Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому, його дружині та його сину належить на праві приватної власності в рівних частинах квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Зазначає, що в даній квартирі зареєстрований відповідач, що перешкоджає позивачу та його родині реалізовувати право власності на житло, заважає повноцінно та безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі, позбавляє можливості позивача отримати грошову компенсацію за опалення квартири, оскільки для цього необхідно надати довідку про доходи усіх зареєстрованих у приміщенні осіб, а відповідач у зазначеній квартирі не проживає, спільного господарства з позивачем та його родиною не веде, засоби зв'язку з відповідачем у позивача відсутні. У зв'язку з чим просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання, а також просить стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] надали до суду письмові заяви, згідно яких просять розглядати справу за їх відсутності, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення у газеті «Офіційні вісті Придніпров`я» №74 (1873) від 26 вересня 2017 року, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності: [PERSON] - 1/3 частка; [PERSON] - 1/3 частка; [PERSON] - 1/3 частка, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] виданого КП «ТЖКП» від 29 грудня 2008 року, а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21441202 від 29 грудня 2008 року. Відповідач зареєстрований у [ADDRESS] про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року. Відповідно до акту складеного начальником ЖРЄУ - 8 та начальником ЖРЄУ - 10, на підставі заяви [PERSON] проживаючого за адресою: [ADDRESS], [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2012 року , про що свідчить акт виданий КП «ТЖКП» від 27 червня 2017 року (вих. №742). Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового Кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час та звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Виникнення права відповідача на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником квартири яких-небудь договорів щодо нього чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] а відповідач [PERSON] до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованим, останній не проживає у зазначеній квартирі з 2012 року, але у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] що є підставою для зняття його з місця реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved