Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]із позовом, по якому просить суд виселети [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що житлове приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 24 створено та введено в експлуатацію рішенням Одеського міськвиконкому від 23.11.1991 року за № 331 для постійного проживання одиноких осіб та подружніх пар пенсійного віку. Відповідач була поселена в 1998 році до установи, як багатодітна мати з трьома дітьми: сином [INFO], сином [INFO] та донькою [INFO], на підставі протоколу засідання спеціальної комісії по поселенню самотніх пенсіонерів а Пансіонат тимчасово, з врахуванням складної ситуації заявниці, з працевлаштуванням її соціальним робітником. Відповідач працювала в комунальній установі з 1995 року по 2007 рік. У даний час [PERSON] не належить до категорії осіб, які мають право на проживання в установі. Підставою позову стало те, що відповідач з вимогою про необхідність звільнити займане житлове приміщення ознайомлена, але добровільно відмовляється його виконувати. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримувала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи позов підтримувала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення учасників судового розгляду, допитавши сторін, ознайомившись з матеріалами справи, наданими доказами, вважає позов, таким що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Одеського міськвиконкому від 23.11.1991 року № 331 створено та введено в експлуатацію за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 24 житловий будинок для постійного проживання одиноких осіб та подружніх пар пенсійного віку. На підставі рішення Одеської міської ради від 28.02.2012 року № 1761-VI « Про реорганізацію комунальної установи «Геріатричний пансіонат для самотніх осіб пенсійного віку» шляхом приєднання до комунальної установи « Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона» правонаступником комунальної установи « Геріатричний пансіонат для самотніх осіб пенсійного віку» є комунальна установа « геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона». Відповідно до вищевказаного рішення затверджено Статут комунальної установи « Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона». Відповідно до п.2.1 Статуту, установа створена з метою забезпечення належних умов проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги громадянам похилого віку, ветеранам війни та праці, інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги. Установа має три відділення, одне з яких розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 24. Умови прийняття, утримання і відрахування з комунальної установи визначені наказом міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001 року № 549, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2002 року за № 66/6354 « Про затвердження типових положень про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей» із змінами. Відповідач була поселена в 1998 році до комунальної установи «Геріатричний пансіонат для одиноких осіб пенсійного віку», як багатодітна мати з трьома дітьми: сином [INFO], сином [INFO], донькою [INFO], на підставі протоколу засідання спеціальної комісії по поселенню самотніх пенсіонерів в пансіонат для самотніх осіб пенсійного віку № 9 від 15.03.1998 року та на підставі листа Міського Центру соціальної допомоги від 05.11.1997 року № 2183, тимчасово, враховуючи складну ситуацію заявниці, з працевлаштуванням її соціальним робітником у пансіонаті, або з продовженням роботи її у якості сестри милосердя. [PERSON] працювала в комунальній установі «Дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона» з 01.10.1995 року по 25.02.2007 року молодшою сестрою по догляду за хворими. У даний час [PERSON] не належить до категорії осіб, які мають право на проживання в Установі, належить до осіб працездатного віку, не працює, має трьох дітей працездатного віку, зареєстрована в [INFO], має житло. Відповідно до розділу ІІІ Положення про Піклувальну раду департаменту праці та соціальної політики ОМР, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОМР від 31.07.2014 року за № 130 рішення про поселення і відшкодування по установі приймаються піклувальною радою Департаменту праці та соціальної політики ОМР після прийняття відповідного рішення Піклувальна рада вносить пропозиції керівництву Департаменту щодо поселення або відрахування. На підставі листа комунальної установи «Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона» щодо відрахування з будинку-інтернату [PERSON] від 26.05.2015 року № 103 Піклувальною радою прийнято рішення відрахувати [PERSON] з будинку-інтернату згідно протоколу № 17 від 29.05.2015 року. 16.06.2015 року видано наказ № 211 Департаменту праці та соціальної політики ОМР про відрахуванню [PERSON] та доручено директору Установи забезпечити виконання наказу. Директором установи 22.06.2015 року видано наказ № 16 про відрахування [PERSON] та доручено заступнику директора 3 відділення у строк до 01.07.2015 року забезпечити її виселення та звільнити квартиру № 49, з яким відповідач була ознайомлена. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 13 Конституції України, усі субєкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожний власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, за винятком якщо використання свого права наносить шкоду правам інших громадян. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Тобто предметом даного позову є - захист права власності, який полягає в усуненні перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає в даній квартирі без достатніх на то правових підстав. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved