Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за розпискою у загальному розмірі 692 917,00 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29 600,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28 грудня 2016 року він з відповідачем уклали договір позики, який було оформлено розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 28 008,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 29 грудня 2017 року. Станом на 05 березня 2020 року відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим за розпискою у нього існує боргова заборгованість в сумі 692 917,00 грн (28 008,00 доларів США*24,74 грн за офіційним курсом НБУ). 27 березня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито провадження по справі. У судовому засіданні позивач позов підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 28 008,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 29 грудня 2017 року (а.с.4). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики від 28.12.2016 не повернув. Таким чином станом на 05.03.2020 у нього існує боргова заборгованість в сумі 692 917,00 грн (28 008,00 доларів США*24,74 грн за офіційним курсом НБУ). Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6 929,17 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.9). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вищезазначеної вимоги процесуального законодавства позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved