Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з неї заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 5223,27 грн., 3% річних в розмірі 287,66 грн. та інфляційні нарахування в сумі 315,47 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. В позові зазначено, що між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] існують договірні відносини з користування електричною енергією.\~За умовами Договору кожна із сторін взяла на себе зобов`язання, а саме: енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачу електричну енергію, а споживач взяв на себе зобов`язання оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами (цінами). На підставі вищезазначених договірних відносин, позивач відкрив особовий рахунок побутового споживача № 1434042 на ім`я відповідача та проводив постачання електричної енергії на об`єкт відповідача, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного особового рахунку побутового споживача здійснювалось постачання електричної енергії відповідачу, користування електроенергією відповідачем та оплата енергопостачальнику вартості використаної електроенергії. В період часу з 03.10.2017 року по 01.01.2019 року відповідачем було спожито електричної енергії на загальну суму 5223 гривень 27 копійок. Відповідач вартість спожитої ним електричної енергії не оплатив, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 03.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.1 ч.1 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем існують договірні відносини з користування електроенергією. За умовами Договору кожна із сторін взяла на себе зобов`язання, а саме: енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачу електричну енергію, а споживач взяв на себе зобов`язання оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами (цінами). На підставі вищезазначених договірних відносин, позивач відкрив особовий рахунок побутового споживача № 1434042 на ім`я відповідача та проводив постачання електричної енергії на об`єкт відповідача, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В період часу з 03.10.2017 року по 01.01.2019 року відповідачем було спожито електричної енергії на загальну суму 5223 гривень 27 копійок /а.с. 5/. На підставі вказаного особового рахунку побутового споживача здійснювалось постачання електричної енергії відповідачу, користування електроенергією відповідачем та оплата енергопостачальнику вартості використаної електроенергії. Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п.5.5.5 «ПРРЕЕ» затверджених Постановою НКРЕКП 14.03.2018 №312, споживач електричної енергії зобов`язаний: 1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); 2) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 4) здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; 5) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 10) узгоджувати з оператором системи нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; 20) не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача. Згідно довідки, за особовим рахунком споживача № 1434042, відкритого на ім`я [PERSON] сума заборгованості за спожиту електричну енергію складає 5223 гривень 27 копійок /а.с.4/. Згідно ч.2 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання електричної енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Згідно п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування електричної енергії для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, із наступними змінами та доповненнями. Згідно п. 1 ПКЕЕН ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енргопостачальниками незалежно від форм власності. П. 42 ПКЕЕН встановлено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до цих правил. П. 19 ПКЕЕН встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. П. 20 ПКЕЕН встановлено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10-го числа наступного місяця. П. 48 ПКЕЕН встановлено, що побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачу як боржнику були нараховані три проценти річних в сумі 287 грн. 66 коп., та інфляційні нарахування у сумі 315 грн. 47 коп. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за спожиту електричну енергію відповідачем надано не було. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved