Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування своїх вимог вказав, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 03 січня 1979 р. вона отримала у власність 7/20 часток домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2010 р. за позивачем затверджено частку домоволодіння [ADDRESS] у розмірі 16/100. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 244 від 25.03.2016 р. частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складає 7/20 частини по [ADDRESS] , яка належить позивачу, було надано нову адресу: [ADDRESS] . Позивач вказує, що не може зареєструвати своє право власності на житловий будинок [ADDRESS] за невизнанням такого права органами Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, за таких обставин позивач змушена звернутись до суду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, позивач надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Представник відповідача до судового засідання не прибув, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 1979 року, згідно якого [PERSON] прийняла у спадщину - 7/20 частки будинку [ADDRESS] . Судом досліджено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва № 3-3676/10 від 29 липня 2010 року, згідно якого затверджені за співвласниками домоволодіння [ADDRESS] їх частки та вказано що: [PERSON] належить 9/100, [PERSON] 16/100, [PERSON] 4/100, [PERSON] 4/100, [PERSON] 6/100, [PERSON] 11/100, [PERSON] 40/100, [PERSON] 5/100, [PERSON] та [PERSON] по 5/100 частин цього домоволодіння, отже позивачу належить 16/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Судом досліджено витяг з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 березня 2016 року про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради, згідно якого частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складає 7/20 частини по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] надано нову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як слідує з матеріалів справи, позивач набув права власності на 7/20 частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про спадщину від 03.01.1979р. В подальшому частки співвласників були змінені у зв`язку із визнанням самочинного будівництва рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва № 3-3676/10 від 29 липня 2010 року, відповідно до якого частка позивача змінилась з 7/20 на 16/100. Проте, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 березня 2016 року № 244 щодо надання нової адреси було прийнято щодо частини будинку в розмірі частки 7/20, яким (розміром частки) на час прийняття рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради не відповідав частці позивача, що була визначена рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва № 3-3676/10 від 29 липня 2010 року. Отже, оскільки рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради 25 березня 2016 року № 244 щодо надання нової адреси прийняте щодо частки будинку, яка позивачу не належить, то в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed