Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому щлюбі. Шлюб зареєстровано 23.09.2014 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис №174. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей:дочку- [PERSON] , [INFO] , сина- [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя між ними не склалося, тому на даний час в провадженні Калинівського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу. Наразі син- [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , в с.Радівка Калинівського району Вінницької області, разом зі своїми батьками. Відповідач не може належним чином виховувати сина, оскільки залишала сина та зникала на декілька днів. Доглядом дитини займалась його мати [PERSON] , так як він перебував на заробітках за кордоном. Враховуючи, що відповідач не піклується про сина звернувся в суд з даним позовом. 25.09.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, згідно якої останній просив визначити постійне місце проживання дитини- [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування якої зазначив, що відповідач залишає дочку за місцем проживання, а саме в [ADDRESS] , без нагляду на тривалий час, при цьому сама перебуває в м.Вінниця та веде аморальний спосіб життя, що в свою чергу негативно впливає на психо-емоційний стан дитини. В судовому засіданні позивач та його представник-адвокат Тарасюк О.М. позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримали, з мотивів наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилась, згідно відзиву від 15.10.2019 року за вх. 9425/19 в задоволенні позову просить відмовити. Позовні вимоги позивача вважає безпідставними та не підтвердженими належними доказами. Вважає, що проживання дітей разом з нею відповідатиме їхнім інтересам. Крім того, зазначає, що пріоритетність прав матері закріплюється принципом, задекларованим у статті 6 Декларації прав дитини про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю лише у виняткових випадках. Представник Органу опіки та піклування Калинівської міської ради Вінницької області Мичківський І.П. при вирішенні даного питання покладається на думку суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому щлюбі. Шлюб зареєстровано 23.09.2014 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис №174 (а.с.6). Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку- [PERSON] , [INFO] , сина- [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області 22.04.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області 26.01.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Спільне сімейне життя сторін не склалося, тому на даний час в провадженні Калинівського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу. Наразі малолітні діти проживають разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на його утриманні. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина перша та друга статті 159 СК України). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Калинівської міської ради надала висновок №36 від 22.10.2019 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем фактичного проживання батька по [ADDRESS] (а.с.64-65). Висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області№325 від 23.10.2019 року (а.с.63). Згідно зазначеного висновку [PERSON] за місцем фактичного проживання, а саме в [ADDRESS] , відсутня. Зі слів її батька остання часто залишає їм малолітню дочку та зникає на декілька днів. Крім того, Комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Калинівської міської ради надала висновок №44 від 11.12.2019 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем фактичного проживання батька по [ADDRESS] (а.с.83-84). Висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області №391 від 12.12.2019 року (а.с.82). Згідно зазначеного висновку [PERSON] за місцем фактичного проживання, а саме в [ADDRESS] , відсутня. Батьки [PERSON] 28.10.2019 року звернулись до Радівської сільської ради з проханням допомогти їм вирішити питання з їх онукою [PERSON] , яка являється інвалідом дитинства і проживає разом з ними, оскільки мати дівчинки часто зникає з дому та не піклується про дитину, яка являється інвалідом дитинства. Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх показах підтвердили нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей, зокрема такими як піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що Калинівським ВП ГУНП у Вінницькій області було розглянуто заяву [PERSON] щодо проведення профілактичної бесіди з [PERSON] , яка залишає малолітніх дітей без нагляду (а.с.19). Згідно довідки інспектора з ЮП СП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03.05.2019 року «Про результати розгляду заяви від [PERSON] » з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та роз`яснено, що в разі неналежного виконання нею батьківських обов`язків її буде притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.18). Згідно довідки №7 від 02.09.2019 року, виданої завідувачем ДПЗ №1 Пасічник Н.М. , [PERSON] відвідує ДНЗ №1 з 01.09.2018 року. В даний час приводить і забирає дитину [PERSON] і його мати (бабуся) (а.с.15). Враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей разом з батьком, сталість їх соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дітьми та негативного впливу на їх виховання і розвиток, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дітей разом з батьком, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на принцип, задекларований у статті 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю лише у виняткових випадках суд оцінює критично, оскільки зазначена Декларація не є міжнародним договором, а тому з формально-юридичної точки зору не є жорстким правом, яке зобов`язує державу діяти у певний спосіб. В ієрархії джерел міжнародного права, що є складовою частиною національного законодавства відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», вищу юридичну силу має Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, у якій реалізовано принцип примату інтересів дитини понад усім, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, її норми відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Наведена вище позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року по справі №461/3144/17. Крім того, відповідач вказує, що позивач, хоча і характеризується за місцем проживання з позитивної сторони, проте притягувався до адміністративної відповідальності. Однак, зазначене не може свідчити про аморальність поведінки позивача. Суд також бере до уваги те, що позивач по місцю проживання та роботи характеризується з позитивної сторони (а.с.11, 14). За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved