Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення коштів за 1/2 частку вартості квартири. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 05.10.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 28.11.2013 року позивач взяв у позику в [PERSON] 4000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] строком до 18.11.2018 року. 02.12.2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Квартира була придбана з відповідачкою, як подружжям у спільну сумісну власність. Зазначає, щоб повернути борг [PERSON] , змушений був взяти у позику кошти в [PERSON] та 30.11.2020 року повернув [PERSON] позичені кошти в сумі 4000 доларів США. Відносини з відповідачкою погіршились, три місяці тому позивачка перейшла проживати на інше місце проживання. Вважає, що кошти за договором позики використав на придбання квартири, а в подальшому повернув самостійно, то відповідачка має нести такі ж обов`язки по договору позики грошей. Позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , іншу 1/2 частку квартири залишити у власності відповідача - [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що складає 1/2 частку коштів, взятих ним в борг на придбання квартири [ADDRESS] . Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з наведених в позовній заяві підстав, просили позов задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в іншій частині позов не визнали. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 жовтня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському реєстраційної служби Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №870 від 05 жовтня 2013 року. Під час шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському реєстраційної служби Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №1025 від 25 листопада 2014 року. 28.11.2013 року [PERSON] взяв у позику в [PERSON] 4000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] строком до 30 листопада 2018 року, що підтверджується розпискою [PERSON] 02.12.2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Біллером М.Ю., зареєстровано за № 868, згідно якого [PERSON] придбала квартиру за [ADDRESS] . З копії заяви про згоду на купівлю і укладання договору купівлі-продажу, посвідченого 02.12.2013 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Біллером М.Ю., зареєстровано за №867 вбачається, що [PERSON] дав свою згоду на купівлю і укладання його дружиною [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за ціною та умовах, відомих йому. з розписки від 28 листопада 2013 року вбачається , що [PERSON] позичив в [PERSON] в позику 4000 доларів США. З розписки від 30 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 4000 грн. доларів США в рахунок боргу. З розписки від 30 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 4000 доларів США. Позичені кошти зобов`язався повернути до 30 листопада 2022 року. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2013 року за №14667422 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить 1/1 частина квартири за [ADDRESS] . За загальним правилом\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно ч.1,2 ст.65 СК України, дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно ч.1\~ст.69\~СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч.1\~ст.70\~СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком . Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69 - 72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Згідно із частиною першою\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої\~статті 71 СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням\~встановлених судом\~обставин та\~наданих сторонами\~доказів,\~суд вважає,\~що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , іншу 1/2 частку квартири [ADDRESS] залишити у власності [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали показання про надання позивачу в позику 4000 доларів США. Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що він затратив на придбання квартири кошти, отриманні в позику. Крім того суд не бере до уваги пояснення представника позивача , що відповідачка повинна сплачувати 1/2 частину коштів , взятих позивачем в борг, оскільки право вимоги за договором позики у випадку придбання квартири за рахунок кредитних коштів належить позикодавцю. За таких обставин в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 доларів США слід відмовити. Враховуючи, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на 1/2 частку квартири, з неї слід стягнути 50 % від сплаченого позивачем судового збору з цієї позовної вимоги 420 гривень 40 коп, а інші 50 % судового збору з цієї позовної вимоги позивачу слід повернути з державного бюджету. В стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору в сумі 840 гривень 80 коп. з позовної вимоги про стягнення 2000 доларів США в зв`язку з відмовою в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial