Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що в 2013 році продав [PERSON] мяса на 2500 доларів США. Відповідач за товар не розрахувалась та обіцяла повернути гроші, однак до даного часу гроші йому не були повернуті. Вказує, що відповідач надала йому розписку без зазначеної дати виконання зобовязання. У звязку з відмовою повертати гроші та тривалим терміном, який пройшов з моменту порушення умов виконання зобов'язання, ним була подана заява в правоохоронні органи. З постанови про закриття кримінального провадження, ухваленої СВ Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області від 23 травня 2015 року йому стало відомо, що громадянка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], та вказала, що повернула йому гроші в сумі 8000 гривень, а подальші заборговані гроші буде повертати частинами аж до повного погашення боргу. Однак ніяких коштів від відповідача він не отримував. 18 листопада 2015 року звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням повернути йому 53950 грн., оскільки по курсу НБУ 2500 доларів становило таку суму. 20 листопада 2015 року відповідач отримала його заяву, що підтверджується поштовим повідомленням. В судовому засіданні позивач надав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій вказує, що відповідач в восени 2014 року повернула йому 2500 гривень, як частину погашення боргу. А тому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 62850 грн., судові витрати та 3000 грн. за надані йому юридичні послуги. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали і підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав, вказуючи, що у [PERSON] була заборгованість перед позивачем, яку вона погашала, розписку писала під тиском зі сторони позивача, а коли зрозуміла суть тексту, то перестала писати. Розписка не містить підпису відповідачки, ні дати написання, а також не зазначена в якій валюті повинна виконуватись. Зазначає, що відповідач отримувала мясо від позивача для реалізації протягом 2010-2011 року. З 2012 році з ним не співпрацювала. Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки не дотримана форма розписки, а також був пропущений строк звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з наступним. Судом встановлено, що у [PERSON] існувала заборгованість перед [PERSON]Т, яку вона погашала. Згідно з розпискою без дати ( а.с. 5 ) [PERSON] винна [PERSON] 2500 доларів. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 23 травня 2015 року, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення. (а.с.6) 18 листопада 2015 року [PERSON] звертався з письмовою заявою до [PERSON] з проханням повернути йому 53950 грн. (а.с.7), але відповіді не отримав. Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до п.3 ч.1. ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Покази позивача у судовому засіданні суд оцінює критично оскільки не було надано жодних письмових доказів тому, що [PERSON] придбала у [PERSON] мяса на суму 2500 доларів США. Судом встановлено зі слів позивача, допитаного також в якості свідка, що в минулому він поставляв відповідачу м'ясо для реалізації, а не продавав їй м'ясо за гроші. Також позивачем не надано доказів тому, що в 2013 році він поставляв відповідачу мясо. Судом встановлено, що згідно з розпискою [PERSON] винна [PERSON] 2500 доларів. Суд вважає, що правочин був вчинений не в письмовій формі, оскільки дана розписка не містить підписів сторін і не вказана дата підписання. Також в розписці не вказана валюта в якій сума боргу повинна виплачуватись. Тобто позивач та його представник посилаються на статті, що передбачають договір купівлі-продажу, який повинен був бути оформленим у письмовій формі. Крім того існує розбіжність між обставинами, які вказані в позовній заяві та в постанові про закриття кримінального провадження, в якій [PERSON] зазначив, що протягом 2011-2012 року позичив грошові кошти в сумі 2500 доларів США відповідачу, а не продав на цю суму мяса, як зазначено в позовній заяві. Отже судом в судовому засіданні встановлено, що між сторонами не укладався договір купівлі-продажу мяса, а існували в минулому договірні відносини з приводу постачання мяса для його реалізації. Відповідно позов не може бути задоволений з підстав ст.ст. 526, 655, 692 ЦК України, на які посилається позивач в своїй позовній заяві. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). На думку суду позивачем не доведено, що відносини з приводу постачання мяса для його подальшої реалізації відповідачем мали місце і в 2013р., а тому позивачем пропущено строк звернення до суду. До того ж позивачем в судовому засіданні не було надано доказів тому, що [PERSON] восени 2014 року повернула йому 2500 грн. і відповідно перервала строк позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed