Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 липня 2010 року у виконавчому комітеті Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] (до шлюбу - Масло) [PERSON]. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися та взагалі припинилися. З цих підстав позивач просить шлюб розірвати. Також зазначає, що згоди про утримання малолітніх дітей між сторонами досягнуто, тому просить дітей залишити проживати разом з ним. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому виконавчим комітетом Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області 08 липня 2010 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Положеннями ст. 112 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач також просив залишити проживати малолітніх дітей разом з ним, при цьому зміст позовної заяви не містить будь-якого обґрунтування щодо наявності спору між сторонами з приводу визначення місця проживання дітей, а навпаки зазначено, що між сторонами досягнуто згоди про утримання дітей. Крім того вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини має відбуватись з урахуванням положень ст. 161 та ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України, тобто за обов'язкової згоди органу опіки та піклування та за наявності письмового висновку щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. З урахуванням викладеного, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, позивач просив після розірвання шлюбу відновити відповідачу її дошлюбне прізвище. Згідно положень\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право на вибір прізвища належить до особистих немайнових прав подружжя. Воно дістає вияв у можливості вибору дружи\-ною і чоловіком прізвища при укладенні шлюбу, його зміни у період шлюбу, вибору прізвища після розірвання шлюбу. Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу. Враховуючи, що законодавством не передбачено отримання дозволу чи згоди чоловіка на збереження його прізвища після розірвання шлюбу, а відповідачем особисто не заявлено вимогу про відновлення дошлюбного прізвища, позов в цій частині задоволенню не підлягає Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial