Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 18129,51 грн. - основного боргу; 923,55 грн. - 3% річних, 3167,27 грн. - інфляційних втрат, 2919,65 грн. - пені, та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА». Позивачем зобов'язання щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території виконувались вчасно та в повному обсязі. Позивач з метою стягнення плати за житлово-комунальні послуги кожного місяця надавав відповідачу розрахунок вартості наданих протягом звітного місяця житлово-комунальних послуг (квитанція), в які було зазначено зобов'язання відповідача провести оплату до 20 числа. Однак, відповідач не сплачує надані житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість в сумі 18129,51 грн. У зв'язку простроченням сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачу також були нараховані 923,55 грн. - 3% річних, 3167,27 грн. - інфляційних втрат, 2919,65 грн. - пені. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02.10.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.11.2018 року у задоволенні клопотання відповідача про проведення процедури врегулювання спору за участю судді відмовлено. У встановлений ухвалою строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що позивачем було нараховано за споживання послуг водопостачання у березні 2017 року 207 кубів води на суму 2850,39 грн., що є неправдивою інформацією, оскільки починаючи з березня 2017 року послуги з водопостачання та водовідведення відповідачу надавала інша організація, а саме ПАТ «АК «Київводоканал». Що стосується позовних вимог про сплату заборгованості за споживання електроенергії та нарахування інфляційних втрат та 3% річних та пені, то відповідач погодилась з основною сумою боргу у розмірі 3131,70 грн., однак з наданого позивачем в картці нарахування плати, інфляційних втрат, 3% річних за електроенергію вбачається, що позивачем не враховано що 24.05.2018 року сплачено 3131,71 грн. за електроенергію, і в супереч нормам чинного законодавства аж по вересень 2018 року нараховано інфляційні витрати, 3% річних та пені за електроенергію, що є помилковим і не може бути стягнуто з відповідача. Також, від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності в якій вона зазначила, що позивач має право стягувати штрафні санкції лише з березня 2017 року, а тому просила зазначені обставини врахувати та застосувати строк позовної давності. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що заборгованість по оплаті послуг з холодного водопостачання та водовідведення в розмірі 2850,39 грн., зазначена за період з 01.11.2015 року по 31.08.2018 року, нарахована відповідно до показників лічильників відповідача, зафіксованих позивачем у зв'язку з відкриттям особових рахунків та укладенням власниками квартир у січні 2017 року договору безпосередньо з виконавцем послуги - ПАТ «АК «Київводоканал» та відображених у додатку до листа до ПАТ «АК «Київводоканал» від 16.01.2017 року. Обсяг споживання холодної води у розмірі 227 куб.м станом на 15.01.2017 р. відповідає загальному обсягу споживання, зазначеному позивачем у картці нарахування плати за послуги з холодного водопостачання та водовідведення. Окрім того, згідно наказу № 31/2 від 30.12.2016 р. позивач з метою приведення у відповідність бухгалтерського обліку, у зв'язку з відкриттям особових рахунків та укладенням власниками квартир прямих договорів з ПАТ «АК «Київводоканал», проводить остаточні нарахування в строк до 01.04.2017 р. Позивач не нараховував борг за спожиті послуги починаючи з січня 2017 року, а нараховував борг за послуги, спожиті та неоплачені відповідачем, згідно останніх показників лічильників до відкриття особового рахунку та укладення ним нового договору на водопостачання та водовідведення з ПАТ «АК «Київводоканал». Так само, позивач не погоджується з аргументами відповідача щодо заборгованості по електроенергії та вважає їх такими, що мають бути відхилені судом з підстав їх необґрунтованості. Щодо строку позовної давності зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У випадку, коли особа усвідомлюючи сплачувала за попередній період - то це є підставою для переривання строку позовної давності. Сплати за комунальні платежі на рахунок позивача у розмірі 3 000,00 грн. співвласником квартири [PERSON] 29.07.2016 р., у розмірі 1 000,00 грн. 05.04.2017 р. за утримання будинку та у розмірі 3 131,71 грн. 24.05.2018 р. за електроенергію свідчать про те, що особа бажала оплатити попередню заборгованість та усвідомлювала розмір боргу за вказаний період часу: в призначеннях платежу не вказано період, за який провадяться сплати, а суми часткових оплат свідчать про намагання співвласників частково погасити борг. На підставі викладеного просила не приймати до уваги відзив відповідача на позовну заяву. Від відповідача надійшли заперечення в яких вони зазначила, що вона не визнає та оспорює розрахунок позивача щодо нарахування суми боргу за 207 кубічних метрів води на загальну суму 2850,39 грн. за період з січня 2016 року по березень 2017 року, на підставі того, що нарахування проводилося по завищеному тарифу. Також не визнає борг в сумі 3131,70 грн. за послуги постачання електроенергії за період з 01.12.2014 року по 30.09.2016 року, оскільки нею не здійснювалось жодних платежів починаючи з 01.12.2014 року та не вчинялось жодних дій, які б свідчили про визнання нею вказаного боргу. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] - 1/2 частини квартир належать на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року та [PERSON] - 1/2 частини квартир належать на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Багатоквартирний будинок за адресою [ADDRESS], знаходиться на обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА», з 30.07.2013 року, згідно акту приймання-передачі об'єкта в управління з управління (з балансу) від 30.07.2013 року. Крім того, співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] 15 липня 2016 року прийнято рішення про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» управителем багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» є управителем будинку та зобов'язане утримувати зазначений будинок та прибудинкову територію на підставі: протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: [ADDRESS] від 15.07.2016 року; договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, укладених з власниками квартир у будинку; ст.ст. 23, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на виконання зобов'язань позивач уклав та виконує умови договорів з виконавцями і виробниками житлово-комунальних послуг; акту приймання-передачі об'єкта в управління з управління (з балансу) від 30.07.2013 року; договору № 030113 від 01.05.2013 р. на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів та обслуговування системи диспетчеризації будинку по індивідуальному розрахунку; договору № 040616 від 01.06.2016 р. на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів та обслуговування системи диспетчеризації будинку по індивідуальному розрахунку; договору № ОЮ4/16-ТО від 01.04.2016 р. на технічне обслуговування системи автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу, водяного пожежогасіння підземного паркінгу; договору № 1780 від 22.12.2009 р. на вивезення твердих побутових відходів; договору № 08561/4-1-09 від 20.01.2009 р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі; договору № 15539/9-09 від 15.06.2016 р. на надання послуг з водопостачання та ь приймання стічних вод через приєднані мережі. Особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкритий позивачем. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщення, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) що забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Згідно ст. 13 того ж Закону залежно від функціонального, призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів,! освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів (пп. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р.). Споживач зобов'язується оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пп. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Обов'язок споживача сплачувати за використані (спожиті) житлово-комунальні послуги передбачений положеннями ст. 162 Житлового кодексу Української PCP, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. №572. Крім того, положеннями ст. 151 Житлового Кодексу Українські PCP встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Так, згідно п.1.1 договору б/н від 28.03.2014 року про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, укладеного між ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» та відповідачем [PERSON], позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території у житловому будинку за адресою [ADDRESS] а відповідач забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Вказаний договір є чинним згідно п. 7.1 даного договору, підписанням цього договору сторони приймають та підтверджують свої зобов'язання щодо нього. Таким чином, відповідно до п. 2.2. договору б/н від 28.03.2014 року про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, укладеного між ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС- СОЛОМ'ЯНКА» та відповідачем [PERSON], платежі вносяться не пізніше ніж до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 1 п. 3.2 цього ж договору відповідач зобов'язується оплачувати позивачу ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» послуги у встановлений цим договором строк. Згідно п.1 договору б/н від 28.03.2014 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, укладеного між ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» та відповідачем, позивач зобов'язується своєчасно надавати споживачеві, якому належить квартира [ADDRESS] відповідної якості, послуги із централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Вказаний договір є чинним згідно п. 31 даного договору. Підписанням цього договору сторони приймають та підтверджують свої зобов'язання щодо нього. Таким чином, відповідно до п. 9 договору б/н від 28.03.2014 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, укладеного між ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» та відповідачем, розрахунковим періодом є календарний місяць із застосуванням щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 1 п. 17 того ж договору відповідач зобов'язується оплачувати послуги у встановлений цим договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів, цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що позивачем зобов'язання щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території виконувалися вчасно та в повному обсязі. Позивач з метою стягнення плати за житлово-комунальні послуги кожного місяця надавав відповідачу розрахунок вартості наданих протягом звітного місяця житлово-комунальних послуг (квитанцію), в якій було зазначено зобов'язання відповідача провести оплату до 20 числа. Таким чином, зобов'язання з оплати за житлово-комунальні послуги повинні бути виконанні споживачем (відповідачем) до 20 числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі послуги були надані (спожиті). Однак, відповідач не здійснює щомісячних платежів щодо сплати житлово-комунальних послуг, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість на загальну суму 18129,51 грн., та яка складається з заборгованості за послуги з холодного водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2015 року по 31.08.2018 року в сумі 2850,39 грн.; заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01.12.2014 року 31.07.2018 року в сумі 3131,70 грн.; утримання будинку та прибудинкової території в сумі 12147,42 грн. Позивач просив стягнути зазначену заборгованість. Також, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України просив стягнути 923,55 грн. - 3% річних, 3167,27 грн. - інфляційних втрат, 2919,65 грн. - пені. Відповідач не погоджуючись із сумою заборгованості за послуги з холодного водопостачання та водовідведення зазначила, що у картці нарахування плати інфляційних втрат, трьох відсотків річних за послуги з холодного водопостачання та водовідведення вказано, що позивачем було нараховано за споживання вказаних послуг у березні 2017 року 207 кубів води на суму 2850,39 грн., що є неправдивою інформацією, адже починаючи з січня 2017 року послуги з водопостачання та водовідведення відповідачеві надавала вже інша юридична особа, а саме ПАТ «АК «Київводоканал», що підтверджується квитанцією від ПАТ «АК «Київводоканал» для відповідача на оплату послуг водопостачання та водовідведення за лютий 2017 року, копію якої відповідачем додано до відзиву. Відповідач вважає, що плата за споживання послуг з водопостачання та водовідведення за березень 2017 року на 207 кубів води на загальну суму 2850,39 грн. нарахована помилково, тому і нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені за вказані послуги в розмірі 1203,18 грн. є помилковими та не можуть бути стягнуті з відповідача. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача та вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав. Заборгованість по оплаті послуг з холодного водопостачання та водовідведення в розмірі 2850,39 грн., зазначена за період з 01.11.2015 року по 31.08.2018 року, нарахована відповідно до показників лічильників відповідача, зафіксованих позивачем у зв'язку з відкриттям особових рахунків та укладенням власниками квартир у січні 2017 року договору безпосередньо з виконавцем послуги - ПАТ «АК «Київводоканал» та відображених у додатку до листа до ПАТ «АК «Київводоканал» від 16.01.2017 року. Обсяг споживання холодної води у розмірі 227 куб.м станом на 15.01.2017 р. згідно цього додатку відповідає загальному обсягу споживання, зазначеному позивачем у картці нарахування плати за послуги з холодного водопостачання та водовідведення. Крім того, згідно наказу № 31/2 від 30.12.2016 р. позивач з метою приведення у відповідність бухгалтерського обліку, у зв'язку з відкриттям особових рахунків та укладенням власниками квартир прямих договорів з ПАТ «АК «Київводоканал», проводить остаточні нарахування в строк до 01.04.2017 р. Варто зазначити, що відповідно до п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. відповідач зобов'язаний забезпечити доступ до засобів обліку для зняття контрольних показників засобів обліку згідно з істотними умовами договору (ч.3 п.17 Договору б/н від 28.03.2014 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення). Як зазначив позивач, відповідач, як сторона вказаного договору та співвласник квартири, ані показники лічильників, ані доступ до них позивачу для вчасного періодичного здійснення відповідного обліку та нарахувань не надавав, чим порушив вимоги чинного законодавства та виконання умов договору. Зазначених обставин не спростувала і відповідач у своїх запереченнях. Відповідач зобов'язаний надати позивачу останні показники засобів обліку для здійснення остаточного повного розрахунку з позивачем перед відкриттям особових рахунків та укладенням у січні 2017 року договору безпосередньо з виконавцем послуги - ПАТ «АК «Київводоканал». Зважаючи на викладене, останні показники лічильників позивач мав змогу зафіксувати лише у березні 2017 року, для визначення обсягу водовідведення відповідачу та здійснення нарахувань за спожиті ним послуги з метою попередження виникнення дебеторської заборгованості у бухгалтерському обліку. Тому, обсяг водовідведення у розмірі 207 куб.м є не спожитим обсягом у березні 2017 року, а входить до складу загального спожитого обсягу до укладення відповідачем договору безпосередньо з виконавцем послуги - ПАТ «АК «Київводоканал», за який відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що позивач не нараховував борг за спожиті послуги починаючи з січня 2017 року, а нараховував борг за послуги, спожиті та неоплачені відповідачем, згідно останніх показників лічильників до відкриття особового рахунку та укладення ним нового договору на водопостачання та водовідведення з ПАТ «АК «Київводоканал». Тобто, позивач просить стягнути борг, на який у нього є право вимоги, та відповідно здійснює інфляційне нарахування на суму боргу 2850,39 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми у якості відшкодування матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від відповідача за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України, а також неустойки у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно ч. 3 ст. 549 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України. І в такому випадку докази розрахунків відповідача з ПАТ «АК «Київводоканал» не можуть бути прийнятими, оскільки не стосуються суті спору. Щодо заборгованості за спожиту електроенергію відповідач зазначила у відзиві, що вона погоджується з основною сумою заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 3131,70 грн., однак зазначає, що позивачем не враховано оплату в розмірі 3131,71 грн. від 24.05.2018 р. при нарахуванні інфляційних втрат, 3 % річних та пені. Проте, у картці нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені по заборгованості за спожиту електроенергію у графі «Період нарахування» за кожен періодичний платіж за період з вересня 2015 р. по лютий 2016 р. включно, належний до сплати, зазначений кінцевий строк періоду нарахування 23.05.2018 р., тобто дата, що передує дню часткової сплати в розмірі 3131,71 грн. Відповідно і кількість днів прострочення за кожен періодичний платіж зазначено з урахуванням дня такої сплати. Оскільки часткову оплату було здійснено без зазначення конкретного періоду у призначенні платежу, позивач зарахував сплачені кошти на інші періоди в рахунок погашення заборгованості, що утворилась раніше. Сплачені кошти у розмірі 3131,71 грн. покривають борг відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію за період з вересня 2015 р. по лютий 2016 р. включно, а з березня 2016 р. у графі «Період нарахування» кінцевий строк сплати періодичних платежів за спожиту електроенергію зазначається 20.09.2018 р. Отже, позивач вірно здійснює нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені, виходячи з дня початку прострочення оплати до дня часткової сплати в розмірі 3131,71 грн. за період вересень 2015 р. по лютий 2016 р., а також з дня початку прострочення оплати до моменту подачі позовної заяви за період з березня 2016 р. по вересень 2016 р. (з жовтня 2016 р. відповідач здійснював розрахунки за спожиту електроенергію з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» згідно укладеного 26.09.2016 р. договору) за кожен періодичний платіж окремо, а не виходячи із суми заборгованості в розмірі 6263,41 грн., як вбачається із вказаного відповідачем. Нарахування позивача не є помилковими та підлягають стягненню з відповідача: інфляційні втрати та 3 % річних - у якості відшкодування матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від відповідача за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу, а також неустойка - у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Щодо застосування строків позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідач зазначає у відзиві та подає заяву про застосування строків позовної давності, де вказує на те, що ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Разом з тим відповідач апелює до норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України та стверджує, що надані позивачем ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 13.03.2018 р. та від 05.07.2018 р. про відмову у видачі судового наказу є ствердженням того, що позивач має право стягувати штрафні санкції лише з березня 2017 р. Однак, суд вважає, що відповідачем невірно застосовуються норми зазначених статей, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Також, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені) згідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями, а є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсацією за неправомірне користування утримуваними грошовими коштами. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У випадку, коли особа усвідомлюючи сплачувала за попередній період - то це є підставою для переривання строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що сплати за комунальні платежі на рахунок позивача у розмірі 3 000,00 грн. співвласником квартири [PERSON] 29.07.2016 р., у розмірі 1 000,00 грн. 05.04.2017 р. за утримання будинку та у розмірі 3 131,71 грн. 24.05.2018 р. за електроенергію свідчать про те, що особа бажала оплатити попередню заборгованість та усвідомлювала розмір боргу за вказаний період часу: в призначеннях платежу не вказано період, за який провадяться сплати, а суми частковий оплати свідчать про намагання співвласників частково погасити борг. Крім того, відповідачем 20.06.2018 р. подано позивачу пояснення, в якому відповідач пояснює чому не сплачує борги за комунальні послуги та визнає борг, який зазначається в платіжці за січень 2018 р. в сумі 8 280,61 грн. Саме ця сума вказана у картці нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в графі «До сплати» за січень 2018 р., що є боргом за період з вересня 2014 р. Відповідач [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникають з утримання квартири № [ADDRESS], в тому числі щодо оплати житлово-комунальних послуг. Заява щодо розділення особових рахунків на вказану квартиру від відповідача до позивача не надходила. Також слід зазначити, що оплати за комунальні послуги здійснювались за попередній період, по якому строк позовної давності ще не закінчився. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] у поясненні від 20.06.2018 року визнано борг за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Також сплачена частина основного боргу за послуги з утримання будинків і споруд, холодного водопостачання та водовідведення та електроенергію, що є достатньою підставою для переривання строку позовної давності основного боргу. Частина 4 статті 267 ЦК покладає на сторону у справі обов'язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. Відповідачем у заяві про застосування строків позовної давності не викладено календарного розрахунку відповідних строків, не викладено обставини, у відповідності до яких строк позовної давності сплив. Крім того, як зазначалось вище, відповідачем визнано борг перед позивачем. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач, зважаючи на подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності, а також наведені обставини щодо визнання боргу, провів перерахунок пені та в зв'язку з цим подав уточнення лише по нарахуванню неустойки (пені). Вимоги щодо сплати основного боргу, 3 % річних та інфляційні втрати позивач залишив без змін. Суд вважає, що розрахунок пені наданий позивачем в уточненій своїй позовній заяві є вірним, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ'ЯНКА» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 18129,51 грн. - основного боргу; 923,55 грн. - 3% річних, 3167,27 грн. - інфляційних втрат, 2919,65 грн. - пені. Позивач також просив стягнути витрати по оплаті наданої правової допомоги в розмірі 2100,00 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору 1762,00 грн. Відповідач у відзиві зазначає, що не погоджується з заявленим до відшкодування розміром правової допомоги 2 100,00 грн. і заперечує проти її стягнення, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р, № 465. Однак, зазначена постанова затверджує Порядок оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу. Оплата таких послуг та відшкодування витрат здійснюються на підставі доручень, виданих центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката [PERSON], в тому числі гонорару адвоката за правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги № 4 від 15.05.2018 року, на підставі додаткової угоди до даного договору № 27 від 25,09.2018 р., акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 27 від 25.09.2018 р, що сплачена позивачем згідно платіжного доручення № 2831 від 26.09.2018 р. в розмірі 2 100 грн., та є достатнім доказом на підтвердження того, що позивач поніс на правову допомогу у справі. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Позивачем у позовній заяві подано орієнтовний розрахунок витрат, які він поніс та очікує понести в зв'язку з розглядом справи. Оцінка відповідачем змісту заяви справи не стосується, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті наданої правової допомоги в розмірі 2100,00 грн. та суми судового збору 1762,00 грн.

Outcome: approved