Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.07.2010 року, приблизно о З годині, по вул. Велика Кільцева дорога, від зупинки сім'ї Сосніних в напрямку проспекту О.Курбаса в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля марки Додж Калібер, д.н.з. [NUMBER] під його керуванням та вантажного автомобіля МАЗ, д.н.з. [NUMBER], який належить ПАТ «Київспецтранс» під керуванням водія [PERSON] Зазначає, що 11.08.2011 року постановою Святошинського районного суду, водія [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована в АТ «СГ «ТАС». Посилається на те, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, проведеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», вартість відновлюваного ремонту КТЗ Додж Калібер, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER], станом на 09.08.2010 року з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ складала 45 581, 28 грн. Загальна ж матеріальна шкода спричинена ДТП, яка мала місце 24.07.2010 року, за участю автомобіля ПАТ «Київспецтранс» МАЗ, д.н.з. [NUMBER], станом на 22.11.2011 року склала 57 471 грн. 28 коп., а враховуючи, що відповідно до страхового ліміту за страховим полісом серія ВЕ № 5079738, ПАТ «СГ «ТАС»» сплатила всього 25 500 гривень, іншу частину матеріальних збитків має відшкодовувати винуватець вищезазначеної ДТП, а саме 31 971 грн. 28 коп. - власник автомобіля МАЗ, д.н.з. [NUMBER], ПАТ «Київспецтранс». Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що йому діями відповідача було завдано також моральної шкоди, яку він оцінив в 40 000, 00 грн. та яку просив сягнути з відповідача на свою користь. В подальшому позивач неодноразово збільшував та зменшував свої позовні вимоги. Згідно останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог, останній просить суд стягнути з відповідача на його користь 18 777, 52 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (сума невідшкодованих збитків, які понесенні ним у зв'язку із відновленням його порушеного права), 49 608, 00 грн. моральної шкоди, а також відшкодувати судові витрати у відповідності до документів, що їх підтверджують. В судовому засіданні позивач підтримує збільшенні ним позовні вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти позову в повному обсязі, обґрунтувавши запереченнями просить відмовити в його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 24.07.2010 року приблизно о 03 год. 00 хв. в м. Києві на Кільцевій дорозі, навпроти будинку 38 по вул. Зодчих сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Додж Калібер», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Судом встановлено, що винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля «МАЗ», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], що підтверджується наданою постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.08.2011 року (том. 1, а.с. 11). Зазначена постанова набрала законної сили. Частина четверта статті 61 ЦПК України визначає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.07.2010 року приблизно о 03 год. 00 хв. в м. Києві на Кільцевій дорозі, навпроти будинку 38 по вул. Зодчих, є встановленим і доказуванню не підлягає. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] на момент вчинення ДТП перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Київспецтранс» і шкода завдана ним була саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як вбачається із Звіту про визначення вартості матеріального збитку складеного 09.08.2010 року ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекпертиза-Стандарт», який не оскаржений та не спростований сторонами, а тому приймається до уваги судом як належний та допустимий доказ, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Додж Калібер», д.н.з. [NUMBER] станом на 09.08.2010 року складає 45 581, 28 грн. (том 1, а.с. 83-98). За приписами статей 1187, 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ж ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З системного аналізу вказаних норм чинного цивільного законодавства можна прийти до висновку, що особа, якій завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки має право на її відшкодування або винною особою або юридичною чи фізичною особою якщо шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що після вчинення [PERSON], яки перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Київспецтранс», дорожньо-транспортної пригоди в останніх виник обов'язок перед [PERSON] з відшкодування завданої йому шкоди в розмірі 45 581, 28 грн. Загально відомим є той факт, що в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб'єктів в цілому. Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Згідно статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у АТ «СГ «ТАС» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВЕ/5079738 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 25 500, 00 грн. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок та підстави відшкодування страховиком оціненої шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чинної на момент виникнення правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що АТ «СГ «ТАС» виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 25 500, 00 грн. в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВЕ/5079738 (а.с. 13, 14, 15). Виходячи із загальної вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Додж Калібер», д.н.з. [NUMBER] станом на 09.08.2010 року, яка складала 45 581, 28 грн., не відшкодованою залишилася сума в розмірі 20 081, 28 грн. (45 581, 28 грн. - 25 500, 00 грн.). Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено та не заперечується позивачем, що ПрАТ «Київспецтранс» станом на день постановлення рішення виплатило йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 20 081, 28 грн., що об'єктивно підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень (а.с. 136-143) та бухгалтерською довідкою АТ «Київспецтранс» від 24.01.2013 року (а.с. 196). З врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про виконання ПрАТ «Київспецтранс» свого обов'язку покладеного на нього ст. 1194 ЦК України та повного відшкодування позивачу завданої їх працівником шкоди при виконанні ним своїх посадових обов'язків. Суд не може погодитись з правомірністю включення позивачем до складу збитків, які він поніс у зв'язку із відновленням свого порушеного права, витрати пов'язанні із зберіганням автомобіля на автостоянці з 03.09.2010 року по 22.11.2011 року в сумі 5 340, 00 грн., виходячи з наступного. Так стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі змісту вказаної норми ЦК України вбачається, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (реальні збитки). З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що витрати пов'язанні із збереженням майна до його відновлення не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 1192 ЦК України, а є звичайними витратами власника майна, які він несе для його утримання («Тягар утримання майна» ст. 322 ЦК України) у зв'язку з чим в задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити. Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись з даним позовом до суду, серед іншого просить стягнути з відповідача на його користь завдану йому моральну шкоду. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пленум ВСУ у пункті третьому своєї Постанови № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з Висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 753/14-32 від 25.04.2014 року, експертом надано висновок про те, що розмір моральної шкоди, що була спричинена [PERSON] внаслідок ДТП 24.07.2010 року (в тому числі з врахуванням необхідності доводити свої права в суді) на дату проведення даної ескпертизи може становити 36 мінімальних заробітних плат (а.с. 138-144). Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини, які свідчать про те, що доведення своїх прав в суді позивачем носить необґрунтований характер, оскільки відповідачем відшкодування завданої позивачу шкоди було здійснено в добровільному порядку, а ті вимоги які ним заявлені в суді визнанні судом не обґрунтованими та безпідставними, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення його позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, а саме в розмірі 24 804, 00 грн. (18 мінімальних заробітних плат), що відповідає вимогам розумності і справедливості виходячи з усіх обставин справи. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні з підстав та в частині зазначеній вище, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, частина перша статті 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про необхідність частково задоволення позову позивача, з врахуванням приписів вказаних норм цивільно-процесуального закону на його користь з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 248, 00 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в порядку визначеному ЗУ «Про судовий збір» в редакції чинній на день його сплати позивачем, а також підлягають стягненню понесенні ним витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 3060, 00 грн. та витрати за проведення судово-психологічної експертизи в розмірі 5 888, 00 грн. Що стосуються вимог позивача про відшкодування на його користь понесених ним витрат щодо оплати експертного висновку на наявність моральних страждань, разом з оплатою банківських послуг в розмірі 4040, 00 грн., а також оплати послуг з визначення ринкової вартості ТЗ станом на жовтень 2012 року в розмірі 300, 00 грн., то в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки дані витрати не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки понесенні позивачем поза межами розгляду справи. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 16, 22, 23, 979, 980, 999, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial