Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить зменшити розмір аліментів встановлений постановою Красноармійського районного суду Донецької області від 10 листопада 2003 року, стягнувши з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) батька. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що він з відповідачкою з 2000 року знаходився у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилась дитина донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з матірю. Також позивач вказує, що постановою Красноармійського районного суду Донецької області від 10 листопада 2003 року з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача щомісячно. Однак, позивач вважає, що з 20 вересня 2005 року його матеріальний стан суттєво змінився, оскільки він одружився з [PERSON], та від вказаного шлюбу вони мають двох малолітній дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на його утриманні. Тому, позивач просить зменшити розмір аліментів, встановлений постановою Красноармійського районного суду Донецької області від 10 листопада 2003 року, з 1/4 частин доходу на 1/10 частин доходу щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вищевказані позовні вимоги у повному обсязі, та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за закінченням строку зберігання, що свідчить про те, що відповідачка до операторів поштового зв'язку не зверталась. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачкою, тому суд вважає, що остання про розгляд справи була сповіщена належним чином. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 2000 року. В шлюбі у них народилась дитина донька [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження батьком дитини вказаний [PERSON] Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з матірю. Постановою Красноармійського районного суду Донецької області від 10 листопада 2003 року, що набрала чинності, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08 грудня 2018 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом також встановлено, що 20 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво серії 1-ЕЛ №005453. Від вказаного шлюбу вони мають двох малолітній дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача. Позивач з 22 серпня 2005 року по теперішній час працює в ПАТ «ШУ «Покровське» на посаді прохідника, та його середньомісячний заробіток становить близько 11\~700, 00 грн., про що свідчить відповідна довідка від 08 квітня 2016 року. Згідно ст. 192 СК України \~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З огляду на викладене, враховуючи те, що на утриманні позивача знаходиться ще двоє малолітніх дітей, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, встановлений постановою Красноармійського районного суду Донецької області від 10 листопада 2003 року, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 16, 5 % заробітної плати (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08 грудня 2018 року Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial