Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2008 року належить ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У його частині будинку 24.06.2014 року був зареєстрований відповідач [PERSON], який з липня 2014 року по теперішній час за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської обалсті № 231 від 14.08.2015 року, у зв'язку з чим він не може оформити житлову субсидію на сплату вартості комунальних послуг. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої він позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та розглядати спарву у його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності та заперечень проти позову не надавав, про дату та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.19,23,28), оскільки у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, відповідача та представника третьої особи за наявними у справі доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є ? частина домоволодіння [ADDRESS], яке згідно договору купівлі-продажу серії [NUMBER], посвідченого 16 січня 2008 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., реєстровий № 77, та зареєстрованого в КП «Чугуївське МБТІ» 9 лютого 2008 року за реєстровим № 729, реєстрова книга № Д-2, належить позивачу по справі - [PERSON] (а.с.6-8). У зазначеній частині будинку згідно даних домової книги та довідки виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 14.08.2015 року за № 231 зареєстрований, але фактично не проживає відповідач по справі - [PERSON] (а.с.5,9,10). Згідно акту вуличного комітету № 3 Чугуївської міської ради Харківської області про непроживання зареєстрованого мешканця від 08.10.2015 року [PERSON] дійсно не мешкає у зазначеному будинку більше року (а.с.27). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача, а також оскільки у позивача особисто з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, позивач має право на захист своїх прав власника і вимагати визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наданих позивачем доказів суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного та

Outcome: approved