Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 24.05.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1237/7388ACLAPT6, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11540 грн. 40 коп. Також зазначив, що 28.10.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «БізнесФінанс» було укладено договір факторингу №20141028-г, згідно якого банк відступив фактору право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. В подальшому, право грошової вимоги за даним договором на підставі договору факторингу №1706/01 від 17.06.2015 року набуло ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 10.06.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 15855 грн. 62 коп., в тому числі: 9729 грн. 71 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 1238 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4887 грн. 57 коп. - заборгованість за пенею. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 15855 грн. 62 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у поданій по суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, а також просив зменшити заявлений позивачем розмір пені. Зазначив, що вважає заявлений банком розмір пені завищеним, оскільки є пенсіонером за віком, перебуває у скрутному матеріальному становищі. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 24.05.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, №1237/7388ACLAPT6, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11540 грн. 40 коп. зі сплатою 15% річних та з кінцевим терміном повернення 10.06.2016 року (а.с.5). Кредит надавався на поточні потреби. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитних договорів та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Разом із тим, умови зобов'язання належним чином відповідачем виконані не були. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом також встановлено, що 28.10.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «БізнесФінанс» було укладено договір факторингу №20141028-г, згідно якого банк відступив фактору право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. В подальшому, право грошової вимоги за даним договором на підставі договору факторингу №1706/01 від 17.06.2015 року набуло ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні розрахунку, у [PERSON] станом на 10.06.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 15855 грн. 62 коп., в тому числі: 9729 грн. 71 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 1238 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4887 грн. 57 коп. - заборгованість за пенею. (а.с.6). Зазначена обставина підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачем будь-якими обставинами спростований не був, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість даної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 4887 грн. 57 коп. суд зазначає наступне: Відповідно до п.4.3 Договору, у разі прострочення сплати процентів за користування та/або частини суми кредиту, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,3 % від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту, та/або несплаченої суми кредиту за кожен день прострочення. Положеннями ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З дослідженого у судовому засіданні розрахунку видно, що позивачем було нараховано до сплати пеню у розмірі 4887 грн. 57 коп. Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними в розумінні зазначених положень статті можна вважати, зокрема: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу( наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Крім того, суд враховує висновки, викладені у рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. На підставі наведеного, суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів наявності негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання у заявленому розмірі. Так, заявлений позивачем до стягнення розмір пені у сумі 4887 грн. 57 коп., на думку суду, є значно більшим ніж сума нарахованих відсотків за користування кредитом, тому оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань є неспівмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру неустойки. При цьому, суд враховує, що [PERSON] є пенсіонером за віком, хворіє, перебуває у скрутному матеріальному становищі, допустив заборгованість внаслідок збігу тяжких особистих обставин. Зважаючи на зазначені вище істотні обставини, суд вважає, що нарахована товариством сума пені є неспівмірною із розміром заподіяних збитків, а тому розмір пені підлягає зменшенню до 1000 гривень. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial