськоїоб»єднаної державної податкової інспекції за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Проте, Головним управлінням ДФС у Чернігівській області проведено фінансовий аудит та аудит відповідності діяльності в тому числі діяльності Варвинськоїоб»єднаної державної податкової інспекції, яка була реорганізована шляхом приєднання до Прилуцької об»єднаної державної податкової інспекції, та складено Аудиторський звіт за №4/25-01-06-16 від 30 листопада 2016 року. Оскільки, в ході проведення аудиту за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2016 року, встановлено недоліки та порушення вимог чинного законодавства Варвинською об»єднанню державною податковою інспекцією, що призвело до надлишково нарахованих коштів в розмірі 2314 грн. 39 коп., та враховуючи, що протягом періоду, що перевірявся, право розпорядження рахунками та право першого підпису на платіжних та інших розрахункових документах, що надавалися казначейству належало начальнику інспекції [PERSON], позивачем і подано позов про стягнення з нього шкоди в розмірі 2314 грн. 39 коп., завдану його неправомірними діями та сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с.61-62). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягаєзадоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно копії наказу Міністерства доходів і зборів України від 14 жовтня 2013 року №3218-0, [PERSON] призначено на посаду Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області. Наказом Державної фіскальної служби України від 22 грудня 2014 року №2023-0, [PERSON]призначено в порядку переведення на посаду начальника Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області. 29 січня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади начальника Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу Державної фіскальної служби України від 28 січня 2016 року №136-0. Головним управлінням ДФС у Чернігівській області проведено фінансовий аудит та аудит відповідності діяльності в тому числі діяльності Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції, яка була реорганізована шляхом приєднання до Прилуцької об»єднаної державної податкової інспекції, та складено Аудиторський звіт за №4/25-01-06-16 від 30 листопада 2016 року (а.с.7-22). Зокрема, абз.1, 3 розділу І «Вступ» Аудиторського звіту №4/25-01-06-16 від 30 листопада 2016 року, передбачено, що в звіті приведено результати проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції, яка була реорганізована шляхом приєднання до Прилуцької ОДПІ, відповідно до вимог Постанови КМУ від 04 листопада 2015 року №892 та наказу ДФС України від 24 лютого 2016 року №179 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Чернігівській області». Внутрішній аудит проведено з оцінки дотримання законодавства, нормативно-правових актів та розпорядчих документів при здійсненні фінансово-господарської діяльності установи за період з 01 квітня 2015 року по 30 травня 2016 року. Протягом періоду, що перевірявся право розпорядження рахунками та право першого підпису на платіжних та інших розрахункових документах, що надавалися казначейству належало начальнику Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції [PERSON] з 22 жовтня 2013 року по 29 січня 2016 року (а.с.10). Зокрема, судом встановлено, що проведеним аудитом встановлено безпідставне відшкодування відряджувальних витрат державному інспектору відділу юридичних осіб [PERSON] у вересні 2015 року в сумі 1100 грн. (платіжне доручення від 18 вересня 2015 року №324). Так, згідно наказу від 18 вересня 2015 року №27-к [PERSON] перебувала у відрядженні в м.Києві 7 днів з 20 вересня 2015 року на навчанні у Центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації керівних кадрів Міністерства доходів і зборів України. Підпунктом 170.9.2 Податкового кодексу України, визначено, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт подається до закінчення п»ятого банківського дня, що настає за днем у якому платник податку завершує таке відрядження. За наявності надміру витрачених коштів сума повертається платником податку в касу. Підтверджених документів, що засвідчують вартість понесених у зв»язку з відрядженням витрат до перевірки не надано. Враховуючи зазначене, [PERSON] неправомірно відшкодовано витрати на відрядження в сумі 1100 грн. (а.с.20). Крім того, проведеним аудитом встановлено, що наказом Варвинської ОДПІ від 18 серпня 2015 року №161 «Про притягнення до відповідальності» за неналежне виконання своїх обов»язків, порушення вимог законодавства у сфері адміністрування та стягнення єдиного соціального внеску оголошено затримку на півроку у присвоєнні чергового спеціального звання старшому державному ревізору інспектору відділу доходів і зборів з фізичних осіб [PERSON]. Нарахування премії за серпень 2015 року, тобто місяць в якому даному працівнику оголошено затримку було здійснено згідно наказу від 25 вересня 2015 року №40-ф. В порушення п.3.6 Положення про преміювання [PERSON] у вересні 2015 року нараховано та виплачено премію за серпень 2015 року в розмірі 660 грн. (а.с.15). Вибірковим аудитом питання нарахування заробітної плати за дні відрядження встановлено завищення нарахованої та виплаченої суми заробітної плати за дні відрядження [PERSON] у листопаді 2015 року на суму 142 грн. 48 коп. Так, згідно наказу про відрядження від 04 листопада 2015 року №32-к [PERSON] відряджено до Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації у м.Києві для проходження навчання терміном на 7 днів з 08 листопада. При цьому, заробітна плата за дні відрядження розрахована за 8 днів. (а.с.16). Згідно розрахунку позивача, завищення нарахованої та виплаченої суми заробітної плати [PERSON] частково відшкодовано. Залишок становить 107 грн. 21 коп. Крім того, встановлено, що за результатами проведеного аудиту встановлено надлишкове нарахування єдиного соціального внеску на суму 966 грн. 20 коп. Залишок неповернутого надлишкового нарахування становить згідно розрахунку позивача 447 грн. 18 коп. (а.с.10). Таким чином, залишок надлишково нарахованих коштів Варвинською об»єднанню державною податковою інспекцією, виявлених Головним управлінням ДФС у Чернігівській області під час проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності, за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2016 року, становить 2314 грн. 39 коп. Судом встановлено, що згідно п.10, 11 копії Положення про Варвинську об»єднану державну податкову інспекцію, затвердженого наказом ДФС України від 26 серпня 2014 року №75, ДПІ очолює начальник, який призначається та звільняється з посади Головного ДФС у порядку, визначеному законодавством. Начальник ДПІ очолює та здійснює керівництво діяльністю ДПІ, несе персональну відповідальність за організацію та результати її діяльності. Організовує та забезпечує виконання в ДПІ Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України…, підписує накази ДПІ (а.с.23-24). У відповідності до копії довідки Прилуцької ОДПІ від 27 лютого 2017 року №824/10/25-16-05, середньомісячний заробіток [PERSON], виходячи з виплат за попередні два місяці, що перебували його звільненню з Варвинської ОДПІ, становить 3812 грн. (а.с.57). Загальні засади матеріальної відповідальності працівників визначаються главою IX Кодексу законів про працю України, постановою Пленуму Верховного Суду Українивід 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (далі постанова Пленуму ВСУ № 14) та узагальненому листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю від 11 грудня 2015 року. Трудові обовязки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Зокрема, у відповідності до ст.130 КЗпПУ, передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При цьому, працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП). Умовами настання матеріальної відповідальності працівника, передбаченими ч.2 ст.130 КЗпП України, є:1) пряма дійсна шкода;2) протиправна поведінка працівника;3) вина в діях чи бездіяльності працівника;4) прямий причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать:з) витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообовязкову державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми (з огляду на п.1 ч.2 ст.127 КЗпП такі можливості часто є відсутніми). Статтею 132 КЗпП передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальної відповідальності понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначениху законодавстві. Абзацом 1 пункту 4 постанови Пленуму ВСУ №14 також передбачено, що за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. На підставі п.2 ч.1 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням (абз.1 п.6 постанови Пленуму ВСУ № 14). При цьому, п.9 вищезгаданої постанови Пленума ВСУ №14, передбачено, що звільнення працівника не припиняє його обов»язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду. Отже, враховуючи, що залишок надлишково нарахованих коштів Варвинською об»єднаною державною податковою інспекцією, виявлених Головним управлінням ДФС у Чернігівській області під час проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності, за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2016 року, становить 2314 грн. 39 коп., та враховуючи, що відповідачем [PERSON] - начальником Варвинської об»єднаної державної податкової інспекції в перевіряємий період було допущено порушення дотримання вимог чинного законодавства щодо використання бюджетних коштів, що і призвело до нарахування та виплати надлишково нарахованих коштів, у відповідності до ст.133 КЗпПУ, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, суд не погоджується із доводами відповідача,що викладені в письмових запереченнях на позов та поясненнями в судовому засіданні, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах ЦК України та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності. Крім того, у відповідності до ст.ст.88, 89 ЦПК України, суд вважає, що оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved