Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]про витребування майна від недобросовісного володільця та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в 2001 році за власні кошти придбав автомобіль марки «Москвич», моделі АЗЛК 214123, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER], який зберігав у дворі будинку за місцем проживання. Зазначає, що за адресою його проживання також був зареєстрований його син, [PERSON], який мешкав зі своєю матір»ю [PERSON], колишньою цивільною дружиною позивача. З моменту придбання автомобіля позивач одноосібно користувався вищевказаним транспортним засобом. Після придбання автомобіля протягом п»яти років відповідач з позивачем не підтримував зв»язків, не цікавився його життям, за місцем реєстрації не проживав. Позивач вказує, що згодом відповідач почав приходити до батька в гості та під час одного з візитів, самовільно без дозволу та його відома від»єднав ключі від автомобіля з загальної зв»язку ключів та взяв у користування автомобіль «Москвич», разом із свідоцтвом про його реєстрацію, яке знаходилось у салоні транспортного засобу та оригінал договору купівлі-продажу , який підтверджує факт придбання позивачем зазначеного автомобіля. Виявивши відсутність ключів та автомобіля позивач запропонував сину повернути автомобіль, однак відповідач відмовився повертати автомобіль , перестав відповідати на телефонні дзвінки , а згодом взагалі поміняв номер мобільного телефону. Місце знаходження автомобіля позивачу не відоме. Позивач вимушений був звернутися до Прокуратури міста Києва та Подільського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві з відповідними заявами для вирішення питання про витребування автомобіля. В ході перевірки за результатами розгляду заяви [PERSON] працівниками Подільського РУГУ МВС України в м. Києві було допитано відповідача, який повідомив, що позивач подарував йому автомобіль та сам віддав відповідачу свідоцтво про державну реєстрацію та ключі від автомобіля. Позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн.. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених в заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур»єр» тому він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] в 2001 році придбав за власні кошти автомобіль марки « Москвич», моделі АЗЛК 214123, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER], який зберігався за місцем його проживання. Судом встановлено, що за адресою проживання позивача був зареєстрований його син, [PERSON], який мешкав зі своєю матір»ю [PERSON], колишньою цивільною дружиною позивача. 25.12.2014 року Подільським районним судом м. Києва, [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою № [ADDRESS] (а.с.17). Крім того, відповідач протягом п»яти років не підтримував зв»язків з позивачем, не цікавився його життям, не провідував його. Однак, згодом відповідач почав приходити до батька та під час одного із візитів, самовільно без дозволу та відома позивача від»єднав ключі від автомобіля з загальної зв»язки ключів та взяв у користування автомобіль «Москвич», разом із свідоцтвом про його реєстрацію та оригінал договору купівлі - продажу, які знаходилися в автомобілі. Виявивши відсутність ключів та автомобіля, позивач здогадався, що це міг зробити відповідач та запропонував йому повернути автомобіль, однак відповідач відмовився , а згодом перестав відповідати на телефонні дзвінки та взагалі змінив номер мобільного телефону. На теперішній час позивачу не відоме місце перебування відповідача та автомобіля. Відповідно до висновку про результати розгляду заяви позивача до Подільського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 20.08.2014 року працівниками Подільського РУГУ МВС України в м. Києві вказано, що в ході перевірки було допитано відповідача, який повідом, що позивач, начебто подарував йому автомобіль та сам віддав йому свідоцтво про державну реєстрацію та ключі від автомобіля (а.с.15). Згідно із ст.321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної підстави заволоділа ним. Згідно ст.400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов»язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов»язку заінтересована особа має право пред»явити позов про витребування цього майна. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві ( ч.І ст..20 ЦК, ст.ст.3,4 ЦПК України). Згідно п.21 зазначеного Пленуму якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК України. Згідно п.26 зазначеного Пленуму власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те,що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння , не з їхньої волі. Разом з тим, позов в частині стягнення з відповідача 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що у зв'язку з тим, що він весь час перебував у пригніченому стані, постійно нервував з приводу відсутності автомобіля, це вилилось у душевні страждання , зіпсування відносин з матір»ю, поганого ставлення рідних, знайомих та сусідів. Все це призвело до порушення здоров»я, нервової системи та нормального сну. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ураховуючи те, що суду доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не надано, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1200 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved