Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати дійсним Договір №16/07/14 оренди автомобіля, укладений 16 липня 2014 року між Позивачем, як орендодавцем, та Відповідачем, як орендарем. Крім того, Позивач в останній редакції своїх позовних вимог просив розірвати договір оренди автомобіля від 16.07.2014р., а також стягнути з Відповідача: -700 гривень - вартість експертної оцінки №66/06/15 від 17.06.2015р.; -36517,55 гривень - вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER]; - 42814,18 гривень упущеної вигоди; -17640,00 гривень - заборгованість за договором оренди; -700 гривень - штрафні санкції за 7 днів прострочення (І тиждень прострочення); -54793,80 гривень - пеня за повторне порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором. Свої вимоги Позивач мотивує наступним. 16 липня 2014 року між ФОП [PERSON] (орендодавцем) та [PERSON] був укладений договір оренди транспортного засобу №16/07/14, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу у тимчасове платне користування автомобіль ЗАЗ-Daewoo, 2006 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач зазначає, що всупереч положенням ст.799 ЦК України Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору, проте, як наполягає Позивач, умови договору виконувались, автомобіль передано у користування [PERSON], а він почав сплачувати на користь Відповідача орендні платежі. У зв'язку з викладеним на підставі положень ч.2 ст. 220 ЦК України Позивач просить визнати договір оренди від 16.07.2014р. дійсним. Позивач зазначає, що згідно з умовами договору Відповідач [PERSON] зобов'язався сплачувати орендну плату за користування автомобілем в розмірі 840 гривень щомісяця протягом 36 місяців, проте починаючи з 11.12.2014 року [PERSON] перестав сплачувати вказані платежі. У зв'язку з зазначеним Позивач звернувся до правоохоронних органів, і 12 червня 2015 року автомобіль було затримано та передано на зберігання Позивачу в аварійному стані з багатьма пошкодженнями. Для розрахунку розміру спричиненої йому матеріальної шкоди Позивачем було замовлено автотоварознавче дослідження, за результатами якого визначено, що її розмір складає 36517,55 гривень. Вартість послуг спеціаліста при цьому становила 700 гривень. Зазначену матеріальну шкоду Позивач просить стягнути з Відповідача. Крім того, до матеріальної шкоди Позивач відносить упущену вигоду, яку б він міг отримати у випадку повернення автомобіля та передачі його в наступну оренду, і за розрахунками Позивача вона становить 53863,34 гривень. Позивач також просить стягнути з Відповідача орендну плату за період з 11.12.2014р. до 12.06.2015р. за 26 тижнів в розмірі 21840 гривень (840 х 26) та розірвати укладений з Відповідачем договір. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. За згоди представника Позивача суд ухвалив розглядати справу у відсутність Відповідача на підставі наявних матеріалів із постановленням заочного рішення. Згідно зі ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. 16 липня 2014 року між ФОП [PERSON], як орендодавцем, та [PERSON], як орендарем, був укладений договір оренди автомобіля «ЗАЗ-Daewoo», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с. 6-8) Відповідно до п.5.1 Договору орендна плата встановлюється сторонами в розмірі 840 гривень на тиждень. Сторонами погоджено, що укладений між ними договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню, і витрати пов'язані з нотаріальним посвідченням покладаються на Орендаря, тобто на [PERSON] (п. 10.2 Договору). Безспірно встановлено, що договір від 16.07.2014р. не був посвідчений нотаріально у зв'язку з ухиленням Відповідача [PERSON] від виконання своїх зобов'язань, передбачених п.10.2 Договору оренди. Згідно з ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Стаття 220 Цивільного кодексу України встановлює, що в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте відповідно до пункту 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що під час укладення Договору оренди легкового автомобіля від 16 липня 2014 року сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, в цей же день Сторонами підписаний Акт прийому-передачі предмета оренди, автомобіль фактично переданий Відповідачу у користування. (а.с. 8) Встановлено також, що на виконання своїх зобов'язань Відповідачем щотижня починаючи з 16.07.2014р. сплачувались платежі на користь ФОП [PERSON] (а.с. 11). Таким чином, матеріалами справи підтверджується як укладення Сторонами договору оренди транспортного засобу, так і його фактичне виконання, що є підставою для визнання зазначеного договору дійсним попри відсутність його нотаріального посвідчення. З огляду на викладене суд не має підстав для відмови у задоволенні позову в частині визнання договору оренди дійсним. Встановлено також, що з 11.12.2014р. [PERSON] припинив сплачувати орендні платежі, автомобіль не повертав, а тому за ним утворилась заборгованість за період з 11.12.22014р. по 12.06.2015р. в розмірі 21840 гривень. Враховуючи, що межі позовних вимог визначені Позивачем сумою в розмірі 17640 гривень, саме в цій сумі позов підлягає задоволенню. Згідно з п.6.4 та 6.5 укладеного договору оренди за прострочення виконання орендарем своїх зобов'язань з оплати орендних платежів передбачена неустойка в формі пені в розмірі 100 гривень (за перший тиждень прострочення) та 0,3% від вартості автомобіля (0,3% від 131400 грвиень) за кожен день подальшого прострочення. За розрахунком Позивача загальний розмір пені, яка підлягає стягненню з Відповідача становить 70379,20 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналізуючи наданий розрахунок, суд звертає увагу на те, що нарахована пеня за прострочення сплати орендних платежів значно перевищує розміри простроченої заборгованості, на які вона нараховується. За таких обставин, суд вважає можливим зменшити розмір пені до розміру самої простроченої заборгованості, визначивши її у розмірі, рівному розміру простроченого зобов'язання, тобто в сумі 17640 гривень. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що орендний автомобіль «ЗАЗ-Daewoo», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], був повернутий Позивачу 12 червня 2015 року в пошкодженому вигляді. Згідно з п.8.3 Договору орендар несе повну матеріальну відповідальність за збереження автомобіля у випадку пошкодження чи його втрати і зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ-Daewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], обчислений спеціалістом і визначений на підставі Звіту №66/06/15 від 17.06.2015р. в розмірі 36517,55 гривень. Зазначена сума, а також вартість проведеного атвотоварознавчого дослідження в сумі 700 гривень, також обґрунтовано підлягають стягненню з [PERSON] Відповідно до п.п. 7.1.3 Договору він може бути розірваний достроково з ініціативи орендодавця якщо орендар більше ніж на один день затримує виплату орендної плати. Враховуючи наявність такої позовної вимоги, а також нарахування Позивачем орендних платежів за період до 12.06.2015р. (до моменту повернення автомобіля), суд виходить з тієї позиції, що Позивач вважає Договір оренди від 16 липня 2014 року діючим. Відтак, вимога про розірвання договору є обґрунтованою і підлягає задоволенню. В той же час суд не може вважати обґрунтованими вимоги відшкодування Відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Позивач вказує, що оскільки автомобіль протягом тривалого часу знаходився у Позивача, він не міг його здати в оренду іншим особам, зокрема - [PERSON], з яким Позивач уклав договір про наміри від 09 грудня 2014 року, і який готовий був сплачувати Позивачу орендну плату за автомобіль, наданий Відповідачу, в сумі еквівалентній 105,13 доларам США щотижня. В той же час, враховуючи, що Позивач, як встановлено вище, продовжував вважати договір оренди, укладений з [PERSON], чинним, нараховував орендні платежі, у [PERSON] до розірвання договору не виникав обов'язок з повернення автомобіля, а тому упущена вигода в період дії договору оренди від 16.07.2014р. відсутня. В цій частині позову суд схильний відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача сума судового збору в розмірі 1212,18 гривень.

Outcome: partial