Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 259777 грн. 35 коп. Свій позов обґрунтував тим, що згідно умов кредитного договору № К-ПИ-220316732 від 18 липня 2008 року [PERSON] одержав кредит у сумі 150 000 грн. на поточні потреби . Позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 22.5 % річних. Кредит надавався на строк з 18.07.2008 р. терміном на 120 місяців до 17.07.2018 року . Відповідач не виконує своїх обов'язків по погашенню отриманого кредиту та нарахованих процентів. Станом на 01 лютого 2012 року сума заборгованості складає 259 777 грн.35 коп., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 142 474 грн. 31 коп., заборгованості по процентам за користуванням кредитом у сумі 96 162 грн.77 коп., пеня - 21140 грн. 27 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги . Відповідачі в судове засідання не з»явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив , що відповідач [PERSON] , інтереси якого він представляє у судовому засіданні , не визнає позовні вимоги . Дійсно він має борг перед банком за іпотечним кредитуванням , предметом іпотеки є трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. У відповідності до умов іпотечного кредитування , в разі невиконання або неналежного виконання умов іпотеки , але банк цього не зробив. Суд , вислухав сторони , вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії кредитного договору № № К-ПИ-220316732 від 18 липня 2008 року [PERSON] одержав кредит у сумі 150 000 грн. на поточні потреби . Позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 22.5 % річних. Кредит надавався на строк з 18.07.2008 р. терміном на 120 місяців до 17.07.2018 року . Відповідач не виконує своїх обов'язків по погашенню отриманого кредиту та нарахованих процентів. Станом на 01 лютого 2012 року сума заборгованості складає - 259 777 грн.35 коп., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 142 474 грн. 31 коп., заборгованості по процентам за користуванням кредитом у сумі 96 162 грн.77 коп., пеня - 21140 грн. 27 коп . Нарахування відсотків здійснюється щомісяця, 31-го числа поточного місяця. У випадку, коли проценти вчасно не сплачені, або сплачені не в повному обсязі, то банк починає нарахування пені . Пеня згідно п.5.2. кредитного договору складає у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу. З метою забезпечення виконання боржником своїх обов'язків за Кредитним договором між позивачем та відповідачами було укладено договір іпотеки . Відповідно до вимог умов договору та вимог Цивільного Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином. За зобов'язанням одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Банк повністю виконав свої обов'язки, надавши грошові кошти , що підтверджується копією заяви на видачу готівки на суму 150000 грн. Суми залишку боргу , прострочених процентів та пені перевірені судом. Своїми діями позичальник порушує вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 553, 554 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Це ж саме передбачено і п. 1.1, п.3.1. Договору поруки № К-ПИ-220316732/1 від 17 липня 2008 року. Відповідно до п.3.4. кредитного договору Банк має право у разі порушення Позичальником умов договору достроково стягнути кредит та суму нарахованих процентів, комісійних винагород та інших платежів, що підлягають сплаті. Крім того п.4.3.3. кредитного договору встановлено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по кредитному договору Позичальник повинен на вимогу Банку достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та/або штрафних санкцій в порядку, передбаченому п.п. 1.6.1., 1.7. кредитного Договору відповідно до чинного законодавства України. Правилами ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором , а також покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору - 2597 грн.77 коп. . Договор поруки за вказаним кредитом підписаний з [PERSON] ( а.с.12-14) , а тому вона повинна нести солідарну з відповідачем відповідальність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 258 ЦК України законом встановлена спеціальна позовна давність, скорочена до одного року, про стягнення неустойки (штрафу, пені) та відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, проте позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Отже, в даному випадку письмовим договором встановлений строк виконання зобов»язання - 17 липня 2018 року , отже і трирічний строк позовної давності не пропущено. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є неустойкою, тобто грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки . Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, заб езпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.І ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» ; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а у договору іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.38 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотеко держатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачив би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, у рахунок виконання основного зобов'язання (ст.37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону.

Outcome: approved