Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] , який був розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області 29.11.2010 року. Під перебування у шлюбі сім`я проживала в квартирі батька позивача за адресою: [ADDRESS] . З травня 2010 року відповідач переїхав проживати до м. Одеса, але він фактично проживає позивачу невідомо. Після смерті батька позивач стала власником квартири на підстав свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2011 року. В зазначеній квартирі зареєстровані: позивач - [PERSON] , дочки позивача - [PERSON] , [PERSON] , колишній чоловік позивача - [PERSON] . Оскільки відповідач не проживає у позивача виникли проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись д суду за захистом Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.05.2018 року відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач по справі в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати в його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.ст.282-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2011 року, виданого державним нотаріусом Колосковою Т.І. та зареєстрованого в реєстрі №938 (а.с.14-15). В зазначеній квартирі зареєстровані: позивач - [PERSON] , дочки позивача - [PERSON] , [PERSON] , колишній чоловік позивача - [PERSON] (а.с.11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.11.2010 року, що підтверджується рішенням Южного міського суду Одеської області №2-387/2010 від 29.11.2010 року (а.с.12). В зв`язку з припиненням шлюбних відносин із [PERSON] , відповідач у травні 2010 року виїхав з зазначеної квартири на інше місце проживання до м. Одеси. Відповідно до Акту про не проживання, затвердженого ТОВ «Добробут-Сервіс» від 25.12.2017 року, відповідач [PERSON] в квартирі кв. [ADDRESS] не проживає з січня 2017 року по теперішній час (а.с.18). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в п.п.33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16. Крім цього, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.167 ЖК України наймач житлового приміщення, яке належить громадянину втрачає право на користування житлом із дня вибуття з цього жилого приміщення. Відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами не укладалось, таким чином вона не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача. Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу проживати в даній квартирі суду не надано, з позовом про усунення перешкод в користуванні даної квартири відповідач не зверталась. Відповідач не проживає у квартирі позивача з січня 2017 року по даний час, але зареєстрований за вказаною адресою, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням та задоволення позову. У відповідності до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно задовольнити.

Outcome: approved