Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 22 травня 1989 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Солонянської селищною радою № 909 від 26 вересня 2018 року у вищевказаному будинку окрім позивача зареєстрований син [PERSON] [PERSON] . Однак останній не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин. Також не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в приміщенні не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив, а те, що відповідач не проживає та не користується його житлом є власним, особистим рішенням та волевиявленням відповідача, окрім того відповідач на праві приватної власності володіє будинком в якому і проживає. Оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач в підготовчому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 22 травня 1989 року виданого виконкомом Василівською сільською радою, зареєстрованого 22 травня 1989 року Марганецьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1-96, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 23-28). Відповідно до актів підтвердження фактичного місця проживання від 10 травня 2018 року, 06 червня 2018 року та 20 вересня 2018 року, проведених депутатом Солонянської селищної ради Пікінер О.П. встановлено, що [PERSON] з 2000 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , його особисті речі у будинку відсутні, участі в управлінні будинку не бере (а.с. 16-18). З довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року № 909 вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1948 року народження та [PERSON] , 1977 року народження. [PERSON] , за вказаною адресою не проживає (а.с. 21). Згідно договору про надання послуг з постачання холодної води №\~105566 від 01 квітня 2011 року укладеного між ТОВ «ГОЛЬФСТРІМ ІІ» та [PERSON] , споживачем за адресою в [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 29-31). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 2000 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є членом сім`ї позивача, але є особою, місце проживання якої зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких\~підстав суд\~вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню\~в повному\~обсязі і\~відповідача слід\~визнати таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням,\~а саме\~будинком за\~адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України та

Outcome: approved