Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]\~\~ про стягнення заборгованості В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.03.2014 року [PERSON]\~\~ отримав кредит у розмірі 6247,61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 83687,37 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача відповідно до кредитного договору, а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з тих підстав, що грошові кошти ним не отримувались, крім того у нього є сумніви, що підпис на анкеті-заяві б/н від 21.03.2014 року виконана ним особисто. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21.03.2014 року між ПАТ КБ\~ПриватБанк\~і [PERSON] укладено договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій вказано, що він ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку. Відповідно до ч. 2\~ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. 21.03.2014 року відповідачем було підписано Анкету- Заяву про приєднання до Умов правил надання банківських послуг. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. Тарифи банку є\~\~складовими частинами договору. Відповідно до анкети-заяви відповідач з Умовами та правилами, Тарифами банку ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та їх положень зобов'язується неухильно дотримуватись. \~\~Відповідач підтвердив, що в подальшому зобов'язується знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку\~\~ Підписавши анкету - заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку. У даній виписці відображено всі операції із зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання, розмір кредитного ліміту, який встановлений відповідачу. Пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, які в тому числі, складають Договір між сторонами, встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Згідно п. 1.1.3.2.3 вказаних Умов право зміни розміру кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку. Відповідач [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 83687,37 грн. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Встановлено, що в період дії кредитного договору [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 14.06.2017 року має заборгованість 83687,37 грн., яка складається з наступного: 6814,76 грн. - заборгованість за кредитом; 68990,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3421,02 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500.0 грн. - штраф (фіксована частина). 3961,30 грн. - штраф (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості та кредитним договором. ( а.с. 3) та випискою по картковому рахунку (а.с. 6872, 77-100) Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином у звязку з тим, що суд стягує з відповідача пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором , позовні вимоги у частині стягнення штрафів з відповідача задоволенню не підлягають. Таким чином сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 79226,07 грн. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача боргу обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Посилання відповідача щодо того, що ним не отримувались кошти від позивача, суд не приймає, оскільки доказом отримання і користування кредитними коштами є виписка по рахунку. У даній виписці відображено всі операції із зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання, розмір кредитного ліміту, який встановлений відповідачу. Щодо посилання відповідача щодо його сумнівів стосовно того чи ним був виконаний підпис на анкеті-заяві б/н від 21.03.2014 р. суд зазначає наступне. Відповідно до положень чт. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем [PERSON] крім усних пояснень не було надано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що підпис на анкеті-заяві б/н від 21.03.2014 року була виконана не ним особисто. Анкета-заява б/н від 21.03.2014 року засвідчена штампом та печаткою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» таким чином у суду відсутні підстави ставити її справжність під сумнів. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: partial