Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 17 листопада 2005 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОDН0АК07104714 згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 19 322, 00 дол. США на строк до 16 листопада 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 6 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 17 листопада 2005 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Chevrolet, модель: Niva 212300, 2005 року випуску, № кузова: [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року, що набрало чинності, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ОDН0АК07104714 від 17 листопада 2005 року суд звернув стягнення на предмет застави - автомобіль Chevrolet, модель: Niva 212300, 2005 року випуску, № кузова: [NUMBER], державний номер [NUMBER] шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмет застави, з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, оскільки заставний автомобіль, не може бути знятий з реєстрації в органах ДАІ України через те, що на вказаний автомобіль був накладений арешт постановою Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 20 березня 2015 року. Зазначена постанова про накладення арешту на автомобіль порушує майнові права ПАТ КБ «Приватбанк», тому позивач просить звільнити вищевказаний автомобіль з-під арешту. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] та представник Другого Приморського ВДВС ОМУЮ у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток. Заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачів за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що 17 листопада 2005 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОDН0АК07104714 згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 19 322, 00 дол. США на строк до 16 листопада 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 6 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 17 листопада 2005 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Chevrolet, модель: Niva 212300, 2005 року випуску, № кузова: [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року, що набрало чинності, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ОDН0АК07104714 від 17 листопада 2005 року суд звернув стягнення на предмет застави - автомобіль Chevrolet, модель: Niva 212300, 2005 року випуску, № кузова: [NUMBER], державний номер [NUMBER] шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмет застави з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, оскільки заставний автомобіль, не може бути знятий з реєстрації в органах ДАІ України через те, що на нього був накладений арешт на підставі постанови Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 20 березня 2015 року. Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 17 листопада 2005 року, а постанову Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про накладення арешту на вищевказаний автомобіль було винесено 20 березня 2015 року, тобто після укладення ПАТ КБ «Приватбанк» договору застави. Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Крім того, у судовому засіданні доведено, що позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з Другого Приморського ВДВС ОМУЮ. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved