Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 24 000 гривень, що є еквівалентом 3 000 доларів США, а також просить стягнути з [PERSON] три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 2 160 гривень, інфляційні витрати за період прострочення грошового зобов'язання у розмірі 2 258 гривень 42 копійки, а всього 28 418,42 гривень та судові витрати у розмірі 334 гривні 18 копійок, а також позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень, посилаючись на те, що 30 червня 2009 року відповідач [PERSON] отримала від позивача в борг грошові кошти у розмірі еквівалентному 3 000 доларів США та зобов'язалась їх повернути впродовж 6 місяців, але не виконала свої зобов'язання та не повернула борг. Позивач в судове засідання не з'явилась та просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримує, про що надала суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являлась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення їй поштового відправлення (а.с. 36,43,53,54), причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 червня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] гроші у розмірі еквівалентному 3 000 доларів США та зобов'язалась їх повернути впродовж 6 місяців, що підтверджується розпискою (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статті 11, 525, 526 ЦК України, передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Однак, у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу відповідно до договору позики. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідача, який відповідає вимогам ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому позов в частині стягнення основного боргу у розмірі 24 000 гривень, що є еквівалентом 3 000 доларів США, а також трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 2 160 гривень, інфляційних витрат за період прострочення грошового зобов'язання у розмірі 2 258 гривень 42 копійки, а всього у розмірі 28 418,42 гривень підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 23 ЦК України 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач не довів суду як сам факт завдання йому моральної шкоди так і не обґрунтував розмір грошового відшкодування моральної шкоди, а тому позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень не підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 23, 509, 524, 526, 530, 533, 611, 612, 626, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial