Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права одного з подружжя на утримання. Заявлені вимоги мотивує тим, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2014 року. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 09 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року, частково задоволено позов [PERSON] про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення сином трирічного року, тобто до 01 травня 2019 року. Оскільки, на даний час відповідач перебуває на посаді прокурора Прилуцької місцевої прокуратури, на отримує заробітну плату, яка є значно більшою ніж заробітна плата позивача, тому позивачем і подано позов про припинення стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи його безпідставністю. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Згідно копії Свідоцтва про народження серії І-ЕЛ №193972 від 12 травня 2017 року, [PERSON] народився 01 травня 2016 року та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). У відповідності до копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року у цивільному провадженні №2/742/516/17 (єдиний унікальний №742/722/17), зміненого рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року, стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 березня 2017 року, тобто з дня подачі позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], на її утримання, аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 01 травня 2019 року, починаючи з 07 березня 2017 року (а.с.10-13). Відповідно до копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 09 червня 2017 року у цивільному провадженні №2/742/874/17 (єдиний унікальний №742/1518/17), шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.1,2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, ч.4,6 даної статті передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право дружини на утримання, передбачене ст.84 СК України, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини (ст.85 СК України). Оскільки, судом встановлено, що жодна з передбачених ст.85 СК України обставин, яка була б підставою для припинення права дружини на утримання не настала; позивач продовжує працювати, отримує заробітну плату і відповідно може надавати матеріальну допомогу; неповнолітній син сторін, продовжує проживати та перебуває на утриманні [PERSON]; та враховуючи, що у відповідності до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, тому підстав для припинення стягнення аліментів суд не вбачає, і в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed