Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення коштів. В своєму позові позивач зазначив, що з метою придбання трактора для обробки власного городу, за допомогою мережі Інтернет знайшов оголошення продажу трактора у місті Миколаєві. Зателефонувавши за вказаним телефоном, отримав пропозицію прибути за вказаною у телефонній розмові адресою у м. Миколаїв. По прибуттю за вказаною адресою йому одразу повідомили, що для покупки трактора необхідно внести авансовий платіж і вже через три дні йому безкоштовно приженуть трактор до його дому. Менеджер виписала йому квитанцію на оплату та направила в банк, а сама повідомила, що в цей час буде заповнювати договір. Сплативши у Миколаївському відділенні №267 АТ «Укрсиббанк» обумовлену суму 60000 грн. він повернувся до офісу та показав квитанцію менеджеру, договір на той час вже був складений, йому показали де підписати, склали всі документи у файл та сказали їхати додому і чекати на доставку трактора через три дні. Через три дні трактор йому не доставили, на телефонні дзвінки відповіли, що він виявився несправним у звязку з чим його доставка виявилась неможливою, після чого позивач вирішив уважно прочитати підписаний договір та зрозумів, що його ошукали - строк передачі трактора становив не 3 дні, а 90 календарних днів та лише після сплати 10% комісії за організацію, 23% авансу та 3% за передачу, при цьому за умовами договору платіж, який позивач сплатив за вказівкою менеджера як авансовий, що зазначено у виписаному бланку квитанції виявився «комісією за організацію договору», що у договорі формулюється як першочерговий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, про дійсне призначення якого менеджером відповідача було надано позивачеві неправдиву інформацію. Враховуючи усі викладені обставини та почитавши відгуки в Інтернеті позивач вирішив розірвати договір, про що 30.10.2017 року направив на адресу, зазначену у договорі, відповідну заяву з вимогою повернути сплачені кошти, проте станом на дату подання позовної заяви відповідач ніяких дій щодо повернення сплачених позивачем на його користь коштів не вчинив та взагалі не надав ніякої відповіді на повідомлення про розірвання договору та вимогу про повернення коштів.\~ Посилаючись на викладене, та його порушення прав як споживача, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» на його користь сплачені кошти у звязку з розірванням договору та неустойку в загальній сумі 85200 грн. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив позов задовольнити повністю на підставі наявних в справі доказів, справу розглянути без нього. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до умов проведення заочного розгляду справи, передбачених ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачем не зазначено про те, що він не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2\~ст.247 ЦПК України). Доведено, що 16.01.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» укладено договір фінансового лізингу за №01133, що підтверджується копією даного договору. Відповідно до п.п. 1.1., 1.3. даного договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки «Белорус-829», об'ємом двигуна 4,75 бензин, тип КПП «МТ», привід 4Х4 і ТОВ «Сігма Автолізинг», як лізингодавець, бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування позивачу, як лізингоодержувачу. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними зобов'язань по ньому. Строк лізингу починається з моменту передачі предмету лізингу та підписання акту приймання-передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за додатком № 1 до договору. Дія договору припиняється або з моменту переходу права власності на предмет лізингу лізингоодержувачем, або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю, чи в інших випадках передбачених договором та чинним законодавством (ст. 2 договору). Згідно п. 1.7. договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати Ллзингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, - сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору. У пункті 8.2 договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 20447,83 доларів США, що еквівалентно 585000 грн. Також судом встановлено, що позивач на виконання умов договору лізингу, 16.01.2018 року сплатив на рахунок відповідача кошти в розмірі 60000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №19 від 16.01.2018 року. Пунктами 12.1 договору визначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Пунктом 5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Водночас, відповідно до п.п. 3, 17, 19, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 3 і 4 статті 12\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів [PERSON] 30.01.2018 року направив відповідачеві у межах 14-денного строку з часу його підписання, як це передбачено законом. Згідно ст.ст.5, 21, ч.8. ст.18, ч.9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав; захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом; нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача; під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити із припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Таким чином, сплачені позивачем на користь відповідача кошти підлягають поверненню на підставі ч.ч.3, 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас, згідно ч.9 зазначеної норми матеріального права якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Повідомлення про розірвання договору з вимогою повернути кошти позивач направив відповідачеві 30.01.2018 року. 30 днів, протягом яких відповідач мав повернути сплачені кошти, з моменту направлення вимоги минули 01.03.2018 року, тому затримка повернення коштів становить 42 дні (з 01.03.2018 року по 11.04.2018 року). Позивачем було сплачено відповідачеві 60000 грн., 1% від цієї суми становить 600 грн., а неустойка за 42 дні 25200 грн. Окрім наведеного, дії відповідача суперечать ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Повернення коштів за розірваним договором гарантовано законом споживачеві будь-яких послуг, у т.ч. і послуг фінансового лізингу. Отже, неповернення позивачу сплаченого відповідачеві на підставах, не передбачених законом, - позбавляють його права власності на сплачені кошти та прямим чином порушують статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до ст. 26, ч. 1 ст. 27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ст.\~10\~ЦК України та ст.3 Закону України «Про захист прав споживачів». Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

Outcome: approved