Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив прийняти рішення про виселення [PERSON] з незаконно займаної ним квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги позивач пояснив наступним. На підставі Договору довічного утримання від 22.08.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 5497, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відчуджувачем за вказаним Договором виступала [PERSON], 1920 р.н., яка і на даний час проживає у вказаній квартирі та потребує постійного стороннього догляду, який забезпечується позивачем у повному обсязі, цілодобово. В грудні 2013 року з місць позбавлення волі повернувся прийомний син відчуджувачки - [PERSON]. Погрожуючи позивачу та його дружині фізичною розправою та знищенням майна, він самоправно вселився у вказану квартиру та перешкоджає [PERSON] здійснювати належний догляд за [PERSON] не впускаючи його у квартиру. Побоюючись за своє життя та з метою виселення [PERSON] позивачем був викликаний дільничний інспектор міліції [PERSON], який не прийняв ніяких мір, оскільки не помітив у діях відповідача прямої загрози для життя позивача та його дружини. Не погоджуючись з таким висновком, позивач одразу ж звернувся до міліції з відповідною заявою, але черговий Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області безпідставно не прийняв її. Тому, 14 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Первомайської міжрайонної прокуратури з відповідною заявою, яка була направлена на розгляд до Первомайського МВ УМВС, але до теперішнього часу відповіді не отримано, заходів реагування працівниками міліції не вжито. Сама [PERSON] не бажає щоб її син проживав у вище вказаній квартирі та здійснював за нею догляд. Про це свідчить той факт, що на запит виправної колонії про можливість побутового влаштування в м. Первомайськ за адресою: вул. Одеська, 133/26, вона відповіла відмовою, тому Відповідач звільнився та відбув на постановку на облік до м. Дружківка Донецької області. Отже, на думку позивача дії відповідача суперечать волі [PERSON] та позбавляють її можливості отримувати повноцінний догляд з боку позивача. А позивача, в свою чергу, такі дії позбавляють можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, виконувати умови Договору довічного утримання та створюють загрозу його життю та життю його дружини. У зв'язку із вищевикладеним [PERSON] був вимушений звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача та сам відповідач просили відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору довічного утримання від 22.08.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 5497, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, позивач, як власник квартири має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Також, відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З огляду на викладені норми закону, слід задовольнити позов та виселити відповідача із займаного приміщення.

Outcome: approved