Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування незаконно отриманих коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач 06.11.2008 подав позивачу заяву про вирішення питання його працевлаштування та надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій зазначив, що на момент подання заяви він не зареєстрований як фізична-особа-підприємець. Наказом №НТ081106 від 06.11.2008 відповідачу надано статус безробітного, а також призначено виплату допомоги по безробіттю. При проведенні розслідування відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці України та ДПА України від 13.02.2009 №60/62, та відповідно до відомостей, отриманих на запит позивача, встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26.05.2000, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності щодо нього проведена тільки 20.11.2015. Отже, на момент реєстрації (в період перебування на обліку) в центрі зайнятості відповідач належав до категорії зайнятого населення і не мав права на надання йому статусу безробітного та відповідно на призначення допомоги по безробіттю, на момент реєстрації не повідомив позивача про те, що зареєстрований як фізична особа-підприємець та незаконно отримав кошти в сумі 3901 грн. 92 коп. 06.03.2017 директором Знам'янського міськрайонного центру зайнятості видано наказ №НТ170306/4 про повернення незаконно отриманих відповідачем коштів. Вказаний наказ разом із супровідним листом за вих.№03-09/381/03 від 06.03.2017 направлено відповідачу, але кошти в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано, вказаний наказ не оскаржено. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача незаконно отримані кошти в розмірі 3901 грн. 92 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до персональної картки №11079008103000002 відповідач з 30.10.2008 перебував на обліку в центрі зайнятості. 06.11.2008 відповідачем подано до Знам'янського міськрайонного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій власноруч зазначив інформацію про те, що він не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Наказом Знам'янського міськрайонного центру зайнятості від 06.11.2008 №НТ081106, на підставі Закону України «Про зайнятість населення», відповідачу наданий статус безробітного з 06.11.2008, а також призначено допомогу по безробіттю. З 06.04.2009 по 05.05.2009, згідно з наказом Знам'янського міськрайонного центру зайнятості від 07.04.2009 №НТ090407, відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», п.п.5 п.5 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.5 п.5.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», яку поновлено з 06.05.2009 згідно з наказом Знам'янського міськрайонного центру зайнятості від 06.05.2009 №НТ090506. Відповідно до наказу Знам'янського міськрайонного центру зайнятості від 02.11.2009 №НТ091102, відповідачу припинено з 01.11.2009 виплату допомоги по безробіттю у зв'язку із закінченням строку виплати відповідно до п.п.12 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При проведенні розслідування відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці України та ДПА України від 13.02.2009 №60/62, та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, відповідач з 26.05.2000 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності щодо нього проведена 20.11.2015. На підставі розслідування складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 22.02.2017 №30, яким встановлено, що на день звернення із заявою 06.11.2008 та на день надання статусу безробітного 06.11.2008 відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто на момент реєстрації в центрі зайнятості відповідач належав до зайнятого населення, не мав права на отримання статусу безробітного та призначення йому допомоги по безробіттю, при зверненні до центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного не повідомив про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, внаслідок чого незаконно отримував допомогу по безробіттю. Розрахунком переплати допомоги по безробіттю від 06.03.2017 підтверджується, що за період з листопада 2008 по жовтень 2009 відповідачу виплачено допомогу по безробіттю в сумі 3901 грн. 92 коп. Відповідно до наказу директора Знам'янського міськрайонного центру зайнятості від 06.03.2017 №НТ170306/4, прийнято рішення про відшкодування за рахунок відповідача суми переплати допомоги по безробіттю в розмірі 3901 грн. 92 коп. 06.03.2017 за вих.№03-09/381/03 позивачем на адресу відповідача направлено лист-повідомлення про необхідність відшкодування незаконно отриманих коштів у розмірі 3901 грн. 92 коп., але кошти в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано. Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців. Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно зі ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. За змістом п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому чинним законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманої допомоги. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Згідно з п.7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Пункт 9 цього Порядку передбачає, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідно зі ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст.4 та ч.3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація фізичних осіб-підприємців є засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Наявність реєстрації у державному реєстрі особи як підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. Тому неповідомлення відповідачем центру зайнятості про наявність такої обставини свідчить про недобросовісність та невиконання ним своїх обов'язків, що є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного був зареєстрований як фізична особа-підприємець, не маючи права на отримання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, при зверненні до центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного не повідомив про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю, тому суд приходить до висновку, що пред'явлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 грн.

Outcome: approved