Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. У зазначений квартирі зареєстрований його син - [PERSON], однак останній з 2000 р. не проживає за місцем реєстрації. Всі обов»язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, позивач виконую сам і сплачує за комунальні послуги. Оскільки відповідач відсутній в приміщенні понад один рік, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в ході розгляду справи підтримав заявлений позов та просив його задовольнити, посилаючись на те, що більше 15 років його син не живе в спірному жилому приміщенні, не несе витрат по його утриманню. Реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] перешкоджає йому вільно розпорядитись своєю власністю. Відповідач визнав заявлений позов, підтвердив, що, дійсно, після розірвання шлюбу між батьками він залишився проживати з матір»ю. В квартирі [ADDRESS] він не мешкає більше 15 років і вселитись не намагався. Відповідач підтвердив, що будь-яких перешкод у користуванні квартирою йому не створювали. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Судом встановлено, що на момент розгляду справи, згідно з Довідкою форми № 3, в [ADDRESS] зареєстровані:[PERSON] та [PERSON]. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення його права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач є сином позивача і набув право користування на спірне жиле приміщення як член сім»ї власника житла. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в [ADDRESS] з 2000 року, що не оспорювалось жодною із сторін, і не несе будь-яких витрат по утриманню житла. Докази, подані позивачем на підтвердження факту не проживання відповідача протягом року в спірному жилому приміщенні, а саме: акти про не проживання, складені комісією проживаючи мешканців і, затверджених головою Правління ЖБК «Весна» від 15.01.2014 р., 10.07.2014 р., 22.01.2015 р., 08.07.2015 р., є належними і допустимими, а тому можуть бути взяті судом до уваги на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] в [ADDRESS] перешкоджає позивачу вільно реалізувати право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням, а саме відчужити його. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: approved