Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання, мотивуючи свій позов тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де фактично зареєстрована та проживає відповідач, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем. Позивачу завдано збитків у зв`язку з відмовою відповідача розраховуватись за спожиту теплову енергію, в результаті чого у останньої виникла заборгованість перед позивачем в сумі 25962,59 грн., з яких: 25303,74 грн. - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення; 340,33 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості; 318,52 грн. - суми втрат від інфляційних процесів, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилася, але подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просила проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року за №2189-VІІІ. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 8), та забезпечуються послугами централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (а.с. 5, 25-36, 38, 39). Порушуючи вимоги п. 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 та п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.05.2018 року по 30.03.2021 року в сумі 25962,59 грн., з яких: 25303,74 грн. - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення; 340,33 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості; 318,52 грн. - суми втрат від інфляційних процесів (а.с. 6-7). Згідно із п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2014 року між Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» та [PERSON] було укладено договір №22006779 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 9-10). За змістом договору, виконавець зобов`язується надати споживачеві - наймачеві (власнику) квартири та членам його сім`ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вчасно та відповідної якості послуги з опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язаний своєчасно оплатити надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно із п. 8 розділу 3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобов`язаний вносити плату за надані послуги до 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки вони фактично користувалися ними. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується із ч. 2 ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги нараховується та вноситься щомісячно. За змістом ч.1 ст. 9 вказаного вище Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, що знайшло своє відображення також у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем позову та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не розраховуються з підприємством за надані послуги централізованого опалення, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved