Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Криворучко В.П. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання договору купівлі-продажу недійсним посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після смерті свого батька він фактично прийняв спадщину, яка складається з однокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Оскільки [PERSON] почав дуже хворіти, з середини 2000 року позивач став проживати разом з батьком однією сім'єю. В зв'язку зі своєю хворобою [PERSON] не встиг позивача зареєструвати в спірній квартирі. Після смерті [PERSON] та протягом всіх цих років позивач постійно проживав в спірній квартирі та вважав цю квартиру своїм спадковим майном, яке залишилось після смерті батька. На даний час в спірній квартирі він проживає разом зі своєю дружиною та дітьми. 07.08.2011 року до нього прийшли незнайомі люди і повідомили про те, що вони підписали договір завдатку з відповідачем і вимагали звільнити квартиру. Для нього ця новина стала великою несподіванкою, оскільки ніколи в квартирі, окрім покійного батька, його та його дружини з малолітніми дітьми ніхто не проживав. [PERSON] та члени його сім'ї не цікавилася квартирою, ніхто не вселявся, не користувався квартирою, не розпоряджався нею, ніколи не претендував на неї, не сплачував будь-яких платежів по утриманню квартири, жодного разу вони навіть не заходили до квартири. Всі ці обставини підтверджують факт того, що договір купівлі-продажу квартири був фіктивний. Тому просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. В подальшому в судовому засіданні за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача [PERSON] на належних [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою від 16 квітня 2015 року об'єднано в одне провадження цивільні справи № 755/23886/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-я особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та цивільну справу № 755/5809/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судовому засіданні 18 травня 2015 року за заявою представника позивача позов [PERSON] до [PERSON], 3-я особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. Відповідачі до суду не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач та його представник заперечували щодо проведення заочного розгляду справи, в зв'язку з чим суд ухвалив слухати справу в загальному порядку. Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] 08 лютого 1996 року було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] (том 1 а.с.6.). 12 січня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв як законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктором Петровичем (том 2 а.с.98). Копією свідоцтва про смерть підтверджується, що [INFO] року [PERSON] помер (том 2 а.с.59). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Разом з цим, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК країни поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. У випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з 1998 року, тому, для позивача момент виникнення права власності за набувальною давністю є 01 січня 2011 року, а строк володіння майном становить більше 10 років. [PERSON] більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою [ADDRESS], здійснював в квартирі ремонт, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги. Позивачем укладено договори про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 07.02.2004 року, на сервісне обслуговування від 24.06.2009 року, про надання телекомунікаційних послуг від 10.05.2007 року та від 20.05.2007 року, згідно яких він несе витрати по утриманню квартири та систематично сплачує комунальні послуги за користування квартирою (том 1 а.с.14-15, 22-23, 25, 26-27, 28). Цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та не спростований відповідачами. Отже, позивач належними і допустимими доказами довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується квартирою [ADDRESS] з 1998 року. Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на квартиру [ADDRESS] у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved