Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем він перебував у шлюбі з 04 жовтня 1997 року, який був розірваний 13 вересня 2016 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Від даного шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO] який на даний час досяг повноліття та [PERSON], [INFO]. На даний час, малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з відповідачем, яка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином та не надає йому можливості приймати участь у його вихованні. У зв'язку з цим, позивач звернувся із відповідною заявою до ради опіки та піклування при виконкомі Червоногригорівської селищної ради. Рішенням Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради № 82 від 30 серпня 2017 року затверджено висновок ради опіки та піклування при виконкомі Червоногригорівської селищної ради від 30 серпня 2017 року «Про розгляд заяви [PERSON] щодо участі у вихованні сина». Зазначеним висновком було рекомендовано позивачу та відповідачу вирішити питання мирним шляхом через укладання письмових мирних угод щодо участі батька у вихованні сина. Однак оскільки це не надало позитивного результату, 06 листопада 2017 року розпорядженням голови районної державної адміністрації № Р-475/о/321-17 було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], шляхом встановлення побачень: -періодичність побачень - щомісячно; -перший, третій тиждень місяця - з 17:00 год. п'ятниці до 17:00 год. суботи; -другий, четвертий тиждень місяця - з 17:00 год. суботи до 17:00 год. неділі; -місце зустрічей - місце проживання батька [PERSON] ([ADDRESS]). Відповідач [PERSON] не виконує розпорядження голови районної державної адміністрації та продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач працює, має стабільний заробіток, за місцем працевлаштування та за місцем проживання характеризується з позитивного боку, отже на думку позивача, будь-яких підстав, які б виключали можливість його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина відсутні. У зв'язку з цим, просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO] та встановити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином у спосіб та шляхом визначеним розпорядженням голови районної державної адміністрації. Під час підготовчого судового засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не заперечила проти задоволення позову. Представник служби у справах дітей Нікопольської райдержадміністрації Головащенко В.В. також зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Оскільки відповідач в повному обсязі визнала позов [PERSON], суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Заслухавши сторони, опитавши свідків, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04 жовтня 1997 року, який було розірвано 13 вересня 2016 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.18,19). Рішення набуло чинності 24 вересня 2016 року. Від даного шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] який досяг повноліття та [PERSON], [INFO] (а.с.6). На даний час, малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з відповідачем, що не оспорювалося сторонами. [PERSON] чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з малолітнім [PERSON] та не надає йому можливості приймати участь у його вихованні. З цього приводу позивач звернувся до ради опіки та піклування при виконкомі Червоногригорівської селищної ради із відповідною заявою. Рішенням Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради від 30 серпня 2017 року № 82 затверджено висновок ради опіки та піклування при виконкомі Червоногригорівської селищної ради від 30 серпня 2017 року «Про розгляд заяви [PERSON] щодо участі у вихованні сина. Вказаним висновком було рекомендовано позивачу та відповідачу вирішити питання мирним шляхом через укладання письмових мирних угод щодо участі батька у вихованні сина (а.с.7,8). Враховуючи те, що досягти згоди щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], мирним шляхом сторонам не вдалося, тому 06 листопада 2017 року розпорядженням голови районної державної адміністрації [PERSON] за Р-475/о/321-17 було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], шляхом встановлення побачень (а.с.9): -періодичність побачень - щомісячно; -перший, третій тиждень місяця - з 17:00 год. п'ятниці до 17:00 год. суботи; -другий, четвертий тиждень місяця - з 17:00 год. суботи до 17:00 год. неділі; -місце зустрічей - місце проживання батька [PERSON] ([ADDRESS]). Однак в супереч розпорядження голови районної державної адміністрації, відповідач [PERSON] продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином та прийнятті участі у його вихованні. Положенням частини 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України позивач [PERSON] має рівні права та обов'язки щодо сина, суд приходить висновку, що мати дитини [PERSON] безпідставно перешкоджає батькові приймати участь у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON], [INFO]. Судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин, які б свідчили про неможливість участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що [PERSON] від виховання та утримання сина не усувався, проявляє турботу стосовно нього, цікавиться про його життям та здоров'ям, піклується про його навчання, фізичний та духовних розвиток, тому суд вважає доцільним усунути позивачу перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], зобов'язавши [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], через зустрічі: -періодичність побачень - щомісячно; -перший, третій тиждень місяця - з 17:00 год. п'ятниці до 17:00 год. суботи; -другий, четвертий тиждень місяця - з 17:00 год. суботи до 17:00 год. неділі; -місце зустрічей - місце проживання батька [PERSON] ([ADDRESS]). З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованим та підлягаючими задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved