Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, та уточнивши свої позовні вимоги 31.05.2017 року остаточно просить суд: стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти у розмірі 589927 грн.; розмір інфляційних втрат від простроченої суми боргу на загальну суму 657840,52 грн.; 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 103278 грн.; судові витрати, вказуючи, що між ними в усній формі була досягнута домовленість щодо фінансування та проведення реконструкції будівлі спортивного комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] за тієї умови, що після здійснення ним фінансування та реконструкції спортивного комплексу, відповідач зобов'язується передати йому у власність 1/2 частину даного об'єкту нерухомості. Ним на реконструкцію вищевказаного спортивного комплексу були затрачені грошові кошти в сумі 1200000 грн., тобто належним чином виконав всі досягнуті умови вищевказаної домовленості з відповідачем - здійснив фінансування та провів реконструкцію будівлі вищевказаного спортивного комплексу на суму 1200000 грн. Однак, відповідачем порушено умови домовленості та не передано йому у власність 1/2 частину будівлі спортивного комплексу, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 01.08.2011 року, відповідач передав йому у власність лише 21/100 частину будівлі вказаного спортивного комплексу. Згідно п.3 зазначеного вище договору купівлі-продажу, майно оцінено у розмірі 610973 грн. Початком невиконання взятих на себе зобов'язань з боку відповідача є дата укладання сторонами договору купівлі-продажу щодо передачі у власність [PERSON] 21/100 частини спортивного комплексу, а саме 01.08.2011 року. Однак відповідачем не була передана 1/2 частка будівлі, ні повернуті грошові кошти. Таким чином, розмір невиконаних [PERSON] зобов'язань склав - 589297 грн. (1200000 грн. - розмір наданих грошових коштів для проведення реконструкції спортивного комплексу; 610973 грн - вартість частини будівлі спортивного комплексу, переданого в якості виконання своїх зобов'язань, а отже: 1200000-610793=589927 грн). Визнаючи існування своїх фінансових зобов'язань перед ним, з метою врегулювання спору по суті, [PERSON], разом з ним уклали по цій справі мирову угоду, затверджену судом, яка була в подальшому скасована апеляційним судом. У зв'язку із тим, що відповідачем не виконані взяті на себе зобов'язання, він і вимушений звернутися з позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи на їх недоведеність, безпідставність та необґрунтованість, з підстав того, що позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт того, що [PERSON] надав 1200000 грн. [PERSON] Зазначає, що ствердження позивача про те, що [PERSON] мала передати позивачу у власність 1/2 частину спортивного комплексу також є необґрунтованими, безпідставними і не підтвердженими жодними доказами. Між сторонами дійсно 01.08.2011 року був укладений договір купівлі-продажу 21/100 частини будівлі спортивного комплексу, проте всі обов'язки по цьому договору сторонами було виконано у повному обсязі. На отримання від продажу 21/100 частини будівлі спортивного комплексу грошові кошти, відповідачка [PERSON] й проводила реконструкцію своєї решти спортивного комплексу. Аналізуючи заявлені позивачем позовні вимоги можливо дійти висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що виникають із договору позики, по якій він надав [PERSON] позику у розмірі 1200000 грн. на реконструкцію спортивного комплексу. Частину позики у розмірі 610973 грн. [PERSON] повернула шляхом укладання договору купівлі-продажу, а решту позичених грошових коштів не повернула. Проте, у даному випадку, коли сума, надана у позику, більше ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, то договір позики мав укладатись в письмовій формі. Проте позивачем не надано суду жодного письмового документу (договір або розписка), які підтверджували б передання вказаних грошей [PERSON], тому у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів необхідно відмовити в повному обсязі. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідачку, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 01.08.2011 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1932, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 21/100 частину будівлі спортивного комплексу, розташованої в [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 3009 кв.м., яка надана в оренду, що складається в цілому з: будівлі спортивного комплексу 1/2 яч. бетон, 1/2 бетоні блоки обшито залізом оцинкованим, загальною площею 2183,9 кв.м. літ. «А», будинку охорони яч. бетон, загальною площею 9,2 кв.м. літ. «Б», убиральні яч. бетон літ. «В», споруд №1-8. Згідно п.2 вказаного договору, продаж за домовленістю сторін вчинено за - 610973 грн., котрі продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору. /т.1 л.с.5/ На підтвердження позовних вимог стосовно укладання усної домовленості щодо фінансування та проведення [PERSON] реконструкції будівлі спортивного комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] позивач надав до матеріалів справи копії деяких аркушів блокноту із наявними розрахунками /т.1 л.с.85/. З матеріалів справи вбачається, що досягнувши згоди щодо укладання мирової угоди, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 14.12.2012 року було винесено ухвалу про закриття провадження у справі у зв'язку з визнанням мирової угоди /т.1 л.с.102-104/ На виконання мирової угоди, 30.04.2013 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу від 30.04.2013 року, згідно якого [PERSON] продає та зобов'язується передати у приватну власність, а [PERSON], купує та зобов'язується прийняти у приватну власність 21\\100 частки будівлі спортивного комплексу, розташовану за адресою: [ADDRESS] засвідчили, що продаж зазначеного в цьому договорі об'єкту вчиняється за 1000000 грн., з яких 125000 грн. сплачено покупцем до підписання цього договору, а інша остаточна сума - 875000 грн. за домовленістю сторін повинна бути сплачена покупцем рівними частинами по 25000 грн. щомісяця до 30.03.2016 року. /т.3 л.с.60-62/ Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.04.2016 року, скасовано ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2012 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду./т.3 л.с.119-121/ 13.07.2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу, якою касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми за касаційною скаргою [PERSON], поданою її представником - [PERSON], на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28.04.2016 року - закрито. Касаційну скаргу повернуто заявникові, а справу - до суду першої інстанції /т.3 л.с.158/. Суд не може погодитися з ствердженнями позивача та його представника стосовно існування у відповідачки фінансових зобов'язань перед ним, оскільки вказані ствердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та доказів вказаного ними надано не було, цим порушені вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання - це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов'язання (або утримання від здійснення певної дії). При цьому дія (утримання від дії), як це випливає з статті, що коментується, повинна точно відповідати всім умовам договору, вимогам ЦК, інших актів цивільного законодавства, а при їх відсутності - вимогам, що звичайно пред'являються, у тому числі звичаям ділового обігу, правилам ділової етики. Виконання зобов'язання обумовленим в договорі, акті цивільного законодавства чи відповідними звичаями способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особою визнається належним. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, завдання збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Аналізуючи зміст вищевказаних статей, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що, визнаючи існування своїх фінансових зобов'язань перед [PERSON], відповідач, з метою врегулювання спору по суті, уклав з позивачем по цій справі мирову угоду, яка була затверджена судом, оскільки ухвала суду, якою затверджені вказані умови мирової угоди скасована апеляційним судом Одеської області. Суд також ставиться критично до наданих позивачем копій деяких аркушів блокноту, оскільки невідомо з яких джерел та які саме здійснені розрахунки у вказаних аркушах, а отже взяти до уваги та застосувати до вказаних правовідносин як доказ, що обґрунтовує позовні вимоги вказані вище розрахунки є неможливим. При розгляді справи позивачем також не був доведений сам факт того, що відповідачка отримала грошові кошти, які він вказує в позові. Згідно із ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вимоги про стягнення з відповідача розміру індексу інфляції та 3 % річних є похідними вимогами, та можуть бути задоволенні лише у разі задоволення основної частини позову. Згідно ст.88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що не підлягає також стягненню з відповідача сума сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed