Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість по квартирній плат та комунальним послугам в розмірі 3 176, 74 грн., інфляційні в розмірі 782,05 грн., 3 процента річних в розмірі 2 183, 80 грн. та судові витрати в розмірі 243, 60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг для споживачів Шевченківського району м. Києва. Відповідачка є власником квартири [ADDRESS]. У зв'язку з несплатою відповідачкою за комунальні послуги з 01.04.2007 року по 01.12.2012 року, у неї утворися борг, який складає 6 142, 59 грн., з яких: заборгованість по квартирній плат та комунальним послугам в розмірі 3 176, 74 грн., інфляційні в розмірі 782,05 грн., 3 процента річних в розмірі 2 183, 80 грн. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка та прокурор прокуратури Шевченківського району м. Києва, який діє в її інтересах, проти задоволення позову заперечували та пояснили, що хоча вона і є власником квартири [ADDRESS], послуги, за які виникла заборгованість, та яку просить стягнути позивач, їй не надавалась, її квартира з 2008 року знаходиться в незаконному володінні у інших осіб, у зв'язку з чим, вона, як власник квартири була позбавлена можливості, виконувати свої обов'язки. Щодо заборгованості, яка виникла за 2007 рік, просять застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та представника прокуратури Шевченківського району м. Києва, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою форми № 3 від 09.04.2014 р. № 158 виданою КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги [ADDRESS] по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 01.04.2007 року по 01.12.2012 року становить 6 142, 59 грн., з яких: заборгованість по квартирній плат та комунальним послугам в розмірі 3 176, 74 грн., інфляційні втрати в розмірі 782,05 грн., 3 процента річних в розмірі 2 183, 80 грн. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Проте судом встановлено, що 19.08.2008 року квартира [ADDRESS] вибула з користування її власника поза його волею; [PERSON] будучи зареєстрованою у вказаній квартирі з 2008 року не могла користуватись нею, оскільки [PERSON], не маючи на те, законних підстав, перешкоджала їй у вселенні та проживанні у вказаній квартирі. Дана обставина встановлена рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2010 року та від 28 листопада 2011 року, які набрали законної сили, а тому не підлягає доказуванню на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до листа Відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві встановлено, що примусове виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва № 2-6887 від 01.11.2012 про вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та виселення із вказаної квартири [PERSON], [PERSON] відбулося 13.12.2012 р., про що складено відповідні акти. Таким чином судом встановлено, що в період часу з 19.08.200 року по 13.12.2012 р. відповідачка житлово-комунальними послугами, які надавались позивачем не користувалась та не могла користуватись, у зв'язку з її непроживанням у спірній квартирі, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з неї заборгованості, яка виникла за цей період. Що стосується заборгованості, яка виникла за період з 01.04.2007 року по 19.08.2014 року, суд зазначає на наступне. Відповідно до 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням вищевикладеного та виходячи з того, що відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до стягнення заборгованості за період з квітня 2007 року, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Outcome: dismissed