Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 05.05.2014 року близько 12 години 05 хвилин в місті Харкові на майдані Руднєва біля будинку № 7, вході дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок порушенням Правил дорожнього руху України відповідачем [PERSON], автомобілю, що знаходиться у нього у володінні та був припаркованим, завдано шкоду та спричинено матеріальні збитки в зв'язку з чим він є потерпілим від ДТП. 23.06.2014 року постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 13.08.2014 року [PERSON] визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Таким чином, протиправність дій відповідача, його вина та причинний зв'язок між діями відповідача та спричиненням йому шкоди як володільцю автомобілю встановлено рішеннями суду, що набрали чинності. Власником автомобілю Toyota, державний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію ([NUMBER]), однак автомобіль фактично знаходиться у володінні та користуванні позивача відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 646/4853/14-п де його визнано потерпілим. Вході ДТП, що мало місце 05.05.2014 року в результаті протиправних дій відповідача автомобіль Toyota, державний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. В зв'язку з чим, оскільки автомобіль фактично знаходиться у його володінні та користуванні, позивач зазначає, що поніс витрати на відновлюваний ремонт автомобілю про що свідчать квитанція № 091292 від 28.05.2014 року; Акт виконаних робіт від 28.05.2014 року ФЛП [PERSON] та Накладна № 20140618122402 від 13.05.2014 року, виписані на його ім'я. також позивач зазначає, що в результаті протиправних дій відповідача, не відшкодування в добровільному порядку спричиненої шкоди, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в позбавленні його можливості деякий час користуватися пошкодженим автомобілем в зв'язку з чим змінився ритм та спосіб його життя, що відобразилося на стосунках з оточуючими та на стані його здоров'я. Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 6590,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 15000,00 гривень моральної шкоди. Позивач та його представник (адвокат) в судове засідання не з'явились, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про свідчать оголошення у газеті «Слобідський край» від 09.12.2014 року № 147. За таких обставин, враховуючи положення ч.5 ст. 74 ЦПК України - у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, положення статей 77, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23.06.2014 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 13.08.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та яке мало місце 05.05.2014 року на майдані Руднєва, 7 у місті Харкові та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 646/4853/14-п, які було судом досліджено в судовому засіданні,автомобілем, якому в ході ДТП спричинено шкоду є автомобіль Toyota, державний номер [NUMBER], а потерпілою особою - [PERSON] (позивач). Як вбачається з довідки про ДПТ від 05.05.2014 року, виданої позивачу, автомобілю Toyota, державний номер [NUMBER] в результаті дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 05.05.2014 року спричинено механічні пошкодження. Відповідно до квитанції № 091292 від 28.05.2014 року; Акту виконаних робіт від 28.05.2014 року ФЛП [PERSON] та Накладної № 20140618122402 від 13.05.2014 року виписаних на ім'я позивача, розмір шкоди спричиненої в результаті ДТП складає 6590,00 гривень. Відповідно до положень п.9 ППВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Така ж позиція щодо права особи, яка не є власником транспортного засобу, але керувала ним на законних підставах, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, викладена у Постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цc14 Як вбачається зі статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, суд приходить до висновку, що винними та протиправними діями відповідача автомобілю Toyota, державний номер [NUMBER], що зареєстрований на ім'я [PERSON] і знаходиться у володінні позивача спричинено шкоду у розмірі 6590,00 гривень. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то враховуючи соціально - економічні умови сьогодення, тривалість існування порушення права позивача щодо відшкодування спричиненої йому шкоди (з травня 2014 року), не бажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати завдану з причини його протиправних дій шкоду, суд вважає доведеними в розмірі 10000,00 гривень. Відповідно до положень статей 79,88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та матеріально підтверджені судові витрати, а саме витрати на правовому допомогу у сумі 3000,00 гривень відповідно до квитанції від 19.06.2014 року. Судовий збір у сумі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial