Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в середині травня 2013 року відповідно до усного договору позики надав грошові кошти відповідачу в сумі 5 500 грн. із строком повернення вказаної суми 31.05.2013 року. Проте, у вказаний строк відповідач не повернув грошові кошти, уникає зустрічі та не вчиняє жодних дій по поверненню коштів, в результаті чого позивач вимушений був звернутися Дарницького РУГУ МВС України в м.Києві із заявою про вчинення шахрайства з боку відповідача. В результаті перевірки вказаної заяви [PERSON] надав пояснення, в яких зазначив, що отримав від [PERSON] позику в сумі 5 500 грн. Позивач вважає, що відповідач порушує його права у зв»язку з чим звернувся до суду про стягнення з [PERSON] в примусовому порядку вказаної суми боргу, а також витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. В судовому позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5 500 грн, а також витрати на правову допомогу. Крім того, позивач зазначив про те, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою. Позивач звернувся до суду із заявою, в який зазначив про те, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач в середині травня 2013 року відповідно до усного договору позики надав грошові кошти відповідачу в сумі 5 500 грн. із строком повернення вказаної суми 31.05.2013 року. Вказана обставина підтверджується поясненнями [PERSON], наданими старшому дільничному інспектору Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві Косоговському В.О. в ході перевірки заяви [PERSON], поданої до Дарницького РУГУ МВС України в м.Києві Проте, у вказаний строк відповідач не повернув грошові кошти, уникає зустрічі та не вчиняє жодних дій по поверненню коштів. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 628 ЦК України, зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Строк виконання зобов'язання по договору позики для відповідача настав відповідно зі ст. 1049 ЦК України 31.05.2013 р. Відповідно до ст. 526 ЦК України грошове зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення боргу в сумі 5 500 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., з огляду на наступне. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», компенсація на оплату винагороди спеціалістам, перекладачам, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів відповідно до яких позивач користувався правовою допомогою свого представника під час розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача витрат з надання правової допомоги в сумі 3000 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 230 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial