Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.1998, мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, вони припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.12.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовчому засіданні зазначив, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснив суду, що вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини близько десяти останніх років, а тому він наполягає на розлученні. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та пояснила суду, що дійсно вони з позивачем не підтримують подружніх відносин, строк на примирення їй не потрібен, оскільки сім`я розпалась, а відтак вона згодна на розлучення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 15.08.1998 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області (а/з № 247), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.17). Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, позивач та відповідач не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини близько десяти років тому. Вони досягли згоди з приводу матеріального забезпечення дитини та визначились з місцем проживання та порядком виховання дитини (а.с.13-14, 15-16). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved