Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] незаконно утримані з заробітної плати та незаконно списані з карткового рахунку кошти в розмірі 64 174,57грн., суму втрат від знецінення грошей (передбачених положеннями статті 625 ЦК України) в сумі 3% річних - 2247,00грн., пеню - 26 524,10грн., та індекс інфляції - 5786,76 грн.. витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, та моральну шкоду у розмірі 2000грн., всього загальну суму - 105734,43 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 червня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості, яким позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто на користь Позивача заборгованість у сумі 25 026,63грн. (двадцять п`ять тисяч двадцять шість гривень 63 копійки), а також судовий збір в розмірі 1 600,00 гривень (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок). Відповідач [PERSON] вищезазначене рішення отримав лише 08 серпня 2018 року, та не погодившись з ухваленим рішенням звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Комінтернівського районного суду м Харкова від 27 листопада 2018 року заяву відповідача [PERSON] -задоволено. Заочне рішення від 27 червня 2017 року по цивільній справі № 641/2186/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. 21 лютого 2019 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» -відмовлено. Після ухвалення Комінтернівським районним судом м. Харкова заочного рішення від 27 червня 2017 року, Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з виконавчим листом № 641/2186/17 виданим 21.09.2017 року до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Державним виконавцем Лаптіковою Ганною Володимирівною відкрито виконавче провадження № 55407735 та 21.12.2017 року винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. На підставі даної постанови за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. з заробітної плати [PERSON] , який працював в Приватному акціонерному товаристві «Солді і Ко», здійснилось відрахування з заробітної плати на загальну суму 20 620,83грн..(двадцять тисяч шістсот двадцять гривень 83 копійки).Також з картки [PERSON] з 01.06.2017 р. по 01.06.2018р. проводились списання коштів, загальна сума якої складає 43 553,74грн. Таким чином позивач вважає, що були незаконно списані кошти з його з карткового рахунку , а також відраховані з заробітної плати кошти на загальну суму 64 174,57грн., що є порушення прав Позивача, як споживача послуг наданих банком. В даному випадку Позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження . Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 виправлено описку в ухвалі суду від 03 жовтня 2019 року. До суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення ,в яких посилався на те, що відповідач згідно умов договору на які він погодився, надав банку право списувати кошти з його поточних рахунків при настанні строків платежів , що і здійснювалося банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності . 03 вересня 2019 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився ,надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав ,просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з,явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.11.2011 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до заочного рішення Комінтернівським районним судом м. Харкова від 27 червня 2017 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] стягнута заборгованість у сумі 25 026,63грн. та судовий збір в розмірі 1 600,00 гривень . Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ,янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ від 21.12.2017 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м Харкова від 27 листопада 2018 року заочне рішення від 27 червня 2017 року по цивільній справі № 641/2186/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкові від 21 лютого 2019 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено. Як вбачається з довідки з місця роботи ПрАТ «Солді і Ко» позивача [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року з його заробітної плати проводилися утримання на загальну суму 20620,83 грн. ,але не зазначено на підставі якого документу проводилися утримання з заробітної плати. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 21.08.2018 року [PERSON] заборгованості перед банком не має. Позивачем до суду надано копію виписки , з якої вбачається , що з карткового рахунку за період з 2017 по 2018 роки проводилися списання грошових коштів з зазначенням « автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по картці ….) , але з зазначеної виписки суд не має можливості встановити належність цього карткового рахунку саме позивачу [PERSON] . Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. За змістом ст.ст. 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки. Як передбачено ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В силу ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі учасників платіжної системи. Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5,7 ст. 81 ЦПК України передбачено , що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не надано доказів , щодо списання грошових коштів проводилося саме з його карткового рахунку , а клопотання позивачем про витребування доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подавалися. Крім того , позивачем до суду не надано доказів про звернення до відповідача з вимогою про повернення на його користь незаконно утриманих та списаних з карткового рахунку коштів. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] про стягнення незаконно утриманих та списаних коштів задоволенню не підлягають. В зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позову в частині стягнення незаконно утриманих та списаних коштів , підстави для задоволення позову в частині стягнення сум втрат від знецінення грошей передбачених ст. 625 ЦК України , витрат на правову допомогу та моральну шкоду також відсутні. Роз,яснити позивачу, що він не позбавлений можливості на звернення до суду з аналогічним позовом , надавши відповідні докази . На підставі викладеного і

Outcome: dismissed