Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у відповідачки [PERSON] , є малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка є рідною донькою позивача. Відповідач у вересні 2018 року покинула проживати з позивачкою та сином і поїхала в невідомому напрямку, періодично приїджала до села, однак забирати сина не бажала. Відповідач своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини не виконує та не здійснює жодних дій спрямованих на його виконання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає, фатично самоусунулася від виховання сина. Батька у дитини немає, відповідачка записана як одинока матір. Дитина проживає з позивачкою, яка приходиться йому бабусею, та з дідусем, які займаються його вихованням, намагаються надати дитині належні умови виховання, у зв`язку з чим позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав, призначити її опікуном над малолітнім [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву 26.02.2020 року про уточнення розміру аліментів, які просить стягнути з відповідача в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08.04.2020 року подано заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судового засідання не з`явилася, про день та час судового розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошеня про виклик відповідача на офіційному веб-сайті «Судова влада». Відзив та заяв до суду не подавала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської РДА Кіровоградської області в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.39). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19.06.2019 року виданої Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, до складу сім`ї [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , входять чоловік - [PERSON] , [INFO] та внук [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно акту обстеження житлово-побутових від 11.06..2019 року за №67 встановлено, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та онуком [PERSON] проживають у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Сім`я забезпечена побутовою технікою, меблями, постільною білизною, предметами гігієни, продуктами харчування. [PERSON] разом з чоловіком доглядають та виховують онука [PERSON] , мати хлопчика життям та здоров`ям дитини не цікавиться, матеріально не допомагає. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками та всим необхідним для повноцінного розвитку (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання №109 від 29.07.2019 року встановлено, що за місцем проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , під час обстеження умов проживання було встановлено, що будинок, де проживала гр. [PERSON] разом з сім`єю замкнений, останньої вдома не було (а.с.9). Відповідно до постанови Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року [PERSON] визнано винною за ч.1 ст.184 КУпАП, тобто за неналежне виконання батьківських обв`язків та накладено на неї адмінстративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. (а.с.71). З висновку Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26.02.2020 року за №01-25/13/1 встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , 1992 року народження батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.72). Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки, зокрема, не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, суду надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання малолітньої дитини [PERSON] , оскільки вона покинула дитину на свою матір та змінила місце проживання, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не створює умов для спільного проживання з дитиною, хоча має власний будинок, в якому раніше проживала, матеріально не забезпечує, не виконує інші обов`язки, тобто малолітній син [PERSON] позбавленний батьківського піклування. Вказані обставини доведені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. За таких обставин, винної поведінки відповідача [PERSON] та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси малолітньої дитини, який на даний час проживає з бабусею [PERSON] , суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Що стосується вимог про стягнення аліментів, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Врахувавши вимоги статей 182, 183 СК України та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2019 року і до досягнення сином повноліття. Згідно ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Нормами ч.2,4 ст.63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Враховуючи вищенаведені обставини та норми права суд приходить до висновку щодо можливості призначення опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , його бабусі - [PERSON] , в сім`ї якої на даний час проживає дитина. Згідно з ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачкою, оскільки вимоги про стягнення судового збору з відповідача, матеріали справи не містять.

Outcome: approved