Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07 травня 2012 року відповідач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте [PERSON] зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2016 року у нього виникла заборгованість у сумі 15\~627, 72 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 597, 07 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~710, 28 грн.; заборгованості за пенею та комісіями у розмірі 3\~100, 00 грн., а також 500, 00 грн. штрафу (фіксованої частини), та 720, 37 грн. штрафу (процентної складової). Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, та подав заяву про застосування до позовних вимог Банку позовної давності, оскільки черговий платіж відповідачем повинен був здійснюватись 26 жовтня 2013 року. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07 травня 2012 року [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 1.1.2.7 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку позичальник зобовязується виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн., а також 5% від суми заборгованості. Проте [PERSON] зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2016 року у нього виникла заборгованість у сумі 15\~627, 72 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 597, 07 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~710, 28 грн.; заборгованості за пенею та комісіями у розмірі 3\~100, 00 грн., а також 500, 00 грн. штрафу (фіксованої частини), та 720, 37 грн. штрафу (процентної складової), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Як вбачається з розяснень, викладених в п. 31 (в редакції від 07 лютого 2014 року) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при застосуванні положень п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту. У звязку з цим, та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на пропуск Банком строку позовної давності на звернення до суду з дійсним позовом, оскільки згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, та якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач звертався до Банку з відповідною заявою про розірвання кредитного договору, до суду надано не було. Тому, згідно Умов та правил надання банківських послуг, вважається, що вказаний договір діє до повного виконання відповідачем зобовязань за даним договором. Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не було пропущено. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Банку. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved