Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Атоменергомаш» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу, відшкодування моральної шкоди. В позові зазначає, що 01.04.2014р. за № 23-зв відповідачем було видано наказ «Про припинення трудового договору». Підставою для його винесення стало скорочення штату, п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач працював у Відокремленому підрозділі «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді провідного інженера бюро маркетингу. Про скорочення його посади та наступне звільнення через два місяці позивач був попереджений 30.12.2013р. Скорочення штату відбувалося на підставі наказів відповідача від 22.11.2013р. № 463, від 28.11.2013р. №473, від 04.12.2013р. № 478. Даними наказами вносились зміни до організаційної структури відповідача, а саме, як зазначено в наказі 463 від 22.11.2013р. у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, на виконання вимог протоколу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 27.08.2013р. № 52, листів ДП «НАЕК «Енергоатом» від 26.04.2013 р. № 6060/07; від 13.03.2013р. № 3466/07; від 01.03.2013р. № 2969/07; від 01.04.2013р. № 81/07, «Методичних рекомендацій щодо застосування норм керованості у ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом». При ознайомлені з попередженням про скорочення посади та подальшим звільненням, відповідачем не було запропоновано позивачу перелік вакантних посад на підприємстві. Наказ №463 від 22.11.2013р. «Про зміну оргструктури» не відповідає п.4.7. Положення про відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», згідно з яким структура відповідача затверджується президентом ДП «НАЕК «Енергоатом». Організаційна структура, яка введена в дію зазначеним наказом та на підставі якої здійснене скорочення чисельності та штату працівників, президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» не затверджена, а тому не може вважатися легітимною. Наказом № 28 від 24.01.2014р. дії пунктів наказів № 463 від 22.11.2013р. , № 473 від 28.11.2013р. в яких йшлося про зміну оргструктури, про внесення змін до штатного розпису призупинено на чотири місяці, а наказ № 92-к від 26.12.2013р. про попередження про звільнення у зв'язку із скороченням штату -скасовано. Вважає звільнення незаконним. Незаконним звільненням йому спричинено моральну шкоду. Просить визнати протиправними та скасувати наказ відповідача від 01.04.2014р. № 23-зв «Про припинення трудового договору», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду у розмірі 5000грн., стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. У ході судового розгляду справи від позивача надійшли заяви про збільшення позовних вимог (а.с.127-140,181-185). Відповідно до наданих заяв, просить визнати протиправними та скасувати наказ відповідача від 01.04.2014р. № 23-зв «Про припинення трудового договору», поновити його на посаді провідного інженера бюро маркетингу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відокремлений підрозділ «Атоменергомаш», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн., стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечує, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення на позов ( а.с.189-191). В судовому засіданні пояснив, що відповідно до наказу №463 від 22.11.2013р. організаційна структура ВП АЕМ була змінена. Наказом № 473 від 28.11.2013р. введено в дію новий штатний розпис, в зв'язку з чим і було проведено процедуру скорочення штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, наказом № 478 від 04.12.2013р. була створена комісія. За результатами роботи комісії сформовано поіменний список працівників, що підлягають вивільненню у зв'язку зі скороченням штату. Позивач був включений в число осіб, які підлягали звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України. 26.12.2013р. список був затверджений наказом № 92-к. 30.12.2013р. позивачу було вручено повідомлення про можливе наступне його вивільнення у зв'язку із скороченням штату під особистий підпис, а також запропоновані вакантні посади та професії,виходячи з можливостей працевлаштування у ДП НАЕК «Енергоатом». Позивач відмовився від запропонованих варіантів працевлаштування - акти № 6 від 13.01.2014р., №20 від 23.01.2014р. 19.02.2014р. профспілковим комітетом була надана згода на звільнення позивача, повторно згоду було дано - 01.04.2014р. протокол № 76-1г. Наказом № 23-зв від 01.04.2014р. позивач був звільнений за п. 1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, процедура звільнення позивача, в зв'язку із скороченням штату, була проведена з дотриманням вимог діючого законодавства. Щодо твердження позивача про не легітимність організаційної структури, введеної в дію наказом від 22.11.2013р. № 463, на підставі якої відбулося скорочення чисельності та штату працівників, то вважає його безпідставним. 17.04.2014р. президентом компанії затверджено повідомлення про внесення зміни до Положення про організаційну структуру ДП НАЕК «Енергоатом», яким зокрема, передбачено включення нової структури ВП АЕМ відповідно до наказів №№ 463 та 518. Наказ від 24.01.2014р. № 28 «Про внесення змін до наказів від 22.11.2013р. № 463, від 28.11.2013р. № 473 та скасування наказу від 26.12.2013р. № 92-к» на який посилається позивач також скасовано 29.01.2014р. наказом № 37. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах. Відповідно до наказу № 14-лс від 31.03.2004р. він був переміщення з ВП Запорізька АЕС ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Атоменергомаш» ДП НАЕК «Енергоатом» на посаду інженера-технолога 1 категорії (а.с.158-160). 10.03.2006р. наказом № 27 був призначений начальником виробничого відділу (а.с.161), наказом 26-пр від 07.04.2011р. переведений на посаду інженера-технолога 1 категорії (а.с.162), з 07.05.2013р. наказом № 34-пр від 29.04.2013р. призначений на посаду провідного інженера бюро маркетингу (а.с.163). Наказом 23-зв від 01.04.2014р. позивач був звільнений з посади за п.1 ст.40 КЗпП України, скорочення штату (а.с.5,34). Наказом № 463 від 22.11.2013р. (а.с.61-62) було внесено зміни до організаційної структури відповідача, а наказом № 473 від 28.11.2013р. - зміни до штатного розпису (а.с. 64). Наказом № 478 від 04.12.2013р. створена комісія для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, у зв'язку зі скороченням штату (а.с.78-79). За результатами роботи комісії 23.12.2013 р. протокол № 6 (а.с.47), однією із кандидатур на звільнення зазначено позивача. Як вбачається з матеріалів справи, комісія при визначені переважного права на залишені на роботі працівників та включення кандидатури позивача на звільнення у зв'язку із скороченням штату, не оговорювала рівень кваліфікації та продуктивність праці працівників відділку, не визначалось переважне право на залишення на роботі інших працівників відділу. Твердження керівника відділу про згоду позивача на скорочення штату письмовими заявами не підтверджені. Крім того, відповідно з наданим відповідачем, витягом з протоколу засідання профспілкового комітету від 14.02.2014 р. № 70 (а.с.70), позивач на засіданні профкому зазначив, що «нікому згоди на звільнення не давав і зі мною ніхто з цього приводу не розмовляв». Суд вважає, що відповідачем при проведені скорочення штату, порушені процедури вивільнення працівників, передбачених діючим трудовим законодавством. Ст.43 Конституції України закріплено право громадян України на вільний вибір праці, рівні умови та захист від незаконного звільнення. Суд вважає, що висновки комісії не підкріплені належними доказами, не містять відомостей за якими критеріями визначалось переважне право на залишення на роботі, а тому є необґрунтованими. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,із подальшими змінами, визначено, що при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, необхідно з'ясувати чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. Відповідачем при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України не зясовувалось, чи користується позивач переважним правом на залишені на роботі. Як вбачається з матеріалів справи, в додатках до наказу № 473 від 28.11.2013р. «Про внесення змін до штатного розпису» в штатному роспису , введеному у дію з 01.11.2013 р., у відділу маркетінгу (а.с.65а) налічувалось 4 одиниці, у тому числі: начальник відділу, провідний інженер, інженер 2 категорії, інженер. В штатному роспису, введеному у дію 28.11.2013р., у бюро маркетингу (а.с. 72) налічувалось 3 одиниці, у тому числі: начальник бюро, провідний інженер, інженер 2 категорії. Отже було скорочено посаду інженера, а не провідного інженера. Але відповідачем не надано суду доказів вирішення питання переважного права інших працівників бюро на залишенні на роботі, і обгрунтованість вивільнення позивача з займаної посади. Згідно із вимогами ч.3 ст. 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як вбачається з матеріалів справи позивач отримав попередження щодо свого звільнення у звязку із скороченням числьності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України) 30.12.2013 р. (а.с.6,35,199), а пропозиції вакантних посад та професій їй запропоновано 13.01.2014р. акт № 6 (а.с. 36-37) та 23.01.2014р. акт № 20 (а.с.8-9,38-39). Відповідно до роз'яснень ППВСУ від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, необхідно з'ясувати чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Судом встановлено, що відповідачем були порушенні вимоги діючого законодавства щодо порядку вивільнення працівників. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Суд також приймає до уваги той факт, що наказом генерального директора ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 24.01.2014р. № 28 були призупинені дії пунктів 1,4,5 наказу № 463 від 22.11.2013р., пунктів 1-3,5 наказу № 473 від 28.11.2013р. в яких йшлося про зміну оргструктури, про внесення змін до штатного розпису на чотири місяці, а наказ № 92-к від 26.12.2013р. про попередження про звільнення у зв'язку із скороченням штату - скасовано (а.с.81-84). Підставою для призупинення зазначених пунктів наказів та скасування наказу № 92-к стало необхідність проведення перевірки заяв працівників про порушення під час проведення скорочення штатів вимог та процедур, встановлених діючим законодавством про працю, нормативними документами та інше. 29.01.2014р. наказом № 37 за підписом виконуючого обов'язки генерального директора наказ № 28 від 24.01.2014 р. (а.с.135) скасовується, при тому, що 04.02.2014р. в.о. генерального директора звертається до ДП НАЕК «Енергоатом» за роз'ясненнями про подальші дії дирекції та наслідки, пов'язані з виданням наказу № 28 від 24.01.2014 р. (а.с.200). Судом встановлено, що відповідно до п.4.7. Положення про відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-П.43.43.071-10,затвердженого Президентом ДП «НАЕК» «Енергоатом» 22.12.2010р. зі строком дії до 22.12.2015р. (а.с.49-57,118-126) організаційна структура відокремленого підрозділу затверджується президентом Компанії. Повідомлення № 06-08-14-И про внесення зміни Положення про організаційне структуру затверджено 17.04.2014р. На момент скорочення штатів та звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України 01.04.2014р. зміни в оргструктурі президентом Компанії затверджені не були. Враховуючи всі з'ясовані обставини справи, суд вважає вимоги позивача щодо скасування наказу № 23-зв від 01.04.2014р. та поновлення його на посаді провідного інженера бюро маркетингу є обгрунтованими. Відповідно до наданої довідки про розмір середньої заработіної плати (а.с.33), середня зарплата позивача становить 9859,55 грн. Середньоденна зарплата становить 471,30 грн. З 02.02.2014р. по 01.07.2014р. складає 57 робочих дня вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушено прогулу складає 26864,10 грн. ( 471,30 х 57). При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення вимог. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, суд виходив з принципу розумності і справедливості, врахував характер істотних вимушених змін у життєвих стосунках позивача, втрату позивачем роботи, що заподіяло психологічні страждання та призвело до суттєвих змін у його життєдіяльності. Але сума відшкодування моральної шкоди є надто завищеною та не відповідає обсягу моральних страждань позивача, а тому суд доходить висновку про достатність відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, як передбачено в ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд також вважає обгрунтованими, оскільки підтверджуються наданими суду договором про надання правової допомоги і квитанцією щодо оплати правової допомоги, які суд приймає до уваги (а.с.10-12). Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи з'ясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial