Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що позивач є двоюрідним онуком померлої 31.12.2014 року [PERSON]. Факт перебування позивача у родинних стосунках із померлою встановлений рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 04.12.2014 року (справа №554/15541/14-ц, копія в матеріалах даної справи). 07.05.2013року [PERSON] був складений заповіт на імя позивача, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 88. Згідно заповіту [PERSON] зробила наступне розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, яке на день смерті буде належати їй за законом, заповідала повністю [PERSON]. [PERSON] є спадкоємцем після померлої [PERSON], що підтверджено копією [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі від 20.01.2015 року, серія АКК № 521976, виданого Першою Полтавською державною нотаріальною конторою. Оскільки [PERSON] була людиною похилого віку, то мала низку хронічних та тяжких захворювань, у тому числі: цукровий діабет із ускладненнями, постійно потребувала введення інєкцій з інсуліном. Крім того перенесла ампутацію пальців на нижній кінцівці. Стан здоровя та характер захворювання бабусі потребував постійного стороннього догляду та піклування над нею. Впродовж тривалого періоду часу, догляд та піклування за хворою здійснювався позивачем та його батьками, які щоденно по графіку перебували поруч із [PERSON] Крім вище вказаного, бабуся лікувалася у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері з 13.08.2013 року з діагнозом: судинна деменція з галюцинаторним синдромом, що підтверджено Довідкою даного медичного закладу від 13.08.2014 року, посвідченої Лікарем-психіатром [PERSON] Даний діагноз свідчить про розлади центральної нервової системи, які представляють собою набуте слабоумство. Основними проявами хвороби є порушення памяті, мови, мислення, не здатність адекватно сприймати інформацію, що до нього надходить. Хворий стає несамостійним, потребує стороннього догляду. Захворювання супроводжувалося галюцинаторним синдромом. Металевий гараж, що знаходився у дворі будинку де проживала [PERSON] був придбаний нею разом із померлим чоловіком ще за радянських часів. Весь час проживання у [INFO], родина [PERSON] використовувала даний металевий гараж для власних потреб. Декілька разів сусіди, що мешкали разом з бабусею в одному будинку, а саме: відповідач та його дружина [PERSON] при житті власниці металевого гаражу зверталися із пропозицією до позивача та його батьків про його продаж. Але власниця гаражу, позивач та його рідні не мали наміру продавати гараж. Одного разу, в квартирі [PERSON] поки вона ще була жива, позивач виявив на кухні папірець, власноруч написаний відповідачем, в якому [PERSON] проінформував позивача, що він нібито купив металевий гараж у його психічно-хворої бабусі та вимагав негайно звільнити гараж від речей, що знаходилися в ньому. Дана записка обурила позивача та його рідних, [PERSON] пояснити дії сусідів не могла, продаж нею гаражу не підтвердила. Незабаром, за повідомленням інших мешканців будинку позивача по телефону повідомили про те, що відповідач звільнив самостійно гараж від власних речей, що належали родині [PERSON] та позивачу. За даним фактом, позивачем повідомлено правоохоронні органи. З того часу, Відповідач та його дружина, використовуючи службові повноваження та статус судді, звязки з правоохоронними органами, самостійно зайняли металевий гараж та використовують його у власних цілях, який за заповітом повинен належати позивачу після померлої [PERSON] В послідуючому [PERSON] стало відомо про нібито існування Договору купівлі-продажу металевого гаражу від 21.06.2014 року за 5 000 гривень, укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідченими підписами даних осіб. Для укладення Договору купівлі-продажу, відповідачем свідомо залучені дві сусідки по будинку: [PERSON] та [PERSON]., які є також жінками похилого віку, за станом здоровя та віком подібними до бабусі позивача. При цьому грошових коштів, нібито отриманих від продажу металевого гаражу, в квартирі № 22 де проживала [PERSON], позивачем та його рідними не було виявлено. Про стан здоровя та характер захворювання [PERSON] було відомо всім сусідам по будинку, у тому числі родині відповідача. Тому відповідач та його дружина [PERSON], яка є юридично обізнаною особою, що має статус судді Октябрського районного суду м.Полтава зробили такий крок для вчинення правочину із використанням особи, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Договір купівлі-продажу від 21.06.2014 року суперечить загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченому ст. 203 ЦК України. Виходячи із медичного діагнозу [PERSON], згідно лікарських протоколів, вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. З даних підстав, договор купівлі-продажу від 21.06.14 року може бути визнаний судом недійсним за моїм позовом, оскільки вчиненням правочину порушені цивільні права та інтереси спадкоємця. У звязку із вчиненням недійсного правочину 21.06.2014 року, Відповідачем завдано збитків та моральної шкоди Позивачу, які підлягають відшкодуванню винною особою. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка ії завдала за наявності ії вини. Вина відповідача у вчиненні правочину - беззаперечна. Внаслідок дій з боку відповідача та його дружини, які діяли спільно впродовж року і 8 місяців, починаючи із часу захоплення ними гаражу, позивач зазнає моральні та фізичні страждання, моральні переживання у порушенні цивільних прав та інтересів, порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Позивач змушений витрачати значну кількість часу на захист цивільних прав та інтересів в суді, правоохоронних органах у звязку із створенням Відповідачем та його дружиною із використанням статусу судді умов для штучного відкриття кримінального провадження стосовно нього та його батька. Позивач зазнає нервові зриви, супроводжуючі підвищенням артеріального тиску, що викликають стійке і тривале безсоння, що виснажливо діє на нього. У звязку з чим необхідно було звертатися за допомогою до лікарів. Крім того, [PERSON] у листопаді 2014 року за місяць до смерті бабусі позивача, через своїх колег по суду славнозвісну суддю Материнко М.О. створювала позивачу перешкоди в доступі до правосуддя, коли останній звертався до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення над нею опіки. Третя особа подала до суду від імені бабусі надруковану на компютері заяву про нібито бажання залишити заяву позивача без розгляду із наклепницьким на Позивача змістом. В процесі, бабусею спростована дана заява від 17.11.2014 року, яка заперечувала її складання. Моральну шкоду, завдану з вини Відповідача та третьої особою визначає в розмірі 5000 грн., із розрахунку 250 грн. на місяць впродовж 20 місяців. Крім того, позивач мав намір після смерті бабусі використовувати металевий гараж під стоянку та зберігання автомобіля. На платній відкритій стоянці вартість однієї доби зберігання автомобіля коливається від 10 до 20 грн. За 13 місяців (395 діб)х10 грн.= 3 950 грн. збитків, які отримав Позивач внаслідок самостійного зайняття гаражу Відповідачем та його використанням у власних цілях разом із своєю дружиною В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та пояснили всі фактичні обставини по справі. Прохали визнати недійсним договір купівлі продажу металевого гаражу від 21.06.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Стягнути із [PERSON]\~та [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Та стягнути з [PERSON]\~та [PERSON]\~ завдані матеріальні збитки в сумі 3950 грн. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи. Так на судове засідання , що було призначене на 13.09.2016 року відповідач надав до суду заяву про те, що у зв»язку з службовим відрядженням до м.Київ третьої особи у справі , яка представляє також його інтереси, він не зможе з»явитися до суду та прохав перенести засідання на іншу дату. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Гольник Л.В. також надала до суду заяву про перенесення судового засідання призначеного на 13.09.2016 року на іншу дату у зв»язку з її службовим відрядженням до м.Київ та зобов»язувалась надати до суду на наступне засідання підтверджуючі документи. Однак згідно наданої до суду позивачем повідомлення в.о. голови Октябрського районного суду зробленого на запит ГС «ЛГО» «Громада Полтавщини» та ГО «Агенція сталого розвитку» м.Полтава [PERSON] 13.09.2016 року не перебувала у службовому відрядженні. В судове засідання призначене на 10год.30хв. 23.09.2016 року ні позивач ні третя особа в не з»явились. Однак продовжуючи розгляд справи по суті суд врахував той факт, що дана цивільна справа розглядається в суді більше одного року (надійшла до Октябрського районного суду м.Полтава в квітні 2015 року , до Полтавського районного суду в травні 2015 року). Відповідач та третя особа будучи присутні на попередніх судових засіданнях, що відбувались в Полтавському районному суді знали про розгляд справи. Третя особа- Гольник Л.В. будучи суддею є людиною за посадою обізнаною з тим, що всі призначені до розгляду цивільні справи висвітлюються на сайті відповідного суду де зазначається яка саме справа призначена, на який час та дату. А тому не могла бути не поінформована про час та дату призначеного судового засідання. Також суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] не перебувала в службовому відрядженні на дату судового засідання 13.09.2016 року а тому і неявку відповідача на вказану дату суд визнає не поважною. З огляду на викладені обставини суд вважає, що дії відповідача та третьої особи спрямовані на умисне затягування розгляду цивільної справи. Тому, суд з»ясувавши думку позивача, його представника, які прохали провести розгляд справи по суті та ухвалити заочне рішення та приймаючи до уваги зазначені вище обставини, щодо неповажності неявки в судове засідання відповідача та третьої особи, вважає за можливе провести розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача та третьої особи по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Так судом встановлено, що позивач є двоюрідним онуком померлої 31.12.2014 року [PERSON]. Факт перебування позивача у родинних стосунках із померлою встановлений рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 04.12.2014 року (справа №554/15541/14-ц, копія в матеріалах даної справи). 07.05.2013року [PERSON] був складений заповіт на імя позивача, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 88. Згідно заповіту [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, яке на день смерті буде належати їй за законом, заповідала повністю [PERSON]. [PERSON] є спадкоємцем після померлої [PERSON], що підтверджується копією [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі від 20.01.2015 року, серія АКК №521976, виданого Першою Полтавською державною нотаріальною конторою. [PERSON] була людиною похилого віку ( на дату смерті 31.12.2014 року було 85 років). Мала низку хронічних та тяжких захворювань, у тому числі: цукровий діабет із ускладненнями, постійно потребувала введення інєкцій з інсуліном, у зв»язку чим перенесла ампутацію пальців на нижній кінцівці. Стан здоровя та характер захворювання бабусі потребував постійного стороннього догляду та піклування над нею. (вказані обставини підтверджені відповідями з медичних установ наданих на запит суду та карткою амбулаторного хворого заведену на [PERSON]Д.) Впродовж тривалого періоду часу, догляд та піклування за хворою здійснювався Позивачем та його батьками, які щоденно перебували поруч із [PERSON] Також [PERSON] лікувалася у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері з 13.08.2013 року з діагнозом: судинна деменція з галюцинаторним синдромом, що підтверджено Довідкою даного медичного закладу від 13.08.2014 року, посвідченої Лікарем-психіатром [PERSON] Даний діагноз свідчить про розлади центральної нервової системи, які представляють собою набуте слабоумство. Основними проявами хвороби є порушення памяті, мови, мислення, не здатність адекватно сприймати інформацію, що до нього надходить. Хворий стає несамостійним, потребує стороннього догляду. Захворювання супроводжувалося галюцинаторним синдромом. Металевий гараж, що знаходився у дворі будинку де проживала [PERSON] був придбаний нею разом із померлим чоловіком . Весь час проживання у [INFO], родина [PERSON] використовувала даний металевий гараж для власних потреб. Відповідач та його дружина [PERSON] при житті власниці металевого гаражу зверталися із пропозицією до позивача та його батьків про його продаж. Але власниця гаражу та Позивач і його батьки не мали наміру продавати гараж. Орієнтовно в червні 2016 року в квартирі [PERSON] поки вона ще була жива, Позивач виявив на кухні папірець, власноруч написаний Відповідачем, в якому [PERSON] проінформував позивача, що він нібито купив металевий гараж у його бабусі та вимагав негайно звільнити гараж від речей, що знаходилися в ньому. [PERSON] у розмові з позивачем та його батьками продаж нею гаражу заперечувала. Через деякий час відповідач звільнив самостійно гараж від речей, що належали родині [PERSON] та Позивачу. За даним фактом позивач звертався до Октябрського МВ ПМУ УМВС України в Полтавській області та співробітники міліції неодноразово проводили перевірки по даному факту та кожного разу рекомендували вирішити спірні питання в судовому порядку. Під час проведення перевірок співробітниками міліції [PERSON] стало відомо про існування Договору купівлі-продажу металевого гаражу від 21.06.2014 року належного [PERSON] нібито проданого за 5000 гривень, укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідченими їх підписами. Для укладення Договору купівлі-продажу, Відповідачем були залучені дві сусідки по будинку: [PERSON] та [PERSON]. При цьому грошових коштів, нібито отриманих від продажу металевого гаражу, в квартирі № 22 де проживала [PERSON], Позивачем та його рідними не було виявлено. Про стан здоровя та характер захворювання [PERSON] було відомо всім сусідам по будинку, у тому числі родині Відповідача. Згідно висновком судово- психіатричного експерта №320, від 01.08.2016 року, проведеного експертами Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф.Мальцева, [PERSON] станом на 21.06.2014р. страждала психічним розладом у вигляді судинної деменції. Даний психічний розлад позбавляв [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні договору купівлі продажу від 21.06.2014 р. Таким чином, договір купівлі-продажу металевого гаражу від 21.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений в момент, коли остання не усвідомлювала значення своїх дій та немогла керувати ними, що є підставою визнання вказаного правочину недійсним. Внаслідок дій з боку відповідача починаючи із часу захоплення гаражу, Позивач зазнає моральні та фізичні страждання, моральні переживання викликані порушенням його цивільних прав та інтересів, а також тривалим розглядом справи в суді . Позивач змушений витрачати значну кількість часу на захист цивільних прав та інтересів в суді та правоохоронних органах. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків батьки позивача [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Так зокрема мати позивача [PERSON] показала, що [PERSON] зі своїм чоловіком приїхали жити до м.Полтава у 1983 році. Спільно з чоловіком майже відразу придбали гараж щодо якого проводиться розгляд даної цивільної справи. В 2009 році чоловік [PERSON]Д помер. В 2013 році бабуся заповіла все своє майно їх сину [PERSON] оскільки дуже його любила. На початку квітня 2014 року [PERSON], у зв»язку із захворюванням на цукровий діабет, зробили операцію відрізавши пальці на нозі. Після цього остання стала себе вести неадекватно- була агресивна, не пам»ятала , що було з нею за десять хвилин до цього, розповідала про те що не було , а саме , що вночі до неї приходили гості і вони ходили гулять та співали пісні. У зв»язку з вказаним вони з сином викликали неодноразово лікарів , які її оглядали і вона не могла їм пояснити навіть елементарні речі коли народилась, звідки приїхала жити до м.Полтава, як звали її матір. За розпорядженням лікаря вона-свідок та її син робили бабусі уколи інсуліну відповідно до доз які вказав лікар. В 2014 році відповідач придбав автомобіль та звертався до [PERSON] та їхньої сім»ї з проханням продати йому гараж однак ні бабуся ні вони не мали бажання його продавати а тому відмовили. Після цього, як повідомили сусіди, відповідач спільно зі своєю дружиною почали відвідувати по вечорам бабусю та робити їй інєкції інсуліну яких не потрібно було робити оскільки вона-свідок та її син робили ці інєкції вдень відповідно до доз призначених лікарем. Наскільки пам»ятає в літку 2014 року відповідач виставив з гаража , що належав [PERSON] речі її сина та бабусі. Коли вони почали розбиратись в чому справа та звертатись до правоохоронних органів то довідались , що відповідач нібито купив у бабусі гараж та заплатив їй за це п»ять тисяч гривень хоча грошей вони так і не бачили і бабуся їм про продаж гаража нічого не могла підтвердити оскільки майже нічого не пам»ятала . Якби дійсно гараж був би проданий то їм було б про це відомо оскільки влітку 2014 року вона-свідок або її син кожного дня були вдома у [PERSON] і доглядаючи за нею перебували там цілий день. Бабуся померла 31.05.2014 року у віці 85 років. Аналогічні покази в судовому засіданні дав свідок [PERSON] батько позивача. З огляду на встановлені обставини суд вважає не належним доказом наданий відповідачем диск з відеозаписом на якому зафіксовано третьою особою в справі [PERSON] розповідь [PERSON], в присутності сусідки [PERSON], про те, що вона скаржиться на дії позивача та його батьків, що вони нібито хочуть у неї забрати квартиру та гараж. Суд вважає даний доказ неспроможним оскільки на відео відсутні час та дата коли відеозапис було здійснено. Також на відео видно, що присутня [PERSON] фактично підсказує [PERSON] що потрібно сказати . А також з огляду на висновки проведеної судово-психіатричної експертизи встановлено, що на дату укладання спірного договору [PERSON] не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України, якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті-за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до частини 3 даної статті, сторона яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобовязана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у звязку із вчиненням такого правочину. Згідно з ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Постановою Пленум Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пунктом 5 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пунктом 9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на встановлені обставини суд вважає, позовні вимоги позивача такими , що підлягають до часткового задоволення. Моральну шкоду завдану позивачу Відповідачем зазначеними вище обставинами суд визначає в розмірі 2000грн. що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача. Посилання позивача на те, що він мав намір після смерті бабусі використовувати металевий гараж під стоянку та зберігання автомобіля, а також те , що в м.Полтаві на платній відкритій стоянці вартість однієї доби зберігання автомобіля коливається від 10 до 20 грн. а тому за 13 місяців йому завдано збитків (395 діб)х10 грн.= 3950грн., які б він отримав внаслідок самостійного зайняття гаражу суд вважає не підтвердженими належними доказами оскільки позивачем не додано жодного письмового доказу який би підтверджував вартість стоянки автомобілів за одну добу чи місяць в м.Полтаві. Так позивачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог до [PERSON] і тому суд вважає що не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення з вказаної особи завданих матеріальних ,моральних збитків та судових витрат. Понесенні судові витрати позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial