Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO], померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: - земельну частку (пай) члена КСП «Світанок» розміром 3,61 га, розташований в с. Плавні Ренійського району Одеської області, сертифікат серії [NUMBER] від 26 грудня 1996 року - майновий пай члена КСП «Світанок» в с. Плавні Ренійського району Одеської області свідоцтво серії [NUMBER] від 06 вересня 2002 року. За життя померла [PERSON] не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги після померлої за законом є позивач - син померлої - [PERSON] Також, позивач проживав разом з померлою на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Через деякий час позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 30 червня 2016 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, позивач просить встановити факт родинних відносин між ним та померлою, оскільки в свідоцтві про народження його ім'я вказано як «[PERSON]», хоча за паспортом громадянина України він «[PERSON]». Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката [PERSON], відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та проти його задоволення не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO], померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: - земельну частку (пай) члена КСП «Світанок» розміром 3,61 га, розташований в с. Плавні Ренійського району Одеської області, сертифікат серії [NUMBER] від 26 грудня 1996 року. - майновий пай члена КСП «Світанок» в с. Плавні Ренійського району Одеської області свідоцтво серії [NUMBER] від 06 вересня 2002 року. За життя померла [PERSON] не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги після померлої за законом є позивач - син померлої - [PERSON] Також, позивач проживав разом з померлою на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Через деякий час позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 30 червня 2016 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Оскільки спадщина відкрилась до [INFO], зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. Так, згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР передбачено, що При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивач є сином померлої, а тому відносить до спадкоємців першої черги на майно останньої. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Крім того, судом було встановлено, що у свідоцтві про народження свідоцтві про народження ім'я позивача вказано як «[PERSON]», хоча за паспортом громадянина України він «[PERSON]». В матеріалах прави наявна копія запису акту про народження № 21 від 04 травня 1953 року, відповідно до якої батьками «[PERSON]», [INFO], є «[PERSON] та «[PERSON]». Запис акту про народження складено російською мовою. Причиною розбіжностей є молдавські національні особливості присвоєння імен, коли реєстрацію народження дітей проводять батьки і відповідно дають ім'я, а хрещенні батьки не погоджуючись із наданим ім'ям через сільськи ради змінювали ім'я дитини. Враховуючи ці обставини в актовому запису про народження позивача його ім'я записано як «[PERSON]», хоча його власне ім'я є іншим та таким, що записано в паспорті громадянина України. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності померлої [PERSON] та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved