Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області про визнання незаконною постанови та зобовязання виплатити одноразову допомогу у випадку смерті потерпілого, зазначивши, що просить визнати постанову управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут Донецької області № 0503/1400/1400/1 від 30 листопада 2016 року про припинення страхових виплат особам, які мають на них право у разі смерті потерпілого [PERSON] незаконною та зобовязати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут Донецької області виплатити позивачу одноразову допомогу сімї потерпілого у разі його смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. В подальшому до початку розгляду справи по суті позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. У звязку з проведенням АТО в Донецькій області та постійними обстрілами Марїнського району Донецької області, позивач разом з дружиною та дітьми були вимушені покинути свій будинок та переїхати до с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області, де проживають і по теперішній час. У звязку з тим, що [PERSON] був студентом ІІІ курсу Селидівського гірничого технікуму та навчався за напрямком підготовки «Шахтне підземне будівництво», його було направлено на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на виробничу практику на період з 02 травня 2016 року по 26 червня 2016 року, то на сімейній нараді було вирішено, що [PERSON] звернеться до органів УПСЗН Селидівської міської ради за отриманням довідки переселенця саме за місцем проходження практики, тобто у м. Селидове, хоча фактично постійним місцем проживання сина залишилась кватира у с. Яковлівка. На час навчання [PERSON] проживав у будинку разом зі своєю бабусею [PERSON] в м. Селидове, але на вихідні та святкові дні він завжди приїжджав додому, де проживає його сімя. Під час проходження практики, приблизно о 10 годині 25 хвилин 14 червня 2016 року на території ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» стався нещасний випадок внаслідок якого син позивача [PERSON] загинув. У звязку з цим було складено акт № 55а від 28 жовтня 2016 року за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, а 03 листопада 2016 року також складено акт спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком за вказаних обставин. Після похорон сина позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області (далі Фонд) з метою отримати страхову виплату у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Згідно листа Фонду від 15 листопада 2016 року за № 06-2159 позивачу було повідомлено, що після вивчення усіх наданих ним документів спеціалісти Фонду дійшли висновку щодо наявності у позивача законних підстав для призначення його та виплати відповідної страхової виплати. Проте 30 листопада 2016 року відповідачем прийнято постанову «Про припинення страхових виплат особам, які мають право на неї у разі смерті потерпілого», згідно якого постановлено з 01 грудня 2016 року припинити виплату позивачу одноразової допомоги в разі смерті потерпілого в розмірі 145000 грн. Причиною припинення цієї виплати стало не підтвердження ним факту спільного проживання із сином. На звернення позивача [PERSON] Виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області надало розяснення, що незважаючи на наданий позивачем пакет документів ним не було надано документів, що підтверджують факт його проживання разом з сином у складі однієї сімї. Вказане і стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою. Факт проживання однією сімєю позивача з загиблим сином [PERSON] підтверджується довідкою про склад сімї, виданою Соледарською міською радою, актом про фактичне проживання померлого та показаннями свідків. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Будучи допитаним з дотриманням вимог ст.ст. 184, 180 Цивільного процесуального кодексу України, позивач пояснив суду, що 14 червня 2016 року під час проходження виробничої практики на території ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» загинув його старший син [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» після смерті сина позивач має право на отримання одноразової допомоги в разі смерті потерпілого. Після його звернення до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області йому повідомили про наявність законних підстав для призначення вказаної допомоги, але пізніше Фонд прийняв постанову про припинення страхових виплат у звязку з не підтвердженням факту проживання однією сімєю позивача з сином. З цього приводу позивач повідомив, що його сімя, до складу якої входять: позивач, його дружина [PERSON] та семеро дітей, в тому числі і [PERSON]. До початку проведення АТО на території Донецької області родина проживала в [INFO], проте влітку 2014 року, через бойові дії за місцем їх постійного мешкання, сімя переїхала до с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області. Андрій також переїхав разом з усіма. Але, враховуючи, що з 2013 року [PERSON] навчався в Селидівському гірничому технікумі, в 2015 році після досягнення ним 18-річчя на сімейній нараді було прийнято рішення, що він зареєструється як переміщена особа в м. Селидове за адресою проживання своєї бабусі [PERSON]. При цьому [PERSON], дійсно, по буднях під час навчання в технікумі проживав у [PERSON], але на вихідні та канікули він завжди приїжджав додому до своєї родини, тобто до с. Яковлівка. Всі витрати на утримання [PERSON] несла його сімя. Тому позивач вважає, що фактично [PERSON] проживав разом зі своєю родиною, в тому числі і з позивачем. Просить позов задовольнити в повному обсязі та встановити факт проживання однією сімєю. Представник позивача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтримала надані письмові пояснення, з яких вбачається, що після розгляду наданого позивачем пакету документів разом з його заявою про виплату йому страхових виплат у звязку з загибеллю на виробництві його сина відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області листом від 15 листопада 2016 року повідомило [PERSON] про наявність у потерпілого законних підстав для призначення та виплати одноразової допомоги. Проте, під час винесення постанови про призначення страхових виплат та повторного дослідження документів спеціалістами відділу страхових виплат були виявлені суттєві розбіжності у документах, наданих позивачем, а саме не підтвердження фактичного місця проживання загиблого за адресою проживання позивача. У звязку з викладеним 30 листопада 2016 року постановою відділення Фонду у місті Бахмут було припинено призначення одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сімї. Відділення Фонду у місті Бахмут не має повноважень встановлювати факти, які мають юридичне значення, оскільки це є прерогативою суду. Разом з тим, відповідач не заперечує проти встановлення факту проживання [PERSON] та його загиблого сина [PERSON] однією сімєю станом на 14 червня 2016 року за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Яковлівка, 1/2, але при ухваленні рішення відповідач просить прийняти до уваги пояснення відділення та звернути уваги на те, що встановлення факту проживання однією сімєю позивача з загиблим сином потягне за собою певні юридичні наслідки, а саме: відділення виконавчої дирекції Фонду у місті Бахмут буде зобовязано призначити та виплатити [PERSON] одноразову допомогу у звязку з загибеллю на виробництві його сина [PERSON] у розмірі 145000 грн. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що загиблий [PERSON] є сином її померлої племінниці. При цьому пояснила, що з 2013 року [PERSON] навчався в Селидівському гірничому технікумі, тому для зручності навчання по буднях жив за її адресою мешкання в м. Селидове, проте на вихідні, свята та канікули [PERSON] завжди їздив додому до своєї родини, тобто до батька [PERSON], мачухи [PERSON] та братів і сестер, на початку навчання в с. Олександрівка Марїнського району Донецької області, де проживала родина, а після початку проведення АТО в с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області, куди переїхала родина [PERSON]. Матеріальним забезпеченням [PERSON] також займались його батьки. У звязку з досягненням 18-річного віку [PERSON] для зручності зареєстрували як переміщену особу за адресою проживання свідка, але [PERSON] наполягала в судовому засіданні, що фактичним місцем проживання загиблого сина позивача було місце проживання його багатодітної родини. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є рідним братом матері загиблого [PERSON]. Так як свідок проживає в м. Селидове він часто спілкувався з [PERSON], який навчався в Селидівському гірничому технікумі та проживав у звязку з цим в м. Селидове у своєї бабусі [PERSON] по буднях, але кожні вихідні [PERSON] їздив до своїх батьків, які з 2014 року переїхали до с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є дружиною позивача з 2008 року та мачухою загиблого [PERSON], який є сином позивача від першого шлюбу, та якого свідок виховувала з 10-річного віку. Свідок разом з позивачем окрім загиблого [PERSON] виховують шістьох дітей. Влітку 2014 року через початок проведення АТО на території Донецької області вся родина виїхала до с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області, де і мешкає по теперішній час. Враховуючи, що [PERSON] з 2013 року навчався в Селидівському гірничому технікумі, він по буднях проживав в м. Селидове у родичів, а на вихідні та канікули приїжджав до родини, в якій склалися добрі відносини. Матеріальним утриманням [PERSON] займались позивач та свідок. Після досягнення [PERSON] 18-річного віку, після сімейної наради було вирішено, що він зареєструється як переміщена особа в м. Селидове, але це було зроблено лише з метою зручності для навчання, проте фактично [PERSON] все одно проживав зі своєю родиною в с. Яковлівка Бахмутського району. Суд, заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 007440 (а.с. 21). Згідно копії трудової книжки серії ВС № 886187 [PERSON] 25 травня 2016 року прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті на час виробничої практики в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», при цьому 14 червня 2016 року [PERSON] виключений з облікового складу у звязку зі смертю (а.с. 5). Факт загибелі [PERSON], [INFO], під час проходження виробничої практики в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» підтверджується наданими та дослідженими судом копіями: свідоцтва про смерть серії І-НО № 951614 (а.с. 17); акту № 55а від 03 листопада 2016 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, що стався зі [PERSON] 14 червня 2016 року, складеного за формою Н-1 (а.с. 6-10); акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався 14 червня 2016 року о 10 годині 25 хвилин на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», складеного за формою Н-5 (а.с. 11-16). З копії листа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області від 15 листопада 2016 року за вих. № 06-2159, адресованого на імя [PERSON], вбачається, що спеціалісти Фонду після розгляду наданого позивачем пакету документів прийшли до висновку про наявність законних підстав для призначення страхової виплати у виді разової допомоги родині у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Також в листі зазначено, що позивачу слід прибути до відділення Фонду в м. Артемівську та написати заяву встановленого зразка для призначення страхових виплат (а.с. 18). Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області від 30 листопада 2016 року за № 0503/1400/1400/1 припинено виплату особі, яка має на неї право, [PERSON], одноразову допомогу в разі смерті потерпілого в розмірі 145000 грн. Підставою припинення стало не підтвердження факту спільного проживання. Виплата припинена з 01 грудня 2016 року (а.с. 19). З копії листа управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Донецькій області від 13 січня 2017 року за вих. № 01-04/10-01 вбачається, що [PERSON] розяснено, що згідно наданих ним документів, він з сином зареєстровані за різними адресами, тобто не підтверджено один з основних критеріїв сімї в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України, а тому для вирішення Фондом питання про призначення страхових виплат слід підтвердити факт сумісного проживання однією родиною з сином (а.с. 20). Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди… Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За змістом ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. У відповідності до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сімї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються в тому числі із страхової виплати одноразової допомоги потерпілому (членам його сімї та особам, які перебували на утриманні потерпілого). Згідно ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сімї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту, який має юридичне значення, [PERSON] посилається на те, що за відсутності належного встановлення того, що його загиблий внаслідок нещасного випадку на виробництві син, [PERSON], був членом сімї позивача, останній не може отримати одноразову допомогу в разі смерті потерпілого в розмірі 145000 грн. Отже зміст позовних вимог направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який у подальшому може бути підставою для видачі йому матеріальної допомоги як члену сімї померлого сина. З наданих позивачем довідок, складених в.о. старости Соледарської міської ради 27 січня 2017 року за № 76 (а.с. 24), начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради від 27 березня 2017 року за № 173 (а.с. 99), а також акту від 03 травня 2017 року про фактичне проживання померлого, складеного в.о. старости (а.с. 98), вбачається, що [PERSON], який помер 14 червня 2016 року, на момент смерті проживав за адресою: [INFO] у складі сімї: батько [PERSON], мати [PERSON], сестри [PERSON], [PERSON], [PERSON], брати [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, з наданих суду копій посвідчень [PERSON] та [PERSON] за № 007326, а також [PERSON] № 017082, вбачається, що останній є членом багатодітної родини, поняття якої, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», розкривається як сімя, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сімї включаються також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Факт навчання [PERSON] на третьому курсі Селидівського гірничого технікуму сторонами у справі не оспорювався, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребує і приймається судом до уваги. Таким чином у розумінні ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» [PERSON] на момент смерті був членом багатодітної сімї, до якої відноситься сімя позивача, і вважається таким, що проживав в тому числі і разом з позивачем однією сімєю. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved