Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він та відповідач у справі є спадкоємцями їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадшина, яка складається із земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 4,80 га в межах згідно з планом, що розташована на території Мошоринської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення сесії Мошоринської сільської Ради народних депутатів від 02.02.2001 №96, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-КР №036915, виданого 20.06.2001 головою Мошоринської сільської Ради народних депутатів. 08.02.2007 нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку вказаної земельної ділянки, а відповідачу видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачем 16.07.2009 було здійснено державну реєстрацію отриманої у спадок земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та отримано правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522284200:02:000:2046 площею 3,60 га. Позивачем також виготовлено технічну документацію та 19.12.2016 здійснено державну реєстрацію отриманої у спадок земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 3522284200:02:000:2102 площею 1,2 га. Однак зареєструвати право власності на таку земельну ділянку позивач не має можливості через невідповідність його правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину, де зазначено про його право на 1/4 частку у спільному частковому майні, технічним документам на земельну ділянку, яка утворилася внаслідок реального поділу спадкового майна. На звернення до державного реєстратора позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку у зв`язку з недотриманням форми поділу земельної ділянки, яку на даний час поділити неможливо через існування самостійної земельної ділянки у відповідача. Таким чином, на даний час позивач не має можливості вільно розпорядитися належним йому майном, тому він вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522284200:02:000:2102 площею 1,2 га. вартістю 38764 грн. 59 коп. Позивач в судове засідання не з`явився, проте представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадшина, яка складається із земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 4,80 га в межах згідно з планом, що розташована на території Мошоринської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення сесії Мошоринської сільської Ради народних депутатів від 02.02.2001 №96, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-КР №036915, виданого 20.06.2001 головою Мошоринської сільської Ради народних депутатів. 08.02.2007\~позивачу видане\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом серії\~ВЕМ №057365,\~яка складається\~з 1/4\~частки земельної\~ділянки № [NUMBER] \~загальною площею\~4,80\~га в\~межах згідно\~з планом,\~що розташована\~на території\~Мошоринської сільської\~ради Знам`янського\~району Кіровоградської\~області,\~переданої для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~на підставі\~рішення сесії\~Мошоринської сільської\~Ради народних\~депутатів від\~02.02.2001\~№96, що належала спадкодавцю на підставі вказаного вище державного акту. Відповідачу 08.02.2007\~видане свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~серії ВЕМ\~№057366,\~яка складається\~з 3/4\~часток земельної\~ділянки № [NUMBER] \~загальною площею\~4,80\~га в\~межах згідно\~з планом,\~що розташована\~на території\~Мошоринської сільської\~ради Знам`янського\~району Кіровоградської\~області,\~переданої для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~на підставі\~рішення сесії\~Мошоринської сільської\~Ради народних\~депутатів від\~02.02.2001\~№96, що належала спадкодавцю на підставі зазначеного вище державного акту. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВЕМ №057366 від 08.02.2007 відповідач 16.07.2009 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №000307 на земельну ділянку площею 3,60 га з кадастровим номером 3522284200:02:000:2046. Позивачем в свою чергу виготовлено технічну документацію на свою 1/4 частку успадкованої земельної ділянки та 19.12.2016 здійснено її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 3522284200:02:000:2102 площею 1,2 га. При зверненні до державного реєстратора виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області позивачу 14.06.2021 було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану вище земельну ділянку, оскільки успадкована земельна ділянка перебувала у спільній частковій власності, однак договір про поділ в натурі такого майна між співвласниками не був укладений, тому всупереч ч.3 ст.367 ЦК України земельна ділянка між співвласниками була поділена за відсутності на те правових підстав. З поданих позивачем документів вбачається, що він бажає бути власником цілої частки новосформованої земельної ділянки з кадастровим номером 3522284200:02:000:2102, що не відповідає правовстановлюючому документу свідоцтву про право на спадщину за законом. Частина 1 ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.317,\~319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з\~ч.1\~ст.321 ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 392\~ЦК України надає власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Стаття 81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.«в» ч.1 ст.87 ЗК України при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами виникає право спільної часткової власності на земельну ділянку. Оскільки у спірних правовідносинах мало місце прийняття спадщини позивачем та відповідачем після смерті матері [PERSON] , то у сторін виникло право спільної часткової власності на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 4,80 га в межах згідно з планом, що розташована на території Мошоринської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, з відповідними частками: 1/4 позивача, 3/4 відповідача. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Статтею 88 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст.79 ЗК України земельна ділянка\~-\~це частина\~земної поверхні\~з установленими\~межами,\~певним місцем\~розташування,\~з визначеними\~щодо неї\~правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з ч.ч.3,4, 6 ст.79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Відповідно до ч.10 ст.79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 вказаного вище Закону однією із загальних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Держава гарантує достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (п.1 ч.1 ст.3 цього Закону). Згідно з ч.ч.1-3 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що сторони, успадкувавши земельну ділянку, якій не присвоєно кадастрового номера, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом кожен на свою частку, ставши співвласниками цієї земельної ділянки. Проте, всупереч ч.3 ст.367 ЦК України договір про\~поділв натурі такої земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, сторони не укладали, здійснивши її поділ кожен окремо шляхом проведення державної реєстрації своєї частки земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з присвоєнням їм окремих кадастрових номерів. При цьому, відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на новосформовану земельну ділянку з кадастровим номером 3522284200:02:000:2046 та отримано державний акт. У зв`язку з цим, позивач, провівши за часом пізніше державну реєстрацію своєї частки земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з присвоєнням їй окремого кадастрового номеру 3522284200:02:000:2102 не має можливості зі свого боку здійснити державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, оскільки співвласниками недотримано порядок поділу успадкованої ними земельної ділянки. При цьому, така земельна ділянка на даний час не може бути поділена, оскільки відповідачем вже здійснено державну реєстрацію права власності на новосформовану окрему земельну ділянку. У постанові від 23.12.2014 у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Положенням ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на викладене та враховуючи, що сторонами, які є співвласниками успадкованої земельної ділянки, не дотримано порядок її поділу в натурі, на даний час усунути зазначені недоліки не можливо, у позасудовому порядку позивач не може зареєструвати право власності на свою частину земельної ділянки, яка утворилася в результаті поділу спадкової земельної ділянки, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved