Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила поділити майно, набуте за час шлюбу, та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 38,80 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона знаходилася у шлюбі з відповідачем з 19.01.2002 року, який зареєстровано у Таврійській сільській раді Токмацького району Запорізької області, про що зроблено актовий запис № 01. Рішенням Токмацького районного суду від 06.03.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти було придбано наступне майно, а саме: квартиру, загальною площею 38,80 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВАК № 490967 від 03.06.2003 року. Позивач у судове засідання не з'явилась, згідно наданої заяви позовні вимоги підтримала, також просила суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви просив розглядати справу без його участі, не заперечував щодо задоволення позову. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Так, судом встановлено, що у період з 19.01.2002 року по 17.03.2014 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу відповідач набув право власності на квартиру, загальною площею 38,80 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВАК № 490967 від 03.06.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.01.2004 року. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма міститься в ст. 60 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Статтею 61 СК України було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За роз'ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави зробити висновок, що право спільної сумісної власності на майно вважається тоді, коли воно придбано подружжям під час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 28 КпШС України, ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України) Оскільки спірна квартира була придбана під час шлюбу, вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності, частки яких є рівними, а тому позовна заява про поділ спільного майна подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири з господарсько-побутовими будівлями та спорудами підлягає задоволенню.

Outcome: approved