Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості до договором позики у сумі 27 500 грн., та судові витрати у розмірі 275 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 27500 грн. Відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 01.09.2013 року. Позивач вказує, що до цього часу сума позики не повернута, зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Також надав суду оригінал договору позики. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяву про відкладання розгляду справи суду не надавав. Згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 19.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. (а.с. 23-24) Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язався передати у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 27 500 грн. Дані грошові кошти позичальник отримав від позивача ще до підписання цього договору. [PERSON], в свою чергу, зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, до 01.09.2013 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом було встановлено, що відповідач від виконання зобов'язання у встановлений строк ухиляється, на вимоги про повернення грошових коштів не реагує, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була ним отримана від позивача за розпискою. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 275 грн. (а.с. 1) Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли свого підтвердження під час судового засідання, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved