Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просив стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти за минулий час, починаючи з 22 квітня 2015 року по 22 квітня 2018 року, а також додаткові витрати на дитину у розмірі 70 568,37 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у якому народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідач у добровільному порядку не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти на утримання доньки. Крім того, позивач вказує, що з 2008 року намагається отримати аліменти від відповідача, однак останній ухиляється від їх сплати, також у 2012 році комісія з питань захисту прав дитини про Шевченківській РДА надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки. Вказані обставини у їх сукупності [PERSON] вважає достатніми для стягнення з [PERSON] за минулий час, а саме за попередні три роки, починаючи з 22 квітня 2015 року по 22 квітня 2018 року. Позивач зазначає, що за останній час понесла додаткові витрати на ортодентичне лікування доньки у розмірі 4 380 євро, що станом на день подання позову еквівалентно 141136,74 грн., а тому відповідач повинен відшкодувати також додаткові витрати на дитину. На підставі викладеного, позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року відкрито провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження. 23 серпня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, згідно якого останній проти заявлених вимог заперечує частково, а саме визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, а в іншій частині позову - заперечує проти заявлених позовних вимог з наступних підстав. Відповідач не погоджується із твердженнями позивача відносно його ухилення від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки, заявляючи, навпаки, що він опікується дитиною від самого її народження, до літа 2012 року проводив час із донькою, давав кишенькові гроші, купував одяг. Щодо посилань позивача на неможливість отримання аліментів ще з 2008 року, то вказує, що жодних доказів зазначеного [PERSON] до суду не надала. Відносно висновку Комісії з питань захисту прав дитини про Шевченківській РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, вказує, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року [PERSON] відмовлено у задоволенні її позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, у зв'язку із недоведеністю обставин, викладених у позові. Крім того, вказав, що переклад розрахунку вартості лікування, який надано позивачем, не є належним доказом, оскільки не завірений у відповідності до вимог законодавства, а також з нього не вбачається суми, яка витрачена на лікування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. У іншій частині проти заявлених позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 19 лютого 2000 року, що не заперечується сторонами. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що вбачається зі Свідоцтва про народження серія [NUMBER] У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], шлюб між сторонами розірвано 23 жовтня 2008 року. Сторонами не заперечувалось у судовому засіданні, що спільна дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом під час розгляду справи не встановлено, що платник аліментів має проблеми зі здоров'ям, наявності у останнього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, доньки, сина, або інших обставин, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що у відповідності до вимог закону, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2018 року (день подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз'яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв'язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також того, що сторонами в судовому засіданні підтверджено ту обставину, що на даний час відповідач матеріально дитину не утримує, суд приймає часткове визнання позовних вимог відповідачем, а відтак позовна заява підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вказано у ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина 1 ст. 81 ЦПК України покладає обов'язок доведення на кожну сторону тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, позивачеві для отримання аліментів за минулий час слід довести дві обставини: вжиття заходів для отримання їх з відповідача та ухилення останнього від їх сплати. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Так, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження намагання отримати аліменти з відповідача, зокрема, листів-звернень до [PERSON] При цьому, висновок Комісії з питань захисту прав дитини про Шевченківській РДА про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не може сприйматись судом, як доказ намагання отримати аліменти з відповідача. Разом з тим, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів позивачем також не надано, а відтак позовні вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач зазначає, що за останній час понесла додаткові витрати на ортодентичне лікування доньки у розмірі 4 380 євро, що станом на день подання позову еквівалентно 141136,74 грн., а тому відповідач повинен відшкодувати також додаткові витрати на дитину, на підтвердження чого надала відповідний розрахунок. Разом із тим, із вказаного розрахунку вбачається надання пропозиції щодо лікування дитини, а також розрахунок вартості запропонованих послуг щодо консультування, лікування за допомогою фіксованого апарату та пост-лікування. За таких обставин, вказаний розрахунок не підтверджує понесення [PERSON] додаткових витрат, а інших документів фінансового характеру, з яких вбачалось би понесення позивачем вказаних витрат, до суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial