Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням №3 (житловою площею 20,7 м. кв.), комунальної квартири [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації з вищевказаного житлового приміщення №3 (житловою площею 20,7 м. кв.), комунальної квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що\~\~19.07.2001 року між [PERSON] відповідачем по справі та покійним батьком позивача, [PERSON] , було укладено договір дарування №5298, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко Оленою Анатоліївною, відповідно до якого відповідач подарував, а батько позивача прийняв у дар приміщення №3 (житловою площею 20,7 м. кв.), комунальної квартири [ADDRESS] , з відповідною частиною місць загального користування, яке згідно проведеному розрахунку складає 38/100 частин. 03 серпня 2020 року державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька, на 38/100 часток в квартирі [ADDRESS] , після чого позивач став власником вищевказаного житлового приміщення. Ставши власником вказаного житлового приміщення, позивачу стало відомо про те, що у вищезазначеному житловому приміщені зареєстрований відповідач, який з 19.07.2001 року, тобто, з моменту укладення договору дарування, не проживає в вищевказаному житловому приміщенні, проживає в іншому місці, реальна фактична адреса і місцеперебування відповідача не відомі. При цьому відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у поточних та капітальних ремонтних роботах. Однак, з причини реєстрації відповідача у житловому приміщенні, позивач, як власник житлового приміщення не має можливості оформити субсидію, чи будь-яким чином розпорядитися своєю власністю. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження\~\~та призначено\~\~справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином. Представник позивача - адвокат Багмат П.Д., подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзиву та заперечень на позовну заяву суду не надав. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з правилами ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Судові повістки надсилались на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до\~ст. 130 ч. 9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до\~ст. 131 ч. 1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також, 30.11.2020 р. в рядку «Оголошення про виклик особи» на сайті Київського районного суду м. Харкова було розміщене оголошення про виклик [PERSON] в якості відповідача в судове засідання на 28.01.2021 р. Таким чином, судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~\~передбачено, що кожна сторона повинна довести\~\~ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] посилається на те, відповідач [PERSON] зареєстрований у його квартирі, проте в\~\~цій квартирі не проживає з 19.07.2001 року, квартирою відповідач\~\~не користується, комунальні платежі по ній не сплачує, його речей в квартирі немає, вказані обставини відповідачем належними доказами не спростовано. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ст.\~316\~ЦК України\~право власності\~є правом\~на майно,\~яке особа\~здійснює відповідно\~до закону\~і по\~своїй волі\~незалежно від\~волі інших\~сторін.\~Зміст права\~власності визначений\~ст.\~317\~ЦК України,\~відповідно до\~якого,\~власнику належать\~права володіння,\~користування і\~розпорядження своїм\~майном. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 72 Житлового кодексу\~УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач без поважних причин не проживає за адресою свого місця реєстрації тривалий час, ніякої домовленості з підстав його відсутності між сторонами не досягнуто, комунальні платежі відповідач не сплачує, участі в підтриманні житлового будинку в належному стані не приймає. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких інших вимог, зокрема про позбавлення\~\~права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 19.07.2001\~року подарував\~покійному батьку\~позивача [PERSON] \~вищевказане житлове\~приміщення,\~відповідно до\~договору дарування\~№5298\~від 19.07.2001\~року,\~та не проживає у вищевказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад строків, встановлених законом і втратив право користування нею, при знятті його з реєстраційного обліку за вказаною адресою права не будуть порушені. Таким чином, дослідивши усі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Доказів на спростування зазначеного до суду не надано. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved