Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 01 серпня 2008 року року він уклав з [PERSON] договір позики посвідчений приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 4949, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі еквівалентній 25000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США за умовою їх повернення до 31 липня 2010 року та сплати процентів за користування грошовими коштами, на умовах визначених цим договором. Відповідач зобов'язався повернути борг до 31 липня 2010 року в повному обсязі. Однак, до теперішнього часу борг в повному обсязі не повернуто. В зв'язку з вищевикладеним, він змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 01 серпня 2008 року у сумі 199 тис. 337 грн. 50 коп. еквівалентними 25000 доларів США, 10% річних від простроченої заборгованості у сумі 66 тис. 180 гр. 05 коп. еквівалентними 8300 доларам США, - загальна сума боргу 265 тис. 517 грн. ( двісті шістдесят п'ять тисяч п'ятсот сімнадцять гривень) 55 коп.. Крім цього своїми діями відповідач завдав моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 20000 гривень. В звязку з чим просить стягнути відповідача по справі борг у розмірі 265517 гривень 55 копійок, моральну шкоду у розмірі 20000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі судові витрати у розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, а також 50 гривень за видану довідку банку, понесені ним при подані позовної заяви до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав клопотання через канцелярію Лозівського міськрайонного суду Харківської області в якому просить слухати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовільнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] також повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи суд встановив слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини, які дають підстави зробити висновок про задоволення позову частково виходячи з наступного. Статтями 10,57,60,179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір,що передбачено ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Матеріалами справи встановлено, що 01 серпня 2008 року року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики посвідчений приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 4949, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі еквівалентній 25000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США за умовою їх повернення до 31 липня 2010 року та сплати процентів за користування грошовими коштами, на умовах визначених цим договором, тобто в розмірі 10 процентів річних(т.1 а.с.15). Однак, від повернення коштів [PERSON] ухиляється. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку [PERSON] 01 серпня 2008 року передав у борг гроші [PERSON] з умовою їх повернення до 31 липня 2010 року. Тобто, з 01 серпня 2008 року договір позики між сторонами є укладеним та ніким з сторін не відміненим. Але виконаний він тільки з боку позивача, відповідач же ухиляється від виконання умов цього договору. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач своєчасно не повернув грошові кошти в повному обсязі, а отже порушив грошове зобов'язання та не виконав умови договору позики. Визначаючи суму боргу,яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК України «зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні», проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. З договору позики вбачається що він укладений у грошовому еквіваленті - долларах США. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті згідно з чч.1 та 2 ст.533 ЦК України «грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом». За таких обставин,враховуючи що предявлений позов про стягнення грошової суми вказує на його еквівалент в іноземній валюті, суд вважає за необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 33 000 доларів США, яка підлягає конвертації в національну грошову одиницю на день здійснення платежу. Оскільки відповідачка [PERSON] не є стороною договору позики,пред'явлення до неї позову про стягнення боргу не відповідає вимогам ні ст.ст.527,528 ЦК України ні ст.73 СК України,яка передбачає тільки можливість накладення стягнення на майно,яке є спільною сумісною власністю подружжя. Суд також відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надані докази в її підтвердження.Крім того,можливість стягнення моральної шкоди за даним зобов'язанням не передбачено ні законом ні самим Договором між сторонами. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені тим витрати на оплату судового збору та витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи, а також витрати на правову допомогу та оплату довідки банку.

Outcome: partial