Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи тим, що 24 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 11063398000. З метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного зобов'язання 24.10.2006 було укладено договір іпотеки №27012, якими віддано банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек. 13.02.2012 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язанням [PERSON] по вказаному кредитному договору та відповідно до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки свої права вимоги за договором іпотеки №27012 від 24.10.2016. З 2012 року по сьогодення позивач здійснював переговорні процеси з [PERSON] щодо вирішення питання кредитної заборгованості. Однак вирішити добровільно спір не виявилось можливим. Крім цього було встановлено, що на предмет іпотеки, постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 16.07.2015 ВП 46328698 Соснівського відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на вищевказане нерухоме майно. Накладений арешт порушує права позивача, як іпотекодержателя на першочергове задоволення права вимоги за рахунок предмету іпотеки, вважає що нерухоме майно має бути звільнене з-під арешту, тому звернулись з даним позовом до суду. 23 травня 2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2017 року заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2017 року скасовано і призначено справу до розгляду. Справа призначалась до розгляду судом неодноразово. В судове засідання представник позивача не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не направив, про час, день розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, скерував заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 24 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 11063398000. З метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного зобов'язання 24.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 27012, яким передано банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]. 13.02.2012 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язанням [PERSON] по вказаному кредитному договору та відповідно до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки свої права вимоги за договором іпотеки №27012 від 24.10.2016. Відповідно до вказаного іпотечного договору Іпотекодавець гарантує, що на Предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Позивач неодноразово в позасудовому порядку намагався вирішити питання щодо погашення кредитної заборгованості відповідачем. Так, зокрема було направлено повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 15.05.2012 (повернуто за закінченням строку зберігання), вимогу щодо усунення порушень через приватного нотаріуса від 14.12.2015 (повернуто за закінченням строку зберігання). У зв'язку з безрезультатністю переговорного процесу, позивач розпочав проводити підготовчі дії, що полягали зокрема, у перевірці такого майна на наявність арештів. Зокрема встановлено, що на предмет іпотеки постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 16.07.2015 ВП 46328698 Соснівським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно (номер запису про обтяження 10468195 (спеціальний розділ). Згідно п.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч.8 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження»). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Оскільки вищевказаний договір іпотеки укладений та зареєстрований в Державному реєстрі значно раніше оскаржуваних постанов, то ТОВ «Кей-Колект» є пріоритетним обтяжувачем. Заперечення відповідача (а.с. 49) є такими, що не грунтується на вимогах Закону, оскільки [PERSON], укладаючи договір іпотеки з банком та передаючи квартиру в іпотеку був обізнаний з його умовами, в тому числі і щодо п. 1.4 у відповідності з яким у випадку невиконання позичальником положень Кредитних договорів від 24 жовтня 2006 року, іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки, по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Таким чином, наявність арештів на предмет іпотеки заважає ТОВ «Кей-Колект», як пріоритетному обтяжувачу, реалізувати своє визначене ст. 36 Закону України «Про іпотеку» право на вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6947 від 21.09.2016 року, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved