Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, посилаючись на те, що 16.10.2014 року по вул. Космічній в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме «Деу», номерний знак АР 7199СМ, який знаходився під керуванням [PERSON] та «Мазда», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження згідно з довідкою ДАІ, страхового акту № 1.102.14.05965/VESKO32228 від 19.11.2014 року, розрахунку страхового відшкодування. На момент ДТП між відповідачем та позивачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.10.2013 року № АС/6452008, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Деу» державний номер [NUMBER]. 16.10.2014 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку. На підставі вищевказаного страхового акту та заяви [PERSON] позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19\~126 грн. 28 коп. Комунарським районним судом м. Запоріжжя були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП України. 06.05.2015 року відповідачу було направлено лист № [NUMBER]/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, відповідач вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Зазначено, що оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст. 933 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинне відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду. Посилаючись на вищевказане, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19\~126 грн. 28 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1\~218 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги заяву надану представником позивача, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.10.2014 року о 16 год. 50 хв. по вул. Космічній в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: «Деу», номерний знак АР 7199СМ, який знаходився під керуванням [PERSON] та «Мазда», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Комунарського районного суду м Запоріжжя від 05.11.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. (а.с.8). Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження згідно з довідкою ДАІ, страхового акту № 1.102.14.05965/VESKO32228 від 19.11.2014 року, розрахунку страхового відшкодування (а.с. 22-24). На момент ДТП між відповідачем та позивачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.10.2013 року № АС/6452008, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Деу», державний номер [NUMBER]. 16.10.2014 року. 17.10.2014 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку (а.с. 9). На підставі вищевказаного страхового акту та заяви [PERSON] позивачем було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 19 126 грн. 28 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 142125 від 20.11.2014 року (а.с. 25) 06.05.2015 року відповідачу було направлено лист № [NUMBER]/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування (а.с. 26). [PERSON] вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. На підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, повязана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позо в до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. зазначеного Закону України. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved