Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 138795,90 гривень і судові витрати, посилаючись на те, що 13.02.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» і [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №952, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 145000,00 гривень зі сплатою 19,5 % річних на 120 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13.02.2024 року на придбання обєкта за договором купівлі-продажу. З метою забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» і [PERSON] був укладений іпотечний договір №952-іф від 13.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1388, у відповідності до п.п.2.3.1 п.2.3 р.2 якого в іпотеку було передано чотирикімнатну квартиру, загальною площею 56,3 кв.м, №2, яка знаходиться у будинку №3 по вул.Комарова у м.Запоріжжя. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.02.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (банк) і [PERSON] (позичальник) було укладено договір про іпотечний кредит №952, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 145000,00 грн. зі сплатою 19,5 % річних на 120 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13.02.2024 року на придбання обєкта нерухомості за договором купівлі-продажу. Відповідно до п.2.4.2 договору про іпотечний кредит №952 від 13.02.2014 року проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. З метою забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» і [PERSON] був укладений іпотечний договір №952-іф від 13.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1388, у відповідності до п.п.2.3.1 п.2.3 р.2 якого в іпотеку було передано чотирикімнатну квартиру, загальною площею 56,3 кв.м, №2, яка знаходиться у будинку №3 по вул.Комарова у м.Запоріжжя. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит і відсотки по ньому не сплачує. Станом на\~12.04.2018\~року у\~[PERSON]\~виникла заборгованість\~за кредитним\~договором в\~сумі 138795,90\~гривень,\~а саме:\~103894,00\~гривень \~заборгованість по\~кредиту,\~24364,94\~гривень \~заборгованість по\~процентам,\~3565,61\~гривень \~пеня за\~прострочення відсотків,\~3047,41\~гривень пеня\~за прострочення\~кредиту,400,48 гривень 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 347,39 гривень 3 % річних від простроченої суми кредиту, 1468,93 гривень сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції, 1707,14 гривень сума прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжив. Відповідно до п.7.1 р.7 іпотечного договору №952-іф від 13.02.2014 року іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим договором та законодавством, в тому числі, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов зобовязання (повністю або частково), зокрема, але не включно, якщо в строки, встановлені кредитним договором, іпотекодавець не поверне (повністю або частково), іпотекодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користуванняч кредитом, та/або не сплатить комісію та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобовязання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій / запевнень або будь-який документ, надані іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсним. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі\~ст.625\~Цивільного кодексу\~України боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому частиною 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. На підставі ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобовязанням. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. На підставі ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору про іпотечний кредит №952 від 13.02.2014 року позивач надав відповідачу кредит, а останній на підставі іпотечного договору №952-іф від 13.02.2014 року в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором передав в іпотеку квартиру №2, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Комарова, буд.3, і належить йому на праві приватної власності. У звязку з невиконанням позичальником вимог кредитного договору банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити всю суму зобовязання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом, відсотками, пені, 3% річних і з урахуванням індексу інфляції незалежно від настання строку виконання боргового зобовязання, який зазначено у кредитному договорі. У матеріалах справи є розрахунок заборгованості за кредитом, наданий позивачем, який суд вважає належними доказом по справі. Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Позивач просить суд визначити початкову ціну реалізації предмета іпотеки не нижчою ніж 375830,00 гривень. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved