Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 05.04.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останньому було надано кредит в сумі 64000 Євро. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує належним чином, в зв'язку з чим станом на 24.10.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору, яка складається з заборгованості за кредитом - 26084,84 Євро, заборгованості по відсотках - 2929,61 Євро та пені 538,19 Євро. В забезпечення виконання зобов'язань між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачами 05.04.2007 року був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS]. Тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 324841 грн. 85 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів; стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 05 квітня 2007 року був укладений кредитний договір № 2621/0407/88-021 (а.с.18-22). За умовами кредитного договору АКБ «ТАС-Комерцбанк» надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 64000 Євро (п.1.1. кредитного договору). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 05 квітня 2007 року був укладений іпотечний договір №2621/0407/88-021-Z-1, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с.32-35). Між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.9). В подальшому, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.10-16), за яким кредитор змінився на ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Альфа-Банк» було передано зобов'язання за кредитним договором №2621/0407/88-021 від 05.04.2007 року та за іпотечним договором №2621/0407/88-021-Z-1 від 05.04.2007 року, укладеними з [PERSON] (а.с.17). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Банк як кредитор виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, а відповідно, Позичальник зобов'язаний належно виконувати всі свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема, повертати суму кредиту, а також сплачувати проценти за користування кредитними коштами в тій валюті, в якій йому було надано кредит. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.10.2013 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 29552,64 Євро, що еквівалентно 324841 грн. 85 коп., з них: заборгованість за кредитом - 26084,84 Євро, що еквівалентно 286723 грн. 88 коп., заборгованість за відсотками - 2929,61 Євро, що еквівалентно 32202 грн. 20 коп., заборгованість з пені - 538,19 Євро, що еквівалентно 5915 грн. 77 коп. (а.с.42). Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Позивачем 02 вересня 2013 року була направлена на адресу відповідача вимога про погашення заборгованості за договором кредиту, в якій банк попередив про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання (а.с.45-46). Отже, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, тому ПАТ «Альфа-Банк» має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог передбачено п. 11 іпотечного договору. Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Укладаючи іпотечний договір від 05 квітня 2007 року сторони в п. 5 визначили, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 90204,06 Євро, 06 євро центів, що на день підписання даного договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 608224 грн. 33 коп. Оскільки, відповідач не виконує свої зобов'язання належним чином, тому, суд вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 29552,64 Євро, що еквівалентно 324841 грн. 85 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 3248 грн. 42 коп. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved