Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Відділ ДВС Вінницького РУЮ, про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 06.02.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено відповідний кредитний договір, для забезпечення виконання якого між сторонами 06.02.2009 року також було укладено договір застави, згідно якого [PERSON] передав у заставу належний йому автомобіль марки CHERY, модель TIGGO SQR7246, 2008 року випуску, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Згідно карток арешту ТЗ № б/н від 14.05.2014 року Відділом ДВС Вінницького РУЮ на вищезазначений автомобіль накладено арешт. На думку позивача, Державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи - Відділу ДВС Вінницького РУЮ також надав заяву про слухання справи у його відсутність. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, без поважних причин хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. В зв'язку з вищезазначеним суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.02.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № VIH0AD40301302, для забезпечення виконання якого між ними 06.02.2009 року також було укладено договір застави автотранспорту № VIH0AD40301302, згідно якого [PERSON] передав у заставу належний йому автомобіль марки CHERY, модель TIGGO SQR7246, 2008 року випуску, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с. 50 - 60). 26.01.2011 року постановою Відділу ДВС Вінницького РУЮ було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1823 від 18.01.2011 року та накладено арешт на все майно боржника [PERSON] (а.с.88), а 28.01.2011 року постановою Відділу ДВС Вінницького РУЮ, на підставі постанови суду № 3-1682/2010 від 17.11.2010 року, було накладено арешт на автомобіль марки CHERY, модель TIGGO SQR7246, 2008 року випуску, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с.89), що також підтверджується копіями карток арешту ТЗ № б/н від 14.05.2014 року (а.с. 25, 26). Враховуючи положення ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», п.5.6 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як заставодержатель, має право на звернення до суду з позовом про звільнення заставного майна з-під арешту та переважне право перед іншими особами задовольнити забезпечені заставою вимоги за її рахунок. Згідно ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Тому державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищезазначене, а також те, що станом на 28.05.2014 року відповідач [PERSON], відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 6 - 8), має заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 221 243,43 грн., суд вважає, що накладення арешту на майно, що є предметом застави в забезпечення грошових вимог, порушує майнові інтереси позивача, тобто позбавляє його можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави у випадках, передбачених кредитним договором та договором застави, в зв'язку з чим, наявні підстави для звільнення вказаного вище майна з-під арешту, накладеного постановами Відділу ДВС Вінницького РУЮ від 26.01.2011 року та від 28.01.2011 року. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved