Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. У позовній заяві посилавсяна те, що під час шлюбу з відповідачем вони придбли автомобіль марки «Gelly CK-2», холодильник, холодильну камеру, соковижималку, просив вказане майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля, соковижималку, холодильну камеру, а у власності відповідача залишити холодильник (том 1 а.с. 3-5). 20.04.2016 року [PERSON] змінив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість 1/2 частини автомобіля марки «Gelly CK-2» в сумі 60430 грн., визнати за ним право власності на холодильну камеру «Норд», соковижималку «Зелмер», а за відповідачем визнати право власності на холодильник «Вест-фрост» (том 1, а.с. (89-91). 31.03.2016 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що за час проживання у шлюбі за спільно нажиті сімейні кошти вони з відповідачем придбали встановлений металевий гараж, який знаходиться у гаражному кооперативі [ADDRESS]. Відповідно до довідки гаражного кооперативу «Мотор», членами зазначеного кооперативу є вона та відповідач. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди стосовно поділу спільної сумісної власності, [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, оскільки відповідач [PERSON] вже пред'явив до неї позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна. З наведених підстав просила визнати даний гараж спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного гаражу (том 1, а.с. 65-66). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року зустрічний позов відповідача [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи автогаражного кооперативу «Мотор», будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду в порядку ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Головою автогаражного кооперативу «Мотор» подана до суду заява з проханням про проведення розгляду справи без участі їх представника. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали з викладених в ньому підстав, позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнали. Крім того, [PERSON] в суді пояснив, що він разом з [PERSON] проживав однією сім'єю, під час сумісного проживання вона працювала, він також отримував дохід: заробітну плату, а в подальшому пенсію. Конкретні періоди роботи та види отриманих доходів вказані в трудовій книжці та наданих суду довідках. Спірний автомобіль був придбаний ними в період шлюбу, оформлений на [PERSON], оскільки банк відмовив в оформленні кредиту на його ім'я. Він також користувався автомобілем з серпня 2011 року по листопад 2015 року. Спірний гараж був придбаний на їх спільні з [PERSON] сімейні кошти. Про отримані в борг від батьків кошти йому відомо зі слів [PERSON], на які цілі вона їх витратила він не знає. Також пояснив, що в період шлюбу у 2012 році його сестра також займала їм, як подружжю, 10 тисяч гривень. Представник [PERSON] [PERSON] серед іншого пояснила, що [PERSON] не надані докази того, що на погашення кредитів були витрачені саме ті кошти, які вона вважає є її особистою власністю. Вказане, враховуючи пояснення [PERSON] про те, що [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] окремо від нього відкладала гроші, свідчить про необґрунтованість позиції [PERSON] Проти визнання металевого гаражу спільною сумісною власністю подружжя заперечувала, оскільки з наданих суду документів вбачається, що право власності на вказаний гараж не зареєстровано тобто не виникло, сторони є лише членами автогаражного кооперативу, в якому розміщені тимчасові металеві гаражі, у зв'язку з чим гараж не може бути визнаний спільною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали, а вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі з викладених в ній підстав. Крім того, [PERSON] серед іншого пояснила суду, що вважає всі гроші, за які було придбане все спірне майно своєю особистою власністю, оскільки за місцем її роботи вона отримувала премії за особистий вклад на роботі, винагороду за вислугу років, винагороду за підсумками роботи за рік, матеріальну допомогу, які, на її думку, були її особистими коштами та не входили в дохід, який є спільною сумісною власністю подружжя. Саме за ці кошти вона здійснювала погашення кредитної заборгованості за холодильник, гараж, автомобіль. Крім того, для скорішого погашення кредитної заборгованості їй позичали в борг кошти донька з зятем, а також батьки. Під час шлюбу відповідач часто проживав окремо від неї, уходив, потім повертався. Під час придбання автомобілю в 2011 році говорив, що він просто проживає з нею під одним дахом. Автомобіль був потрібен саме їй для того, щоб навідувати батьків. Під час сумісного проживання вона неодноразово зверталась до міліції через [PERSON], оскільки він зловживав спритними напоями, бив її, тушив об неї цигарки, потім просив пробачення та вона його вибачала. Під час шлюбу він виїжджав до Росії, потім повертався, вибачався, та вона його приймала знову. Протягом всього часу матеріальне утримання родини та погашення кредитів здійснювала лише вона, в нього грошей ніколи не було. Також пояснила, що прописала [PERSON] в своїй квартирі в травні 2007 року як квартиранта. Остаточно він пішов від неї в листопаді 2015 року. Щодо зустрічного позову додатково пояснила, що 07.07.2011 року вона оформила кредит на придбання гаражу в Експрес-Банку, кошти витратила на придбання гаражу у попереднього власника [PERSON] Підтвердженням існування права власності на гараж, на її думку, є факт зняття готівки 21.07.2011 року, написання 24.09.2011 року анкет з проханням про прийняття в члени кооперативу «Мотор». Крім того, вона сплачувала внески керівництву, також мав бути оформлений протокол про їх прийняття в члени кооперативу. При цьому гараж вона оформила на [PERSON], оскільки хотіла зберегти сім'ю та думала, що він буде їй допомагати погашати кредит за гараж. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що [PERSON] є її матір'ю. [PERSON] приїхав в 2007 році. Вони прописали його в квартирі на прохання [PERSON] в її кімнаті. ЇЇ особисто обурювало, що вони жили разом, але спільного побуту в них не було. [PERSON] міг отримати гроші, пенсію, та бездумно їх витратит и, придбавши, наприклад, креветок, ананаси або всім шоколадки. Цими продуктами він пригощав всіх членів родини. Для придбання автомобілю її матір оформила три кредити, два -для придбання автомобілю, один для придбання гаражу. Вони з чоловіком займали особисто [PERSON] гроші в сумі 1800 євро під розписку для погашення кредиту. Крім того свідок особисто придбала морозильну камеру Норд для зберігання фруктів для дитини та залишила її квартирі, що належить їй та [PERSON] В теперішній час цю морозильну камеру вона вже забрала додому до своєї родини. Крім того свідок підтвердила, що в них з матір'ю був старий холодильник «Днепр», який матір продала сусідці по дачі [PERSON] Щодо взаємовідносин сторін свідок пояснила, що в грудні 2008 року вони зареєстрували шлюб, а в грудні 2015 року матір подала на розлучення. Під час шлюбу неодноразово викликалась міліція оскільки [PERSON] ображав її матір. На думку свідка, зробити вірні висновки про [PERSON] її матері заважали почуття, оскільки вона кохала [PERSON] та хотіла зберегти родину. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила що [PERSON] є її двоюрідним братом з боку батька. Він навчався в Полтаві, потім проживав в Якутії, де в нього була дружина та діти. Якось він приїхав, сказав, що зустрів іншу жінку - [PERSON], вони одружились та проживали разом, приходили в гості як подружжя, всі питання також вирішували разом. В 2011 році вона займала їм, як подружжю, гроші в розмірі 10 тисяч гривень. [PERSON] отримував достойну пенсію в Росії, оскільки він працював на важкій роботі, машиною вони користувались разом як подружжя. Їй відомо, що під час сумісного проживання [PERSON] могли сваритися, вона його виганяла, потім вони мирились, та знову приходили разом. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що [PERSON] є її рідним братом. Їй відомо, що вони з [PERSON] познайомились в 2005 році, стали зустрічатись, він залишався у [PERSON], допомагав, коли в її доньки було весілля. В 2007 році він приїхав з Росії на постійне проживання, та став жити з [PERSON] Вони одружились в 2008 році. Під час шлюбу вона позичала родині [PERSON] гроші в розмірі 10 тисяч гривень. Вони сварились, потім мирились, іноді проживали окремо. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що [PERSON] він знає з 1985 року. Вирішивши придбати автомобіль, [PERSON] радилась з ним. Йому відомо, що кредит виплачувала [PERSON] за рахунок своїх офіційних доходів, оскільки в той час вони разом працювали на залізниці. Наскільки йому відомо, машина була придбана для родини, можливі варіанти машини для придбання разом з ним їздили дивитись [PERSON] і [PERSON] Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що вона з [PERSON] перебуває в дружній відносинах з 1984 року. Їй відомо, що [PERSON] брала та виплачувала кредити за автомобіль та гараж, матір [PERSON] позичала їй гроші на погашення кредитів. Під час сумісного проживання [PERSON] бив [PERSON], зловживав спиртними напоями. Він часто уходив з дому, а [PERSON] хвилювалась через це. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що вони працювали разом з [PERSON] [PERSON] працювала на залізниці більше тридцяти років та отримувала премії та винагороди. Іноді [PERSON] приходила зі слідами побиття на обличчі. Були випадки коли [PERSON] тижнями не ночував вдома. Були періоди, коли свідку подобались сімейні взаємовідносини [PERSON], він зустрічав її з роботи. Під час спілкування вона сприймала [PERSON] як родину. Автомобілем керував чоловік, вони їздили то до батьків, то на дачу. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що [PERSON] були покупцями його гаражу в автогаражному кооперативі «Мотор». Це тимчасова не капітальна залізна споруда, яку він придбавав так само шляхом написання заяви про вступ до кооперативу та передання грошей попередньому власнику. Єдиним документом, що підтверджує належність гаражу є записи в обліковій книзі кооперативу, в якій зазначається хто та коли вступив в кооператив. Після отримання грошей за гараж він написав заяву про вихід, а [PERSON] про прийняття до кооперативу. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] є її сусідами по дачі. Вона придбавала у [PERSON] старий холодильник «Днепр» за 400 гривень, перенести цей холодильник їй допомагав [PERSON] [PERSON] говорила, що потрібні гроші на перший внесок за новий холодильник. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що [PERSON] є його тещею. Він разом з дружиною позичав [PERSON] гроші для погашення кредиту за автомобіль. Під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] постійно сварилися, він її бив та ображав. Були випадки коли через ці сварки вони приїзжали до Полтави з Харкова. Після сварок проходив час, та [PERSON] вибачала [PERSON] В 2015 році його дружина [PERSON] придбала для їх родини морозильну камеру «Норд», яку залишила в матері [PERSON] тимчасово для зберігання фруктів, в теперішній час цю морозильну камеру вони вже забрали до себе додому. Всі гроші за кредити виплачувала [PERSON], а [PERSON] самоусувався від вирішення цих проблем. Крім того, йому відомо, що в 2012 році батьки [PERSON] також позичали їй гроші в розмірі 10 тисяч гривень. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 24 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (том 1, а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (том 1, а.с. 69). При цьому в описовій частині рішення суду час, з якого сторони припинили ведення спільного господарства та фактичні шлюбні відносини, не зазначений. Згідно мотивувальної частини рішення в ході судового розгляду вказаної справи судом було встановлено, що сторонами по справі подавалась в добровільному порядку в 2014 році заява до Органів РАЦС про розірвання шлюбу, але протягом наданого строку для примирення позивачка [PERSON] примирилась з відповідачем (том 1, а.с. 69). Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. У зв'язку з чим твердження [PERSON] про те, що фактичні шлюбні відносини з [PERSON] були припинені значно раніше є неспроможними. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] стверджувала, що її чоловік [PERSON] не мав власного доходу, тільки вона в їх сім'ї працювала, тому вважає, що її заробітна плата, а саме премія, доплата за вислугу років, матеріальна допомога та тринадцята заробітна плата є її власністю. Такі твердження відповідача за первісним позовом [PERSON] є безпідставними, оскільки згідно записів трудових книжок [NUMBER] та [NUMBER] позивач [PERSON] був офіційно працевлаштованим до 08.12.2010 року (том 2, а.с. 107-119), а відповідно до розрахункових листків (том 1, а.с. 231-233), інформації про виплати за 2011 рік (том 1, а.с. 233) та довідки Управління Пенсійного фонду в Яковлевському районі Белгородської області Російської Федерації від 28 грудня 2015 року № 490683/15 (том 1, а.с. 234) позивач [PERSON] отримував заробітну плату, а в подальшому пенсію. Крім того, такі твердження відповідача [PERSON] не узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 61 СК України, яка передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата тобто винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, додаткова заробітна плата тобто винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Також до структури заробітної плати відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагорода за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У зв'язку з викладеним, оскільки премії, доплата за вислугу років, матеріальна допомога та, як зазначає позивач, «тринадцята заробітна плата» тобто винагорода за підсумками роботи за рік, входять до структури заробітної плати, з якої згідно наданих самою [PERSON] відомостей були утримані податки, у тому числі податок на дохід фізичних осіб (том 1, а.с. 177-179, 206, 208-226, том 2, а.с. 134, 206-208), вказаний дохід є спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того хто з подружжя їх отримує, а відтак твердження відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що такі виплати відносяться до її особистої власності, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки не відносяться до премій, винагород, які чоловік, дружна держали за особисті заслуги в розумінні ч. 3 ст. 57 СК України. Щодо автомобілю «Gelly CK-2»: Судом встановлено, що в період шлюбу, 12 липня 2011 року, [PERSON] уклала з ПП «Олімп-Авто» договір купівлі-продажу № 50/12-07, згідно якого придбала автомобіль «Gelly CK-2» (том 1, а.с. 166-170). Частина 3 статті 61 СК України передбачає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому судом встановлено, що кредитний договір № 423-К від 02 серпня 2011 року та договір про відкриття кредитної лінії № 423-К-КЛА від 02.08.2011 року з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відповідач [PERSON] укладала під час шлюбу з позивачем [PERSON] з метою придбання автомобіля «Gelly CK-2» (том 1, а.с. 163-165). При цьому поручителем забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за цим договором виступав [PERSON]- п.5.1. Договору (том 1, а.с. 164). Вищевказане підтверджує, що цей кредитний договір та договір про відкриття кредитної лінії був укладений під час шлюбу в інтересах сім'ї [PERSON] та [PERSON] Згідно записів на копії кредитного договору № 423-К від 02 серпня 2011 року (том 1, а.с. 165) кредитні зобов'язання перед банком погашені 23 липня 2015 року, тобто під час перебування сторін по справі у шлюбі, що, в сукупності з встановленими судом вище фактичними обставинами справи, спростовує пояснення відповідача [PERSON] в тій частині, що кошти отримані в кредит для придбання автомобілю, є її особистою власністю, у зв'язку з чим суд вважає, що придбане за кредитним договором № 423-К від 02 серпня 2011 року майно автомобіль «Gelly CK-2» був об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, судом встановлено, що 18 листопада 2015 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] продала вказаний автомобіль «Gelly CK-2» [PERSON] за 61209 грн. 33 коп., що підтверджується довідкою-рахунком та реєстраційною карткою транспортного засобу (том 1, а.с. 78, 171, 173). В судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] не заперечувала дану обставину, а позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] не оспорював суму отриманих [PERSON] від продажу автомобілю, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, грошових коштів в розмірі 61209 грн. 33 коп. Враховуючи те, що автомобіль «Gelly CK-2» визнаний судом спільною сумісною власністю сторін по справі, виручені кошти від його продажу в сумі 61209 грн. 33 коп. є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні не оспорювала, що виручені кошти від продажу автомобіля «Gelly CK-2» вона залишила собі та не передавала їх або їх частину позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) [PERSON] Зважаючи, що виручені кошти від продажу спільної власності подружжя - автомобіля «Gelly CK-2» також є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] про стягнення з відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] 1/2 частини вартості проданого автомобіля «Gelly CK-2» підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 30604 грн. 66 коп. (61209 грн. 33 коп. (вартість проданого авто) / 2). Щодо соковижималки «Зелмер»: В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] суду пояснила, що соковижималку «Зелмер» придбала донька позивача [PERSON], але він її забрав разом зі своїми речами. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] доказів придбання або існування вказаного майна суду не надав, просив виключити його з обсягу спільного майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що соковижималка «Зелмер» не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], тому позовні вимоги первісного позову про визнання її спільною сумісною власністю подружжя та визнання на неї права власності за позивачем [PERSON] задоволенню не підлягають. З врахуванням позиції [PERSON] суд виключає вказане майно з обсягу спільного сумісного майна подружжя. Щодо холодильнику «Vestfrost»: Яв вбачається з видаткової накладної № ЧРLA1-0087 від 19 липня 2013 року, чеку № 2726 від 19 липня 2013 року позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] придбав холодильник «Vestfrost» за 4739 грн. (том 1, а.с. 180, 181, 183). Для придбання холодильника позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] оформив кредит в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується заявою позичальника від 19 липня 2013 року № PLKFRM47720222 (том 1, а.с. 182). Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 СК України, суд приходить до висновку, що вказаний договір укладений [PERSON] в інтересах сім'ї, тому холодильник є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно копій чеків кредитні зобов'язання перед банком погашав позивач [PERSON] (том 1, а.с. 184, том 2, а.с. 64-70). Незважаючи на пояснення [PERSON], а також свідків [PERSON], [PERSON] про те, що в [PERSON] на дачі був холодильник марки «Днепр», який вона продала сусідці по дачі [PERSON] за 400 гривень, відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) [PERSON] не надані суду докази, які б підтверджували, що вона фактично отримала ці кошти та витратила їх саме на придбання під час шлюбу нового холодильника «Vestfrost», з огляду на наявність в матеріалах справи кредитного договору її колишнього чоловіка [PERSON] від 19 липня 2013 року № PLKFRM47720222, за яким кредит на придбання цього холодильнику отримав саме він(том 1, а.с. 182). В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] стверджувала, що вартість холодильнику «Vestfrost» на час проведення судового засідання складає 3000 гривень. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON], остаточно визначившись з позицією, зазначив, що він не оспорює вказану [PERSON] вартість холодильнику та погоджується, що холодильник «Vestfrost» коштує 3000 гривень. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає такими що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги уточненого первісного позову [PERSON] про визнання холодильника «Vestfrost» спільним сумісним майном подружжя і виділення його в користування відповідачу [PERSON] Щодо морозильної камери «Норд»: Судом встановлено, що морозильна камера «Норд» була придбана 12.07.2010 року, що підтверджується видатковою накладною № П53-001143 ( том 1, а.с. 204). У судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] суду пояснила, що вказану морозильну камеру придбала її донька [PERSON] для своєї родини та залишила в її квартирі на деякий час для користування. В теперішній час [PERSON] вже забрала придбану нею морозильну камеру з її квартири та користується нею для потреб своєї власної родини. Крім того, у сервісній книжці на цю морозильну камеру в графі підпис покупця стоїть підпис її доньки [PERSON] Судом встановлено, що надана суду копія сервісної книжки на морозильну камеру «Норд» (том 1, а.с. 203) в графі підпис покупця містить підпис особи без зазначення ідентифікуючих покупця даних. Враховуючи пояснення [PERSON], показань свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що морозильна камера «Норд» була придбана особисто [PERSON] та залишена нею на певний час в квартирі матері [PERSON], та в теперішній час перевезена за місцем призначення до місця проживання [PERSON] та [PERSON], а також те, що [PERSON] в судовому засіданні не оспорював вказану обставину, та не надав суду докази існування на час судового розгляду спірного майна, суд не знаходить підстав для визнання морозильної камери «Норд» спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та її поділу між подружжям, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо гаражу в гаражному кооперативі «Мотор»: Судом встановлено, що 24 липня 2011 року позивач [PERSON] подав заяву до Гаражному кооперативу «Мотор» про включення його в члени кооперативу та анкету, що підтверджується копією відповідної заяви (том 2, а.с. 73, 74). Згідно довідки голови гаражного кооперативу «Мотор» сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є членами гаражного кооперативу «Мотор» з 24 липня 2011 року, гараж розташований по [ADDRESS] (том 1, а.с. 67). Обґрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви в частині визнання гаражу в гаражному кооперативі «Мотор» спільною сумісною власністю подружжя відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] надала суду розписку [PERSON] від 10 липня 2011 року (а.с. 76 том 2). У вказаній розписці вказано, що [PERSON] отримав залог 1500 грн. за гараж [ADDRESS]. Із змісту вказаної розписки не можна встановити від кого конкретно отримав [PERSON] кошти за гараж [NUMBER]. При цьому будь-яких інших доказів, які підтверджували, що власником гаражу [ADDRESS] станом на 10 липня 2011 року був [PERSON], як не надано доказів того, що [PERSON] продав позивачу [PERSON] або відповідачу [PERSON] вказаний гараж як об'єкт власності, а не право користування тимчасовим металевим гаражем. При цьому допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] також підтвердив, що купівля-продаж полягала в написанні заяв про його вихід з членів гаражного кооперативу та вступ в члени гаражного кооперативу [PERSON], а сам гараж представляє собою металеву утеплену конструкцію. Крім того, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 536 від 09.10.1974 року відведено земельну ділянку для розміщення тимчасових металевих гаражів для автомашин, що знаходяться в особистій власності громадян (том 2, а.с. 139-140). Автогаражний кооператив «Мотор» має реєстрацію як юридична особа (том 2, а.с. 138). На неодноразові пропозиції відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) [PERSON] не надані суду правовстановлюючі документи, які підтверджують наявність права власності у сторін на гараж [ADDRESS], у зв'язку з чим, виходячи з наданих суду сторонами доказів, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] як члени автогаражного кооперативу «Мотор» мають лише право користування тимчасовим металевим гаражем, право власності на який у сторін не виникло. При цьому суду не надано доказів, які б об'єктивно підтверджували заявлені [PERSON] позовні вимоги та дозволили б суду віднести тимчасовий металевий гараж до об'єкта права спільної власності з подальшим визнанням права власності на нього за стороною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного гаражу спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину, у зв'язку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Інші надані [PERSON] у якості доказів відомості, такі як роздруківки щодо руху коштів на банківських картках, локальні та відомчі нормативні акти щодо здійснення преміювання та заохочень, самостійно складені таблиці та порівняння, долучені до справи за клопотанням сторони матеріали не є доказами того, що спірне майно було придбано саме за особисті кошти [PERSON], а копії матеріалів за зверненнями до правоохоронних органів на [PERSON] лише свідчать про взаємовідносини подружжя під час спільного проживання. На підставі вищевикладеного, суд визнає спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: кошти, виручені від продажу автомобіля «Gelly CK-2» в сумі 61209 грн. 33 коп. та холодильник «Vestfrost» вартістю 3000 грн. 00 коп. Зважаючи, що половина коштів від продажу автомобіля підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] на користь позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON], а холодильник «Vestfrost» вартістю 3000 грн. 00 коп. підлягає виділенню із спільного сумісного майна подружжя [PERSON], з неї на користь позивача також підлягає стягненню 1/2 частина його вартості, що дорівнює 3000 грн./2=1500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування різниці у вартості майна, яке підлягає поділу між ними. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] понесені позивачем судові витрати - сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 551 гривня 20 коп. за немайнову позовну вимогу, а також 336 гривень 25 коп. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (том 1, а.с. 1, 2, 88). На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial