Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що він є власником комплексу нежитлових приміщень, розташованого за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Рози Люксембург, 82ж на підставі договору купівлі-продажу майна від 23.10.2012 року та свідоцтва про право власності серії САЕ № 377638, виданого 14 грудня 2012 року. 05 жовтня 2015 року на підставі договору оренди № 1, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач передав в оренду нежитлове приміщення площею 170 кв.метрів, а відповідач зобовязувався сплачувати орендну плату у розмірі 1700 гривень щомісячно. Строк дії договору до 04 жовтня 2016 року. В порушення вимог договору оренди відповідач не проводив оплату орендної плати починаючи з січня 2016 року, тому він повинен сплатити позивачу орендну плату за 9 місяців, а саме у розмірі 15300 гривень, 10 % за кожний день прострочення від суми, що складає 413100 гривень, а також 12,5% річних у розмірі 1433 гривні. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням компенсувати йому заподіяну матеріальну шкоду, яке залишилося без уваги. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на його користь матеріальну шкоду у розмірі 429833 гривні. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Крім цього уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача по справі на його користь матеріальну шкоду в сумі 293302,71 гривень, з яких: 15300 гривень заборгованість з орендної плати; 1433 гривень відсотки 12% річних за 9 місяців; 276569,71 гривень 10% за кожний день просрочки від суми прострочки. Також в своїй заяві просив в разі неявки відповідача по справі ухвалити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлення про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. [PERSON] зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, в судовому засіданні встановлено, що \~05 жовтня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди № 1 за умовами якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 170 кв.м. за адресою: Харківська області, м. Лозова, вул. Павлоградська (колишня вул. [PERSON]), 82 літ. З-2 (далі - Майно), що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 377638, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області 14 грудня 2012 року. Договір оренди був укладений на строк з 05.10.2015 року до 04.10.2016 року (п.1.3 Договору). Орендна плата згідно п.4.1 Договору визначається у розмірі 1700 гривень за місяць. Відповідач за умовами Договору взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. [PERSON] приймання - передачі орендованого майна від 05.10.2015 р. по Договору оренди № 1 від 05.10.2015 р. Орендар передав, а Балансоутримувач прийняв орендне майно. Договір оренди було припинено 04 жовтня 2016 року відповідно до умов Договору. Приписами ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не були виконані у повному обсязі взяті на себе зобов'язання за Договором, в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим за період за січня по вересень 2016 року за [PERSON] обліковується заборгованість в сумі 15300 гривень. Крім того, відповідно до п. 5.2 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно підлягає стягненню з урахуванням договірної санкції у розмірі 3% річних від простроченої суми. Так, за період з 01.01.2016 р. по 04.10.2016 р. [PERSON] повинен сплатити пеня у розмірі 3% річних, яка складає 459 гривень. Як вбачається з даного договору позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення 10% за кожний день просрочки від суми просрочки та 12,5% річних не підтверджуються матеріалами справи, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Умовами вищенаведеного договору, а саме п. 5.6 визначено, що закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Положеннями п. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 статті 526 ЦК України закріплено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами п. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та розірвання договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). [PERSON] ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. [PERSON] з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач надав належні та допустимі докази того, що йому спричинені матеріалі збитки, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору на час подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому позивач при подачі позовної заяви до суду повинний був сплатити судовий збір у розмірі 1378 гривень. Позивачу у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1378 гривень на користь держави.

Outcome: partial