Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22 травня 2006 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір № DNKORX88461144, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 2558,82 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованності за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 50413,46 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 762,18 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 13603,06 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом-368,48 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором-32802,91 грн; штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (відсоткова складова) -2376,83 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № DNKORX88461144 від 22 травня 2006 року в розмірі 50413,46 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] просить застосувати позовну давність і в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до неї відмовити. Суду відповідачка пояснила, що вона дійсно уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк», договір був укладений строком до 21.05.2007 року. Вона сплачувала кошти, однак допустила заборгованність за кредитом 762 гривні, які вона не мала змоги сплачувати з 2007 року, оскільки являється багатодітною матір»ю-одиначкою. Представники банку у 2007 році вилучили у неї техніку, взяту в кредит, ніяких сплат за кредитом та процентами вона не проводила. Банк в примусовому порядку, безпідставно стягував з її картки гроші, які надходили при народжені дітей. Суд вислухавши сторони, дослідивши докази по справі приходить до наступного. 22 травня 2006 року відповідачка уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» № DNKORX88461144 за яким позивач надав відповідачці кредит в сумі 2558,82 грн. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованності за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 50413,46 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 762,18 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 13603,06 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом-368,48 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором-32802,91 грн; штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (відсоткова складова) -2376,83 грн.,на підставі чого позивач звернувся до суду про стягнення заборгованності. З доданного договору № DNKORX88461144 вбачається, що термін дії договору по 21.05.2007 року включно. Пунктами 5.3, 5.4 розділу 2 умов та правил надання банківських послуг, встановлені вимоги щодо необхідності здійснення щомісячного платежу, який включає плату за користуванням кредитом, передбачену тарифами та частину заборгованності по кредиту. Відповідачка припинила виконувати щомісячні зобов»язання з вересня 2006 року, в той час як з вимогами про стягнення заборгованності за кредитом позивач звернувся у січня 2014 року, представник банку пояснив суду, що звернення до суду в будь-який час є правом банку. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності спливає з моментом виникненням у зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строк позовної давності для захисту майнових інтересів позивача минув. Крім того, позивач звернувся до суду з даним позовом після сплину строку позовної давності, який він не просить поновити і не наводить причин поважності пропуску такого строку. Оскільки, з приписами ст.266 ЦК України із спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги, вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку. За таких обставин суд вважає, що право позивача не підлягає захисту у зв»язку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed