Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Київенерго», треті особи: Київська міська державна адміністрація про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 29.10.2010 біля 13:14 год. в м. Києві на перехресті вул. А. Барбюса та вул. Ковпака відбувся прорив трубопроводу, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Siat Toledo», реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, та яким користується чоловік позивача - [PERSON] Того ж дня, чоловік позивача звернувся до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві із письмовою заявою, в якій повідомив про пошкодження автомобіля внаслідок аварії на тепломережі. Зазначена теплова мережа, на якій сталася аварія, належить до об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва і відповідно до угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між АЕК «Київенерго» та Київською міською державною адміністрацією, перебуває у володінні та користуванні відповідача. Відповідно до звіту вартість матеріального збитку, заподіяного йому, складає 24340,88 грн. Тому, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача 24340,88 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, з яких: 23740,88 грн. - вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок аварії трубопроводу, 600 грн. - за проведення автотоварознавчого дослідження; а також 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях позивача з приводу пошкодженого автомобіля. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи Київської міської державної адміністрації до судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 78-79). Тому, суд розглянув справу у відсутність представника третьої особи, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29.10.2010 біля 13:14 год. в м. Києві на перехресті вул. А. Барбюса та вул. Ковпака відбувся прорив трубопроводу, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Siat Toledo», реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, та яким користується чоловік позивача - [PERSON] Того ж дня, чоловік позивача звернувся до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві із письмовою заявою, в якій повідомив про пошкодження автомобіля внаслідок аварії на тепломережі. Перевіркою Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві підтверджено факт прориву магістрального трубопроводу на розі вулиць Анрі Барбюса та Ковпака в м. Києві, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Siat Toledo», реєстраційний номер [NUMBER]. За результатами перевірки поданої заяви було винесено постанову про відмову в порушені кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України (а.с. 8-9). Відповідно до листа АЕК «Київенерго» від 07.12.2010 ділянка теплової мережі ТМ-3, ТЕЦ-5, Ду 700 між ТК 330 та ТК 330а на перехресті вулиць Анрі Барбюса та вулиці Ковпака в м. Києві введена в експлуатацію у 1972 році, перебуває у власності територіальної громади міста Києва та передана у володіння та користування АК «Київенерго», як майно комунальної власності (а.с. 85). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з листом Головного управління енергетики, енергоефективності та енергозбереження від 21.03.2011 №036-1072, теплова мережа на перехресті вулиць Анрі Барбюса та вулиці Ковпака належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, але відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між АК «Київенерго» та виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), перебуває у володінні та користуванні АК «Київенерго» (а.с. 82-83). Відповідно до пунктів 2.1.4, 2.1.5., 2.1.7 пункту 2.1. розділу 2 зазначеної Угоди АК «Київенерго» зобов'язана: «здійснювати ефективні дії щодо експлуатації, відновлення та збереження майна, переданого їй у володіння та користування; забезпечувати надійність виробництва, транспортування, розподіл і постачання енергоносіїв; нести повну відповідальність за збереження, експлуатацію, реконструкцію та ремонт майна» (а.с. 90-94). Згідно з п. 6.3.27 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, організація, що експлуатує теплову мережу, повинна систематично, за графіком, здійснювати контроль стану будівельних конструкцій, трубопроводів і устаткування, антикорозійного покриття і теплової ізоляції трубопроводів теплової мережі із застосуванням сучасних ЗВТ і методів діагностики. Слід вести облік, систематизацію та аналіз виявлених дефектів за видами устаткування, виявляти причини, розробляти і впроваджувати заходи до запобігання виникненню дефектів. Таким чином, магістральна теплова мережа на перехресті вулиці Анрі Барбюса та вулиці Ковпака перебуває у володінні та користуванні АЕК «Київенерго», у зв'язку з чим, остання зобов'язана була забезпечити надійність безпечного транспортування гарячої води по цій тепловій мережі та запобігти виникненню її дефектів, в результаті яких і була спричинена вказана аварія. Проте, в порушення законодавства України, АЕК «Київенерго» не було виконано покладених на неї обов'язків, внаслідок чого і сталася аварія, що спричинила пошкодження автомобіля. Тому, доводи представника відповідача про те, що ПАТ «Київенерго» є неналежним відповідачем у цій справі є безпідставними. Відповідно до звіту від 02.11.2011 про визначення вартості матеріального збитку ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу складає 23740,88 грн. (а.с. 11-44). При цьому, суд дійшов висновку, що доводи представника відповідача про те, що при визначенні матеріального збитку огляд пошкодженого транспортного засобу проводився без участі зацікавлених осіб; у протоколі огляду транспортного засобу у розрахунок вартості матеріального збитку оцінювачем включено запчастини, що не потребують заміни або не зазначені у постанові слідчого є безпідставними, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач про проведення огляду автомобіля позивача експертом був повідомлений належним чином, що підтверджується отриманою ним телеграмою, разом з тим свого представника до експертної установи не направив (а.с.46). Дослідивши докази, що стосуються переліку зазначених пошкоджень і співставивши їх з актом огляду спеціаліста та його висновком, суд вважає, що висновок спеціаліста є належним доказом розміру спричиненої шкоди, оскільки клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи представник відповідача в ході судового розгляду не заявляв, а суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь позивача майнової шкоди в розмірі 23740,88 грн. з відповідача. Також суд дійшов до висновку і про стягнення з відповідача 600,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с. 45), оскільки відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, розмір матеріальної шкоди, з урахуванням понесених фактичних витрат (реальних збитків), які пов'язані з її завданням, в результаті аварії становить: 23740,88 грн. + 600,00 грн. = 24340,88 грн., який і підлягає стягненню з відповідача. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Також, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Отже, відповідно до вищевикладеного, положення ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але правомірно володіє майном (на підставах, передбачених договором, законом, довіреності тощо), а відтак така особа має право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої цьому майну. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 500,00 грн., оскільки позивач зазнав душевних та психічних страждань, які полягали в тому, що певний час він був позбавлений можливості вести нормальний, звичний для нього, спосіб життя: багато часу йому довелось витратити на проведення автотоварознавчого дослідження, з'ясування причин аварії та винних в цьому осіб; задля з'ясування причин та винних осіб в даній аварії, звертався до різних організацій, витрачаючи багато часу на консультації з юристами та іншими фахівцями; все це пригнічувало його та завдавало значних хвилювань та моральних страждань. При цьому, суд враховує принципи розумності та справедливості. Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог. Під час розгляду справи позивачем не змінювались підстави позову. Позивач в обґрунтування позову як на підставу для задоволення вимог майнового характеру посилався на положення ст. 1166 ЦК України, що регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а не на положення ст. 1187 ЦК України, що регулює підстави відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. А тому, суд розглянув справу в межах пред'явлених позовних вимог та дійшов висновку про задоволення позову на підставі положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 243,41 грн. у відшкодування судового збору за вимоги майнового характеру, 114,70 грн. відшкодування судового збору за вимоги немайнового характеру (50% від судового збору з ціни позову немайнового характеру). Враховуючи викладене,

Outcome: partial