Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2011 зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . З 2012 року фактично проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після укладення шлюбу він разом з відповідачкою завершили ремонт в належному їй будинку, добудували прибудову зі сходами, в якій встановили 2 вікна, вхідні двері, зробили стіни, підлогу та дах. В середині будинку обшили стіни гіпсокартоном, пошпаклювали, пофарбували стіни, відремонтували підлогу, зокрема уклали плити ЮСБ, поклали лінолеум, в кухні, ванні, в двох коридорах поклали кахель, відремонтували стіни, у ванній кімнаті встановили душову кабіну, унітаз, раковину, дві сушки для рушників, у ванній та коридорі ним була встановлена тепла підлога, встановлені люстри, штори, міжкімнатні двері. За час перебування у шлюбі, ними спільно придбано дитячу стінку, два дивани, комп`ютерний стіл, телевізор, тумбу під телевізор, морозильну камеру, шафу купе, прихожу в коридор, три тумби. Крім того, була зроблена кухня, придбаний на кухню телевізор, великий дерев`яний стіл, чотири дерев`яні стільці, газову поверхню, раковину, диван на кухню. Він частково замінив дах на веранді, встановив на будинку два світильники, зовнішню розетку. Разом з дружиною вони садили город, обробляли земельну ділянку, закривали консервацію, в погребі зробили ремонт. У дворі він викорчував п`ять пеньків від великих дерев, вивіз близько трьох вантажних автомобілів сміття. Від сусідів з боку N 67 він збудував паркан з сітки - рабиці, зокрема перевстановив стовпи, натягнув сітку. Крім того, він забетонував два стовпи для сушіння білизни, відремонтував зовнішній туалет, на городі зробив яму-гноянку, у дворі відремонтував сарай, ворота, провів у будинок Інтернет. Виконував всі необхідні роботи по господарству, придбавав необхідні матеріали та обладнання. В середині березня 2020 року він поїхав в черговий рейс, повернувся додому 05.08.2020, однак дружина додому його не пустила та повідомила, що подала на розлучення, а його речі відвезла до батьків. Відповідачка змінила замок, не пускає його до будинку, іншого житла він не має, бажає проживати за місцем своєї реєстрації. [PERSON] перешкоджає у користуванні житловим приміщенням, порушує його права. Вважає, що має право на рівних правах з відповідачкою користуватися житловим будинком, добровільно в будинок [PERSON] його не впускає. Посилаючись на викладене, просить суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні ним будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його - [PERSON] до даного будинку та передачі йому ключів від нього та стягнути на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 17.09.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням сторони позивача протокольною ухвалою в судовому засіданні, яке відбулося 16.10.2020, співвідповідачем було залучено [PERSON] .. Позивач до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Його представник в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Вказав, що заявлені ним позовні вимоги стосуються обох відповідачів. Додатково зазначив про те, що позивач не має на праві власності будь-якого житла і наразі вимушений тимчасово проживати у батьків, де відсутні належні житлові умови. Відомості вказані відповідачем у відзиві не відповідають дійсності. Так позивач самостійно не покидав житлове приміщення і не забирав звідти належні йому речі. Він працює водієм далекобійником і в той час, коли перебував у рейсі колишня дружина самостійно зібрала належні йому речі (хоча і не всі) та перевезла їх до його батьків. Також вона змінила замки на вхідних дверях до будинку. Він намагався вселитись в будинок, однак колишня дружина не пустила його. Тимчасове зняття позивача із паспортної реєстрації в цьому будинку було здійснене за погодженням з дружиною з метою отримання субсидії. Вважає, що зміна власника носить фіктивний характер з метою виселення позивача з будинку. Відповідачка позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач добровільно тривалий час назад виїхав з будинку, їй невідомо на якій правовій підставі [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Як вбачається з копії паспорту позивача, останній вперше зареєструвався за вказаною адресою 22.03.2012 та 17.09.2015 знявся з паспортної реєстрації, в подальшому повторно зареєструвався за вказаною адресою 16.01.2016. При цьому, ні при першій реєстрації позивача в будинку, ні при другій, вона не надавала письмової згоди на його прописку. На початку 2020 року позивач повідомив її, що їх спільне проживання однією сім`єю є неможливим внаслідок постійних непорозумінь та сварок, добровільно виселився та переїхав до своїх батьків в будинок за адресою: [ADDRESS] , забравши\~всі речі,\~яківважав своїми. Рішенням Охтирського\~міськрайонного суду\~від 30.09.2020шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Ініціювання даного спору розцінює виключно, як намір позивача створити для неї негативні наслідки, пов`язані\~з судовим\~розглядом справи.До того ж вона не являється власником житла, про вселення до якого веде мову позивач, так як, 22.08.2017 вказане житло подарувала брату [PERSON] . В зв`язку з чим просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Її представник у судовому засіданні повністю підтвердив позицію відповідача щодо безпідставності заявленого нею позову. Вказав про те, що позивач на початку року повідомив свою колишню дружину про небажання підтримувати шлюбні відносини, але після повернення з роботи у березні намагався примиритись. Отримавши відмову почав чинити перешкоди [PERSON] у врегулюванні всіх питань пов`язаних із припиненням їхніх спільних стосунків. Із 2017 р. власником цього житла є брат відповідача. Відповідач [PERSON] надав відзив у якому зазначив про те, що він будь-яким чином не порушував права позивача. Останній безпосередньо до нього із будь-якими претензіями з приводу порушення його житлових прав не звертався. Позивач не є членом його сім`ї і він не надавав згоду на його вселення. Позивач у належній йому квартирі не проживає. Вселення позивача в квартиру призведе до порушень його прав як власника цього житла. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.12.2011 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 26.08.2020. (а.с. 10). Починаючи із 1992 року позивач мешкав та був зареєстрований у гуртожитку НГВУ «Охтирканафтогаз» по [ADDRESS] , куди вселявся згідно ордерів як робітник вказаного підприємства. Однак 22.03.2012 він знався з реєстрації у вказаному гуртожитку. Згідно відмутки у паспорті, він цього ж дня був зареєстрований за місцем мешкання дружини по [ADDRESS] .. (а.с. 8) Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 6765 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, 11.08.2020 [PERSON] звернувся до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області з письмовою заявою з приводу того, що його дружина не впускає його до спільного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12). Згідно довідки про результати розгляду матеріалів ЄО Охтирського ВП від 11.08.2020 за № 6765 за заявою [PERSON] , відносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] регулюються цивільно-правовим законодавством України. Ураховуючи не встановлення у події ознак кримінального чи адміністративного правопорушення у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та п.12 розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, за результатами проведеної перевірки прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення та підготовлено проект відповіді заявнику. (а.с. 13). Згідно договору дарування частини житлового будинку від 22.08.2017, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П., зареєстрованого в реєстрі № 2008, [PERSON] передала [PERSON] 198/300 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що має характеристики : загальна площа 112,1 м2, житлова площа 58,2 м2, відчужувана частина житлового будинку, розташована на приватизованій земельній ділянці площею 0,0660 га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 5910200000:12:010:0021, належні дарувальнику на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебедєвою Л.М. 29.06.2010 за реєстровим № 1664, зареєстрованого в КП Охтирське МБТІ 05.07.2010, реєстраційний номер 24383996. Однак, згідно договору дарування частки житлового будинку від 19.07.2018 посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебедєвою Л.М. зареєстрованого в реєстрі № 992, [PERSON] передав [PERSON] 198/300 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що має характеристики : загальна площа 112,1 м2, житлова площа 58,2 м2, відчужувана частина житлового будинку, розташована на приватизованій земельній ділянці площею 0,0660 га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 5910200000:12:010:0021. Проте, вже на час розгляду справи між відповідачами [PERSON] та [PERSON] 05.10.2020 було укладено договір про розірвання вищезазначеного договору дарування частки житлового будинку від 19.07.2018 посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебедєвою Л.М. зареєстрованого в реєстрі № 992, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебедєвою Л.М. зареєстрованого в реєстрі № 960. Таким чином, згідно зазначеного договору та інформації яка міститься у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2020 198/300 частини житлового будинку по [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.08.2017, належить [PERSON] .. Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2020 року шлюб украдений між [PERSON] та [PERSON] 24.12.2011 р. було розірвано. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Частиною першою\~статті 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК Української\~РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156\~ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] та не є власністю відповідачки [PERSON] , оскільки вона подарувала її йому. Однак позивач вселився в зазначене житло на постійній основі, як член сім`ї відповідача [PERSON] , яка на той час була його власником, при цьому залишивши кімнату в гуртожитку виділену йому на постійній основі як працівнику підприємства. Положення норм статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК Української\~РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Позивач тривалий час проживав в спірному будинку як член сім`ї, з березня 2020 року по серпень 2020 року був відсутній по місцю мешкання в зв`язку з перебуванням на заробітках за кордоном оскільки працював водієм далекобійником з маршрутами в Європі. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його товаришем з дитинства. За його проханням вони в серпні минулого року ходили до місця його мешкання по [ADDRESS] . Від товариша дізнався про те, що у нього в сім`ї виникли проблеми і дружина не пускає його до будинку. Дійсно, коли вони прийшли до помешкання, [PERSON] не зміг потрапити в середину будинку так як були замінені секрети в замках до дверей. Йому відомо, що товариш доглядав за будинком, робив ремонти. У суду немає підстав ставити під сумнів покази свідка, таких доказів суду не надано. Таким чином, позивач залишивши кімнату в гуртожитку розраховував на проживання в сім`ї за вказаною адресою, доглядав за житлом, проводив поточні ремонти, що свідчить про його зацікавленість у проживанні в ньому на постійній основі. Він також не відмовлявся від житла, як про це стверджує відповідач. Навпаки намагався вселитись у нього. Це видно як із показів свідка, так і із звернення позивача до поліції через перешкоди у користуванні житлом. Однак позивачу чинились перешкоди у користування житлом з боку колишньої дружини. Не визнає зазначене право і теперішній власник житла. Тривалий час проживання у спірній квартирі/будинку особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідне положення міститься у постанові КЦС\~ВС від\~15\~січня 2020\~року у\~справі №\~754/613/18 в якій зазначено, що виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Ураховуючи викладене, Касаційний цивільний суд погодився з позицією суду першої інстанції про те, що позивач, прийнявши квартиру у дар, тобто безоплатно набувши у власність майно, знав про проживання в ньому відповідача - члена сім`ї колишнього власника цього житла, яка не має іншого житла, тому його право на це майно не може бути захищено шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що зміна власника житла, яка з огляду на обставин справи на думку суду носить штучний характер, розірвання шлюбних стосунків між подружжям, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для відмови у визнанні його права користуватись вказаним житлом для проживання в ньому та його вселенні у вказаний будинок. Представник [PERSON] у судовому засіданні повідомив про те, що його довірена особа наразі не користується даним житлом і мешкає за іншою адресою, хоча беззаперечних доказів вказаних обставин суду не надано. Про те, чи передала вона ключі від будинку новому(старому) власнику, йому не відомо. Суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,\~хоча на\~даний момент\~не є\~членом сім`ї,\~однак позивач\~був відсутнім\~за місцем\~проживання менше\~1\~року та\~не має\~іншогожитлового приміщення, що буде відповідати принципу верховенства права необхідному у демократичному суспільстві. Разом із тим, обов`язок передати примірник ключів від вхідних дверей до житла слід покласти на нового власника. На підставі викладеного,

Outcome: approved