Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Заява мотивована тим, що позивач був власником квартири [ADDRESS] , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 29.11.2012 р., на підставі рішення від 29.11.2012 р. № 3014. Однак нещодавно він дізнався, що дана квартира йому не належить, а її власником є [PERSON] , що підтверджується договором дарування квартири від 15 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М., зареєстровано в реєстрі за № 838. Відповідач обманним шляхом змусив [PERSON] підписати договір дарування, повідомивши, що необхідно дооформити документи на квартиру. Позивач має ще двох дітей, які доглядають його та мають право отримати зазначену квартиру у спадок. З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явивсь, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що вимоги позову визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.11.2012р. №3014 «Про оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,5 кв. м., в тому числі житловою площею 34,1 кв. м.» (а.с.13). Відповідно до акту, затвердженого начальником ТОВ «Вінницябуд» в особі генерального директора [PERSON] , [PERSON] прийняв у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.14). Згідно договору дарування квартири від 15.05.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М., [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , передав безоплатно у власність (подарував), а [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , прийняв у дар квартиру під [ADDRESS] (а.с.8). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, згідно положень ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідне для чинності правочину, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та ч. 6 ст. 203 цього кодексу. Статтею 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Стаття 230 ЦК України встановлює, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів та враховуючи обґрунтування, доказування, аргументування позовних вимог позивачем, а також визнання відповідачем заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. З огляду на те, що відповідач визнав позов та

Outcome: approved