Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених добросовісним набувачем на придбання нерухомого майна, і просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним витрати на придбання квартири [ADDRESS] в розмірі 232000 грн. та судові витрати в розмірі 2320 грн. посилаючись на те, що 05 травня 2012 року відповідачка продала йому вищевказану квартиру і відповідно до умов договору її купівлі-продажу, посвідченого 05 травня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 937, він сплатив відповідачці 232000 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року, частково зміненого рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року, був частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення нікчемності правочинів, витребування майна та усунення перешкод. Серед інших вимог суд вирішив витребувати вищевказану квартиру з незаконного володіння [PERSON] у власність [PERSON] і виселити [PERSON] з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення, чим позбавив його вищевказаної квартири. В судове засіданні позивач не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив, направив для участі в розгляді справи свого представника, який в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачка позов визнала і пояснила, що дійсно отримала від позивача грошові кошти в розмірі 232000 грн. за продаж квартири, але раніше вона також придбала цю квартиру за власні кошти і на теперішній час їх вже витратила і повернути позивачу не може. Вислухавши представника позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 травня 2012 року відповідачка [PERSON] продала позивачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] і отримала від позивача за продаж квартири 232000 грн. Наведені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу, посвідченого 05 травня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 937 (а.с. 5). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року, частково був частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення нікчемності правочинів, витребування майна та усунення перешкод. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції було частково змінено і встановлена нікчемність договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON], посвідченого 04 лютого 2004 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 709. Тим же рішенням вищевказану квартиру витребувано з незаконного володіння [PERSON] і виселено його з неї без надання іншого житлового приміщення. Згідно мотивувальної частини рішення суду після продажу квартири [PERSON] право власності на неї 26 листопада 2004 року перейшло до [PERSON], 16 серпня 2007 року - до [PERSON], 02 вересня 2011 року - до [PERSON], 29 вересня 2011 року - до [PERSON], яка 05 травня 2012 року продала квартиру позивачу [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України ці обставини встановлені рішеннями судів і доказування не потребують. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 4 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» якщо після укладення недійсного правочину щодо відчуження майна було укладено ще декілька, то визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна не вимагається. Оскільки рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року була встановлена нікчемність правочину, а саме: договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON], посвідченого 04 лютого 2004 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 709, то у усі наступні правочини по відчуженню цієї квартири, також є нікчемними, а тому до них повинні застосовуватися правові наслідки, встановлені для недійсних правочинів, в тому числі і до укладеного сторонами договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05 травня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 937. За наведених обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідачки про повернення йому 232000 грн., отриманих нею за договором купівлі-продажу квартири від 05 травня 2012 року, є цілком обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2320 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 215, 216 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд -

Outcome: approved