Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього борг за спожиту електричну енергію в розмірі 5\~223,27 грн., 3% річних в розмірі 287,66 грн. та інфляційні нарахування в сумі 315,47 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~270,00 грн. В позові зазначено, що позивач надає послуги з постачання електричної енергії, а відповідач користується зазначеними послугами, без будь-яких заперечень приймає їх виконання, заяви про відмову від надання послуг із постачання електричної енергії та претензій щодо якості наданих послуг відповідач не заявляв і продовжує ними користуватися. Однак, оплату за спожиту електричну енергію відповідач не здійснює, в результаті чого утворилась заборгованість за надані послуги, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за\~спожиту електричну енергію\~в розмірі 5\~223,27 грн., 3% річних в розмірі 287,66 грн. та інфляційні нарахування в сумі 315,47 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~270,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, від нього в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання, призначене на 20.04.2021 року на 09.30 годину не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, конверт з судовою повісткою та іншими документами, надіслані за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання: [ADDRESS] повернувся до суду, причина повернення «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно виписки та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань,\~ПАТ «Запоріжжяобленерго» має перелік видів діяльності: у тому числі розподілення електроенергії. Згідно витягу з особового рахунку побутового споживача № 2030074, вказаний особовий рахунок відкритий на ім`я споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] На підставі цього особового рахунку здійснюється постачання електроенергії споживачу, обліковується використання електроенергії споживачем, здійснюються нарахування та оплата постачальнику вартості спожитої електроенергії за вказаною адресою. Відповідач також зареєстрований за адресою, за якою відкрито особовий рахунок та здійснюється постачання електроенергії споживачу [PERSON] . Згідно довідки, виданої\~ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міськрайонного району електричних мереж від 11.11.2020 року, за\~особовим рахунком побутового споживача № 2030074, відкритим на ім`я [PERSON] значиться заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 2 876 грн. 86 коп. Судом встановлено, що договір про надання послуг з постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем не укладався, проте правовідносини з надання та користування електричною енергією виникли з поведінки сторін та свідчать про їх волю щодо настання відповідних правових наслідків. Правовідносини на час виникнення заборгованості відповідача між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулювались Правилами користування електричною енергіє для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, із наступними змінами та доповненнями. Згідно п. 1 ПКЕЕН, ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. П. 42 ПКЕЕН встановлено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до цих Правил. П. 19 ПКЕЕН встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. П. 29 ПКЕЕН\~встановлено,\~що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту електричну енергію вноситься не пізніше 10-го числа наступного місяця. П. 48 ПКЕЕН встановлено, що побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.\~Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, із наведених вище норм закону випливає, що споживач зобов`язаний оплатити надані йому послуги, якщо він фактично користувався ними. Як було встановлено судом, позивач надавав та надає відповідачу послуги з постачання електричної енергії, а відповідач користувався та продовжує користуватись вказаними послугами, при цьому претензій на якість цих послуг чи про припинення надання вказаних послуг відповідач не заявляв. Тому вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли та продовжують існувати фактичні зобов`язальні договірні відносини, і жодна зі сторін про їх припинення не заявила. При цьому відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на позивачеві як на постачальникові послуг, і на відповідачеві як споживачеві, не позбавляє останнього обов`язку сплатити надані йому послуги з постачання електричної енергії та не виключає можливості стягнення з відповідача на користь позивача вартості наданих послуг. Отже, в зв`язку з тим, що відповідач порушив вимоги закону щодо сплати за спожиті послуги з постачання електричної енергії, свої обов`язки виконує неналежним чином, плату за надані йому послуги не вносить, тому, відповідно вимог чинного цивільного законодавства, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії за період з 03.03.2018 року по 01.01.2019 року. Однак, оскільки відповідно до наданої довідки та розрахунку позивача, заборгованість відповідача за\~спожиту електричну енергію\~становить 2\~876,86 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню саме у цьому розмірі. Крім того, 3% річних від простроченої суми за період з 01.02.2019 року по 02.12.2020 року складають 158,40 грн., сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з 01.02.2019 року по 02.12.2020 року складає 173,71 грн. Розрахунок сум 3 % річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, саме у розмірах вказаних у розрахунку, а не у позовних вимогах, оскільки ним було прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості\~за спожиту електричну енергію\~в розмірі 2\~876,86 грн., 3% річних в розмірі 158,40 грн. та інфляційні нарахування в сумі 173,71 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial