Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1600,00 грн., щомісяця, починаючи з 31.12.2015 року до повноліття дитини, які відповідач сплачує щомісячно. Але на даний час позивач не має змоги сплачувати кошти на утримання дитини в розмірі 1600,00 грн., оскільки з часу ухвалення судом рішення змінився його дохід та його середньомісячна заробітна плата становить 3200,00 грн. Також, на утриманні позивача, крім доньки [PERSON] перебуває ще двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що матеріальне становище позивача змінилось, змінився також і сімейний стан, тому позивач вважає, що розмір аліментів має бути зменшений з 1600,00 грн., до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що з часу ухвалення судом рішення, а саме з 11.05.2016 року, у нього народилася ще одна дитина, а саме дочка [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до відомостей Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області [PERSON] в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року отримав дохід в загальному розмірі 17350,00 грн. Від підприємницької діяльності має мінливий та нестабільний дохід. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що позивач є директором та власником кафе, тому його твердження про відсутність доходів є недостовірними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1600,00 грн., щомісяця, починаючи з 31.12.2015 року до повноліття дитини, які відповідач сплачує щомісячно (а.с. 6-7). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер+» від 04.09.2017 року, [PERSON], працює в ТОВ «Лідер +» з 06.05.2014 року та на даний час займає посаду директора. Його дохід за період з 01.03.2017 року по 31.08.2017 року склав 15456,00 грн. (а.с. 8). Відповідно до відомостей Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області [PERSON] в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року отримав дохід в загальному розмірі 17350,00 грн. (а.с. 45). Також судом встановлено, що на утриманні позивача є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 10-11), що також не заперечувалось відповідачем. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки у платника аліментів [PERSON], змінився матеріальний (має мінливий дохід), сімейний стан (має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей). З матеріалів справи вбачається, що платник аліментів [PERSON] є директором ТОВ «Лідер+» (а.с. 8). Проте стягнення з нього аліментів у розмірі 1600,00 грн., щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], на думку суду, значно погіршить становище інших його малолітніх дітей. Суд приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи щодо зміни сімейного та матеріального стану позивача, суд вважає можливим задовольнити позов. При цьому, суд приймає до уваги, що позивач має дохід, який не перевищує розмір мінімальної заробітної плати, тому вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. За клопотанням позивача судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved