Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. З 2007 року у вказаному житлі був зареєстрований та почав проживати відповідач [PERSON], - син позивача. При цьому, у 2009 році відповідач виїхав на постійне проживання до м. Миколаєва, де створив сім'ю та з того часу не проживає у вказаному будинку. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знятий, сторони між собою не спілкуються. Визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком позивачів необхідний останнім у зв'язку з тим, що дії відповідача обмежують право позивача щодо отримання субсидії. Посилаючись на те, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає в будинку, що належить позивачу - позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, оскільки відповідач не отримав поштове відправлення через відсутність за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, свідчення [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач в 2009 році виїхав з будинку позивача та більше для проживання не приїздив взагалі, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 02.01.1991 року; копію будинкової книги; акт депутата від 31.05.2017 року про встановлення факту непроживання відповідача в будинку позивача; довідку Баштанської міської ради Миколаївської області від 07.06.2017 року №2750 про реєстрацію відповідача), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач з 14.12.2007 року зареєстрований у вказаному будинку, але з 2009 року в ньому не проживає, проживає за іншою адресою, але з реєстрації за даною адресою не знявся. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку по [ADDRESS] та з моменту реєстрації відповідача у вказаному житлі він набув право користування ним, але з 2009 року не реалізовує його і по теперішній час фактично проживає за іншою адресою та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування житловим будинком позивача відповідач не укладав, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв'язку з наведеним відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved