Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталась з вини відповідача, автомобілю іншого водія, який був учасником ДТП були спричинені механічні пошкодження. Оскільки відповідачем у справі, шкода потерпілому відшкодована не була, обов'язкова цивільна відповідальність відповідача, як власника наземних транспортних засобів на час скоєння ДТП забезпечена не була, потерпіла особа, з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою. Позивач здійснив виплату потерпілій особі в розмірі 27 623, 36 грн., у зв'язку з чим, після проведення виплат потерпілій особі, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. В добровільному порядку на вимогу позивача відповідач грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 36/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 травня 2015 року о 10 год. 45 хв., водій [PERSON] рухаючись в м. Києві керуючи транспортним засобом «Хонда» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], що призвело до їх пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2015 року, відповідача визнано винним, в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 5/. На час ДТП, відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідачем не було відшкодовано потерпілій особі збитки за пошкоджений автомобіль, тому останній звернувся до позивача з заявою, про виплату страхового відшкодування /а.с.4/. Згідно п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду, МТСБУ здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата та розмір заподіяної внаслідок них шкоди. Згідно Звіту №107 від 04.06.2015 року, про оцінку транспортного засобу, складеного «Експерт - Сервіс Авто», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ 2115» становить 33148 грн. 04 коп. /а.с. 8-24/. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було прийнято Наказ №4218 від 14.08.2015 року, про відшкодування шкоди в розмірі 27623 грн. 36 коп. /а.с. 6/, що підтверджується платіжним дорученням №4218рв від 17.08.2015 року /а.с. 5а/. Згідно ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1, п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку /а.с. 25/, проте відповідач в добровільному порядку витрати не компенсував. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за послуги аварійного комісара задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що такі кошти були сплачені позивачем. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved