Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він, позивач, є власником вказаного будинку. В даному будинку зареєстрований його брат - [PERSON] , котрий не проживає в будинку з лютого 2016 року, добровільно покинув будинок та переїхав проживати в м.Москва (Росія), не сплачує витрати на його утримання. Він, позивач, належним чином не може розпорядитись власним майном, а тому звернувся до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного рішення. Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, а тому суд вирішив ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Ця обставина підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.03.2016 року, договору купівлі-продажу від 25.02.2016 року, Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54587480 від 04.03.2016 року та № 54001904 від 25.02.2016 року. Відповідач зареєстрований в належному позивачу на праві власності будинку, однак в цьому будинку не проживає з лютого 2016 року. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі витягом з рішення Городоцької міської ради № 49/2020 від 15.05.2020 р., що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою. В судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт, що [PERSON] з лютого 2016 року в будинку позивача по [ADDRESS] не проживає. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у будинку, який на праві власності належить позивачу, чинить останньому перешкоди як власнику житлового приміщення, оскільки він не може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved