Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 30.04.2014 між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №123758Га/14д, згідно якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] . Вказує на те, що 05.09.2014 о 17:30 год. в м. Києві, по вул. Урлівська, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та автомобілем потерпілого. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14.10.2014 відповідача визнано винною у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілому, що підтверджується платіжними дорученнями № 131, 623 від 22.09.2014. На адресу відповідача 16.05.2017 була направлена заява про регресні вимоги. Відповідач суму не сплатив, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні, крім того, надала до суду письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2014 в м. Києві, по вул. Урлівська, 23, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , внаслідок чого автомобіль, щодо якого було укладено договір добровільного страхування між позивачем та [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14.10.2014 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. На дату, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, транспортний засіб відповідача був застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховій компанії ПАТ «СК «СКАЙД», поліс №АІ394943, що підтверджується копією витягу з Централізованої бази даних МТСБУ. На наступний день, 06.09.2014 відповідач звернулася до ПАТ «СК «СКАЙД» та належним чином повідомила про факт дорожньо-транспортної пригоди, в результаті чого було відкрито страхову справу № 15-618. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Також, законодавством України визначено порядок розрахунку розміру заподіяної шкоди. Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Згідно ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілим особам повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як Звіт про оцінку майна (актом оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Право на практичну діяльність за відповідними напрямами оцінки майна та спеціалізаціями в межах цих напрямків надається суб`єктам оціночної діяльності після отримання відповідних сертифікатів, які видає Фонд державного майна України, що передбачено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оцінювачем такої шкоди може бути компетентний суб`єкт оціночної діяльності в контексті вимог ст.ст. 5, 6 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-111, якого внесено до Державного реєстру оцінювачів, що веде Фонд державного майна України. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майного страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідачка в судовому засіданні вказала на те, що відомості про наявність полісу страхування у відповідача були відомі позивачу, що підтверджується доказами, наданими позивачем, а саме: копією відомостей 9433303, сформованих АІПС ДТП станом на 15.09.2014, наявних у матеріалах справи (а.с.17). Але в матеріалах справи відсутні докази звернення до страховика відповідача або вчинення будь-яких інших дій щодо стягнення відшкодування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди. З огляду на відхилення позовних вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed