Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, що підтверджується розпискою від 29.10.2014 року, предметом якого було передання у власність відповідачу грошових коштів в сумі 200 грн. (двісті гривень), які відповідач зобов'язувався повернути протягом місяця, тобто до 29.11.2014 року. 14 листопада 2014 року позивач позичив відповідачу 420 грн. (чотириста двадцять гривень), відповідно до розписки від 14.11.2014 року, без зазначення строку повернення. 28 листопада 2014 року позивач позичив відповідачу 480 грн. (чотириста вісімдесят гривень), відповідно до розписки від 28.11.2014 року, які відповідач зобов'язувався повернути до 04.12.2014 року. 4 вересня 2015 року позивач позичив відповідачу 900 грн. (дев'ятсот гривень), відповідно до розписки від 04.09.2015 року. Однак до сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. [PERSON] неодноразово звертався до нього з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Відповідач відмовився повертати борг згідно укладених договорів позики коштів, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики. Позивач в судове засідання зявився, та позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. З згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.10.2014 року [PERSON] взяв у борг 200 грн. (двісті гривень), які зобов'язувався повернути протягом місяця, тобто до 29.11.2014 року. [PERSON] 14 листопада 2014 року взяв у борг 420 грн. (чотириста двадцять гривень), відповідно до розписки від 14.11.2014 року, без зазначення строку повернення. [PERSON] 28 листопада 2014 року взяв у борг 480 грн. (чотириста вісімдесят гривень), відповідно до розписки від 28.11.2014 року, які зобов'язувався повернути до 04.12.2014 року. [PERSON] 4 вересня 2015 року взяв у борг 900 грн. (дев'ятсот гривень), про що свідчить розписка від 04.09.2015 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~\~ Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (525 ЦК України). Строк (термін) виконання зобов'язання встановлений ст. 530 ЦК України, а саме якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягненню боргу в сумі: 200 грн. (двісті гривень) відповідно до розписки від 29.10.2014 року, 420 грн. (чотириста двадцять гривень) відповідно до розписки від 14 листопада 2014 року, 480 грн. (чотириста вісімдесят гривень) відповідно до розписки від 28 листопада 2014 року, 900 грн. (дев'ятсот гривень) відповідно до розписки від 4 вересня 2015 року, відповідно до умов яких позивач надав відповідачу позику, а останній зобовязався повернути позику. Що стосується позовних вимог з приводу стягнення витрат на послуги юриста в сумі 400 грн., то на думку суду вони не підлягають до задоволення, оскільки жодного підтвердження сплати грошових коштів в матеріалах справи не міститься. Відповідач в повному обсязі прийняв на себе зобов'язання щодо виконання даних договорів позики. Договори є обов'язковими до виконання, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна їх умов не допускається. Також відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому на думку суду з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн..

Outcome: partial