Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору банківського вкладу, зобов'язання вчинити дії, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2016 року між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі ТВБВ №10026/0084 філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» було укладено договір №136086226 на вклад «Пенсійний» в іноземній валюті строком на 18 місяців з процентною ставкою 7,75% річних. За вказаним договором днем повернення депозиту є 02.08.2017 року. Згідно п.п. 2.6 договору, якщо в день повернення депозиту вкладник не з'явився в установу банку для отримання депозиту, строк дії договору розміщення депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний у п.п. 1.1 договору на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть в банку по даному виду вкладу на момент продовження. Згідно п.п. 2.7 договору по закінченні строку вказаного в п.п. 1.1 договору, депозит та невиплачені проценти нараховані до закінчення строку дії договору, вкладник протягом 1 дня може отримати готівкою. Якщо в день повернення депозиту вкладник не отримав депозит та або проценти, то депозит продовжує зберігатися на рахунку, а проценти наступного робочого дня перераховуються на рахунок визначений в п.п. 3.3.1 договору. Крім того, згідно з п.п. 2.8 цього договору розмір процентної ставки зазначений у п. 1.2 договору може бути змінений про що вкладника має повідомити банк шляхом розміщення публічного письмового оголошення. Станом на день повернення депозиту 02.08.2017 року банком було розміщень письмове оголошення про те, що в 2017 році депозит «Пенсійний» більше не залучається, а також про можливість укладання депозитного вкладу «Мій пенсійний» в іноземній валюті строком на 18 місяців з процентною 5,0% річних для пенсіонерів, які отримують пенсію в Ощадбанку. 02.08.2017 року позивач звернувся до установи банку для отримання готівкою суми депозиту строк дії якого закінчився та нарахованих відсотків. Працівники банку пояснили, що вони не можуть виплатити суму депозиту оскільки вона ще не зарахована на рахунок вкладника зазначений у п.п. 3.3.1 договору. Було запропоновано для зняття суми депозиту прийти через декілька днів. При цьому, нараховані відсотки вже були на рахунок вкладника зараховані 02.08.2017 року і видані позивачу готівкою у розмірі 70 доларів США. Натомість, 23.08.2017 року позивачу у банку було відмовлено в отриманні суми депозиту з тих підстав, що 03.08.2017 року даний договір було автоматично продовжено на 18 місяців з процентною ставкою 3,5%. У цей же день позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення дії неправомірно продовженого договору та повернення коштів в іноземній валюті на рахунок вкладника. Листом від 04.09.2017 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви посилаючись на те, що він у день закінчення строку дії договору, а саме 02.08.2017 року, не з'явився до установи банку для отримання депозиту. Вважає, що відповідачем порушені його права гарантовані ст. 40 Конституції України, у зв'язку із чим просив визнати договір №136086226 на вклад «Пенсійний» від 02.02.2016 року недійсним з моменту його автоматичної пролонгації 03.08.2017 року та зобов'язати відповідача перерахувати суму вкладу на його рахунок. Крім того, зазначив, що неправомірними діями відповідача йому було завдано збитки (упущена вигода), які він міг реально одержати за звичайних обставин, оскільки позивач мав намір оформити інший договір, відповідно до умов якого сума відсотків є значно більшою ніж за спірним договором. Вважає, що йому завдано збитків на суму 364,44 доларів США. Крім того, позивачу було завдано і моральної шкоди, яка виразилась у душевних переживаннях у вигляді негативних емоцій та почуттів. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 10032,00 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 02.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі ТВБВ №10026/0084 філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» було укладено договір №136086226 на вклад «Пенсійний» в іноземній валюті строком на 18 місяців з процентною ставкою 7,75% річних. Згідно п.п. 1.1 договору днем повернення депозиту є 02.08.2017 року. Згідно п.п. 2.6 договору якщо в день повернення депозиту вкладник не з'явився в установу банку для отримання депозиту, строк дії договору розміщення депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний у п.п. 1.1 договору на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть в банку по даному виду вкладу на момент продовження. Згідно п.п. 2.7 договору, по закінченні строку вказаному у п.п. 1.1 договору, депозит та невиплачені проценти нараховані до закінчення дії строку договору, вкладник протягом 1 дня (дня повернення депозиту) може отримати готівкою. Якщо в день повернення депозиту вкладник не отримав депозит та/або проценти, то депозит продовжує зберігатися на рахунку, а проценти наступного робочого дня перераховуються на рахунок визначений в п.п. 3.3.1 договору. При цьому, відповідно до п.п. 2.6 договору строк дії договору не продовжується автоматично за цим пунктом договору у випадку розміщення банком публічного письмового оголошення в установі банку про незастосування умов пролонгації. Після цього депозит підлягає перерахуванню на рахунок вкладника вказаний у п.п. 3.3.1 договору. Крім того, згідно п. 2.8 договору розмір процентної ставки зазначений у п. 1.2 договору може бути змінений про, що вкладника має бути повідомлено шляхом розміщення банком публічного письмового оголошення. Станом на день повернення депозиту, а саме 02.08.2017 року, банком було розмішено письмове оголошення про те, що в 2017 році депозит «Пенсійний» більше не залучається, а також про можливість укладення депозитного вкладу «Мій пенсійний» в іноземній валюті строком на 18 місяців з процентною ставкою 5,5% річних для пенсіонерів, які отримують пенсію в АТ «Ощадбанк». Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, 02.08.2017 року він, відповідно до умов п.п. 2.7 договору, з'явився до установи банку для отримання готівкою суми депозиту строк дії якого закінчився та нараховані відсотки. Працівники банку пояснили, що банк не може виплатити суму депозиту готівкою, оскільки вона ще не зарахована на рахунок вкладника у п.п. 3.3.1 договору та позивачу було запропоновано для зняття суми депозиту прийти через декілька днів. При цьому, нараховані відсотки були зараховані на рахунок [PERSON] 02.08.2017 року та на його вимогу видані готівкою у розмірі 70 доларів США, що підтверджується копією квитанції від 02.08.2017 року №7169. 23.08.2017 року позивачу стало відомо, що АТ «Ощадбанк» 03.08.2017 року продовжив дію договору на вклад «Пенсійний» в іноземній валюті строком на 18 місяців з процентною ставкою 3,5% річних. 23.08.2017 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про припинення строку договору на вклад «Пенсійний» від 02.02.2016 року та повернення коштів в іноземній валюті. Листом від 04.09.2017 року АТ «Ощадбанк» відмовив [PERSON] у задоволенні його заяви посилаючись на те, що вкладник у день закінчення строку дії договору 02.08.2017 року не з'явився до установи банку для отримання депозиту. У зв'язку із викладеним, позивач просив визнати недійсним договір банківського вкладу №136086226 «Пенсійний», укладений між ним та відповідачем 02.02.2016 року, з дати його автоматичної пролонгації 03.08.2017 року та зобов'язати АТ «Ощадбанк» перерахувати на рахунок позивача всю суму депозиту станом на 02.08.2017 року, на що слід зазначити наступне. Ст. 1066 ЦК України передбачає, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу укладеного договору банківського вкладу є цивільно-правовими за своїм змістом. Частина 2 статті 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Враховуючи те, що 02.02.2016 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір №136086226 на вклад «Пенсійний», суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. При цьому судом достовірно встановлено, що відповідач АТ «Ощадбанк» порушив права позивача визначені в п.п. 2.7 договору №136086226 від 02.02.2016 року та не здійснив видачу суми вкладу у день закінчення строку дії договору. Посилання АТ «Ощадбанк» у своєму листі від 04.09.2017 року на те, що позивач 02.08.2017 року (день закінчення строку договору) не з'явився до установи банку для отримання депозиту, у зв'язку із чим договір був пролонгований на 18 місяців, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме чеком №7169 (а.с. 6), відповідно до якого позивачу в установі банку на його звернення 02.08.2017 року були видані відсотки по депозиту. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору №136086226 на вклад «Пенсійний» від 02.02.2016 року, а тому сума внеску по вказаному договору підлягає поверненню позивачу у повному обсязі станом на 02.08.2017 року, з визнанням зазначеного договору недійсним з моменту його автоматичної пролонгації, а саме з 03.08.2017 року. Позивач також просив стягнути з відповідача суму завданих збитків у вигляді доходу який він реально міг отримати за звичайних обставин, якби його право не було порушено (упущена вигода) в сумі 364,44 доларів США та зобов'язати відповідача перерахувати зазначену суму на рахунок позивача, на що слід зазначити наступне. Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання Відповідачем своїх обов'язків. За загальними положеннями матеріальних норм цивільного права стягнення збитків (упущеної вигоди) є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь упущеної вигоди у розмірі 364,44 доларів США задоволенню не підлягає, оскільки останнім не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10032,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. У зв'язку із тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, у сумі 704,80 грн. (за вимогу про визнання договору недійсним) та 704,80 грн. (за вимогу про повернення суми вкладу).

Outcome: partial