Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про скасування заборони відчуження нерухомого майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27 лютого 2019 року в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] . При оформленні спадкових прав в Прилуцькій міській державній нотаріальній конторі позивача було повідомлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було виявлено заборону відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі повідомлення Народного суду м.Прилуки. Крім того, на запит нотаріальної контори було отримано відомості, що згідно рішення Прилуцького міського Народного суду Чернігівської області від 13 серпня 1993 року щодо визнання недійсним договору дарування будинку, вбачається, що [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15 вересня 1990 року. Оскільки, [PERSON] ніколи не був та не є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і скоріш за все в межах справи про визнання недійсним договору дарування будинку [ADDRESS] було помилково накладено заборону на відчудження житлового будинку під № 6 , і таке накладення арешту на житловий будинок, який набутий позивачем на законних підставах, позбавляє його як власника реалізувати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тому позивачем і подано позов про скасування заборони відчуження нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно письмової заяви його представника адвоката Фесика І. просили розгляд справи провести без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав: Згідно копій Свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом від 27 лютого 2019 року, виданих державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори та зареєстрованих в реєстрі за №1-218, №1-224, вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] та [PERSON] . Спадщина, яка складається з однієї другої частини житлового будинку за вищевказаною адресою, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Фесик Н.В., нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори 05 лютого 1969 року за реєстровим №494 та зареєстрованого в Прилуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації 05 березня 1970 року. Спадкоємцем іншої Ѕ частини житлового будинку за вказаною адресою була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.8,9). Повідомленням Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 27 лютого 2019 року за №234/01-16 [PERSON] повідомлено, що під час підготовки до видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті померлого [PERSON] та [PERSON] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було виявлено заборону відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3679767; зареєстровано: 04 вересня 2006 року 10:51:30 за №3679767 реєстратором: Прилуцька міська державна нотаріальна контора, 17500 Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Шевченка, 107, (04637) 5-36-54, 5-22-62; підстава обтяження: не вказано, б/н, не вказано; об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: архівний номер: 1919597CHERNIGOV10, архівна дата: 22.02.2000, дата виникнення: 16.07.1993, № реєстра: 148-20, внутр.№5901153723F14A294939). В реєстрі №3 для реєстрації заборон Прилуцької міської державної нотаріальної контори за 1993 рік було виявлено запис №148 від 16 липня 1993 року про накладення заборони відчуження житлового будинку за повідомленням Народного суду м.Прилуки (а.с.10). При цьому, судом встановлено, що згідно копії довідки Комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 12 березня 2019 року з №607, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору №914 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 02 квітня 1959 року, посвідчений Прилуцькою державною нотаріальною конторою 09 травня 1959 року, реєстровий №2473. 05 лютого 1969 року продано [PERSON] (а.с.13). Зокрема, як вбачається з Договору від 05 лютого 1969 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив належний на праві особистої власності недобудований будинок, готовність якого складає 96,9% з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Покупець [PERSON] прийняв на себе всі права та обов`язки по будівництву будинку. Крім того, судом встановлено, що рішенням Прилуцького міського Народного суду Чернігівської області від 13 серпня 1993 року, визнано недійсним договір дарування від 15 вересня 1990 року, укладеного Прилуцькою нотаріальною конторою, згідно якого [PERSON] подарила [PERSON] будинок, розташований в [ADDRESS] з визнанням права власності на даний будинок за [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. У відповідності до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не був та не є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а позивач на законних підставах набув житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , які за життя були законними власниками даного домоволодіння, і таке накладення арешту на житловий будинок позбавляє позивача як власника реалізувати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тому позов про скасування заборони відчуження нерухомого майна підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved