Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, зазначивши, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Позивач є спадкоємцем першої черги. Після смерті матері відкрилась спадщина на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій вони проживали. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, власником ? квартири є позивач. Влітку 2014 року він звернувся до третьої особи для з'ясування обставин, щодо спадкування квартири після смерті діда [PERSON], та матері [PERSON]. Нотаріусом йому було роз'яснено, що оскільки він проживав разом із спадкодавцями, за одним адресом то йому не потрібно подавати заяви про прийняття спадщини.10 червня 2015 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда - [PERSON], за яким отримав у спадок - ? частину спірної квартири.13 жовтня 2015 року державний нотаріус видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину вищевказаної квартири після смерті [PERSON], оскільки позивач пропустив шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини та у зв'язку з неможливістю встановити місце останньої прописки спадкодавця. Позивач зазначає, що він прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступив в управління спадковим майном, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. У зв'язку з цим позивач просить суд встановити факт постійного його проживання разом з матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини. А також визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові, заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, не вбачаючи законних підстав для їх задоволення. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті матері позивача [PERSON], померлої [INFO], відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів Відповідно до ст.. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], було встановлено в судовому засіданні та підтверджено поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Отже суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту простійного проживання позивача разом із спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] на час відкриття спадщини, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача щодо визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, то данні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак позивачем не надано доказів, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача відповідачем або створення неможливості реалізації позивачем свого права власності у передбаченому чинним законодавством порядку. Отже, предмет спору між позивачем та відповідачем відсутній. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial