Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 12.12.2000 року у нього та відповідача народився син - [PERSON]. У зв'язку з тим, що на момент народження дитини він з відповідачем не перебував у зареєстрованому шлюбі, та він вчасно не подав до органів РАЦС заяву про визнання батьківства, запис про батька у свідоцтві про народження був зроблений зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. З огляду на зазначене, у свідоцтві про народження [PERSON] батько зазначений як [PERSON]. Після народження дитини сторони проживали разом. Через деякий час після народження дитини відповідач почала зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя, періодично забирала сина, йшла від позивача. Потім відповідач поверталась до позивача знов. Через бажання бути поруч з сином, позивач вимушений був терпіти такий спосіб життя відповідача. У 2015 році відповідач сказала, що сімейне життя їй остаточно набридло, зібрала свої речі та пішла від позивача. Син залишився проживати з батьком. З того часу будь-яких контактів ані з позивачем, ані з сином вона не підтримує, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Наразі сину позивача, [PERSON], виповнилося 16 повних років, він закінчив школу, зараз навчається у Машинобудівному коледжу ДНУ ім. О. Гончара на І курсі та продовжує проживати з батьком. У звязку з цим, позивач просить визнати його батьком [PERSON], [INFO], позбавити відповідача батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач до судового засідання не зявилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи, органу опіки та піклування в особі АНД районної в м. Дніпрі ради, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник іншої третьої особи до суду не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2000 року у сторін по справі, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, народився син [PERSON]. Після народження сина сторони проживали разом. Однак, у зв'язку з тим, що на момент народження дитини сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а позивач вчасно не подав до органів РАЦС заяву про визнання батьківства, запис про батька у свідоцтві про народження був зроблений зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. З огляду на зазначене, у свідоцтві про народження [PERSON] батько зазначений як [PERSON]. З 2015 року відповідач залишила сім'ю, дитина залишилася проживати разом з позивачем З того часу будь-яких контактів ані з позивачем, ані з сином вона не підтримує, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК. походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У зв'язку з тим, що відповідач веде аморальний образ життя, зловживає алкоголем, вирішити питання про батьківство позивача у позасудовому порядку неможливо. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 128 СК, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Факт того, що позивач є батьком [PERSON] підтверждено в судовому засіданні показаннями свідків, а також поясненнями самої дитина, якій наразі вже виповнилося 16 років. У зв'язку з цим є всі правові підстави для визнання позивача батьком [PERSON]. Наразі [PERSON] навчається у Машинобудівному коледжу ДНУ ім. О. Гончара на І курсі, що підтверджується довідкою від 07.11.2016 р., продовжує проживати з позивачем по справі, що підтверджується копією довідки квартального комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 14.07.2016 р. Відповідач фактично відмовилась від сина, з дитиною не спілкується, не приймає участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради № 4/4-1255 від 18.08.2017 року останній вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Факт ухилення відповідача від виконання своїх обовязків по вихованню дитини і небажання виконувати свої батьківські обовязки достовірно встановлено в судовому засіданні. А тому суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO] є законними та обґрунтованими. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунулася від виховання та матеріального утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоровя, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст.193 СК України. Тому суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини її доходів щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за 1 місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1280,00 грн. та а також на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved