Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що 02.05.2016 року помер його дід [PERSON], який на час смерті мешкав в с.Львово. За життя , 28.01.2013 року [PERSON] склав заповіт на імя [PERSON], яким заповів останньому земельну ділянку розміром 7,54 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За заявою позивача [PERSON] державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. Але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки при огляді документів було виявлено розбіжності, а саме в державному акті зазначено площу земельної ділянки 6,75 га, а в заповіті - 7,54 га, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності. Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме у вигляді земельної ділянки загальною площею 6,75 га. Позивач в судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно ст.ст. 1233,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Судом встановлено, що 02.05.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КГ №217388, виданим Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області 06.05.2016 року, актовий запис № 13(а.с.13). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 6,75 га, яка належить померлому відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС№060232, та розташована на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.9). Спадкоємцем вищезазначеної земельної ділянки за заповітом [PERSON], що посвідчений секретарем Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 28.01.2013 року, являється [PERSON](а.с.8). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно листа державного нотаріуса №609/02-14 від 26.05.2017 року, свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], 02.05.2016 року неможливо видати, у звязку з тим, при огляді документів було виявлено розбіжності, а саме в державному акті зазначено площу земельної ділянки 6,75 га, а в заповіті - -7,54 га, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню. На основі ст. 1216, 1225, 1261 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved