Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Берегівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що квартира [ADDRESS] , належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1995 року. Зазначає, що відповідач [PERSON] , зареєстрований за, вищевказаною адресою, однак з дня купівлі власного будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає в будинку позивача та добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів. Наявність проживання відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом, порушує її право власності на нерухоме майно. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.11.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1995 року, належить квартира [ADDRESS] . З листа відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області №3.8/9635 від 25.11.2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , значаться на реєстраційному за адресою: [ADDRESS] . У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв`язку з існуванням факту проживання в квартирі [ADDRESS] , відповідача [PERSON] .. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] права користування житлом, підлягають задоволенню, так як останній не проживає в квартирі та добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved