Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 39146,56 грн. (тридцять дев'ять тисяч сто сорок шість гривень 56 копійок), а також судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.07.2011 року між ним та [PERSON] був укладений договір доручення, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 247 100 грн. для внесення її від його імені до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати вартості автомобіля Hyndai ix 35. Однак до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» було внесено лише частину переданих грошових коштів у розмірі 209 100,00 грн., решта грошових коштів в розмірі 38 000,00 грн. залишилися у [PERSON] Повернути грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн. або сплатити їх від імені [PERSON] до ДП «Автотрейдінг-Одеса», відповідач відмовляється. З метою відновлення свого порушеного права позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальному розмірі 39146,56 грн. (тридцять дев'ять тисяч сто сорок шість) гривень 56 копійок, а також сплачену суму судового збору у розмірі 391,47 гривень. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що представлений позивачем договір доручення від 11.07.2011 року не є дійсним, тому не створює ніяких юридичних наслідків. Відповідач вказав, що ніколи не отримував ніяких коштів ні від позивача, ні від його дружини, договір доручення від 11.07.2011 року не підписував, тому жодної заборгованості перед позивачем не має. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 липня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір доручення, відповідно до умов якого [PERSON], як повірений прийняв на себе обов'язок внести від імені [PERSON] (довірителя) в рахунок придбання автомобілю Hyndai ix 35 4WD Top 6 АТ суму у розмірі 247100,00 грн. на розрахунковий рахунок ДП «Автотрейдінг - Одеса». Згідно п. 2 договору доручення від 11.07.2011 року, довіритель передав повіреному грошові кошти в розмірі 247 100,00 грн. Пунктом 3 договору доручення передбачений обов'язок повіреного використовувати отримані кошти у суворій відповідності з дорученням. Строк доручення встановлений до 01.09.2011 року. 11.07.2011 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність з правом внесення від його імені грошових коштів в розмірі 247 100,00 грн. в касу ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок придбання автомобіля. При дослідженні у судовому засіданні оригіналу договору доручення від 11.07.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] відповідач пітвердив, що договір підписаний ним власноруч. 17.10.2011 року між [PERSON] та ДП «Автотрейдінг-Одеса» був укладений договір купівлі-продажу автомобіля №114-А, відповідно до якого продавець (ДП «Автотрйдінг-Одеса») зобов'язався передати у власність покупця [PERSON] автомобіль, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар за ціною, визначеною в договорі. Вартість автомобіля згідно п.2.1 договору купівлі-продажу становить 277 100 грн. Відповідно п. 2.2.1 Договору купівлі-продажу автомобіля №114-А від 17.10.2011 року, перша виплата у розмірі 239 100,00 грн. вноситься покупцем до моменту передачі товару. Відповідно до п.2.2.2 Договору купівлі-продажу автомобіля №114-А від 17.10.2011 року, друга (кінцева) виплата у розмірі 38 000,00 грн. вноситься після передачі продавцем товару у власність покупця. Згідно банківських квитанцій від 17.10.2011 р., 20.10.2011 р., 21.10.2011 р. на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» за придбаний автомобіль було внесено суму у загальному розмірі 239 100,00 грн. При цьому суму у розмірі 209 100,00 грн. за придбаний автомобіль, було сплачено на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» фінансовим директором ДП «Автотрейдінг-Одеса» [PERSON] від імені [PERSON], відповідно до банківської квитанції №239361000833151319192716 від 21.10.2011 року. Вказану суму [PERSON] особисто, актом приймання-передачі грошових коштів, отримав від [PERSON] [PERSON], допитаний у судовому засіданні у якості свідка, вказані обставини підтвердив. Судом встановлено, що суму у загальному розмірі 30 000,00 грн. за придбаний автомобіль було сплачено на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» особисто [PERSON], відповідно до квитанції № 239361000098161318837217 від 17.10.2011р. (на суму 10 000,00 грн.) та квитанції № 2393610000765441319098245 від 20.10.2011р. (на суму 20 000,00 грн.). Відповідно додаткової угоди №1, укладеної до договору купівлі-продажу №114-А від 17.10.2011 року вбачається, що ДП «Автотрейдінг-Одеса» надав [PERSON] відстрочку по сплаті залишкової суми грошових коштів за придбаний автомобіль у розмірі 38 000,00 грн., які на момент купівлі автомобілю [PERSON] не сплачені на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса». Відповідно до п. 1.1 - 1.3 додаткової угоди №1, суму у розмірі 38 000 грн. повинно бути внесено [PERSON] на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» не раніше ніж він стягне вказану суму коштів з [PERSON] або з моменту відмови від грошових претензій до [PERSON] Згідно акту приймання-передачі від 20.10.2011 року, ДП «Автотрейдінг-Одеса» передав [PERSON] автомобіль ix35 4WD Top 6 АТ, кузов [NUMBER]. Вартість автомобілю, згідно довідки рахунку серії ДПІ №081768 від 20.10.2011 р. (а.с. ) складає 277 100,00 (двісті сімдесят сім тисяч сто) грн. 00 коп. На теперішній час [PERSON] є власником автомобіля ix35 4WD Top 6, легковий універсал, сірого кольору, кузов [NUMBER], 2011 року випуску, д/н [NUMBER], на підставі реєстраційного посвідчення від 21.10.2011 року, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області (а.с. ). 18.10.2011 року за вих..№2103, ДП «Автотрейдінг-Одеса» від імені позивача на адресу [PERSON] було направлено лист-вимогу щодо сплатити на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» або повернення [PERSON] суми грошових коштів в розмірі 38 000,00 грн., у зв'язку з неналежним виконанням умов договору доручення від 11.07.2011 р. (а.с. ). Але до теперішнього часу з вини відповідача залишкову суму вартості автомобіля у розмірі 38 000,00 грн. на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» не внесено. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладання договору доручення від 11.07.2011 року, [PERSON] працював у ДП «Автотрейдінг-Одеса» начальником відділу збуту автосалону «Хюндай». Відповідно до наказу №46к від 22.09.2011 року (а.с. ) був звільнений з займаної посади за власним бажанням з 23.09.2011 року. Згідно посадової інструкції начальника відділу збуту автосалону «Хюндай» дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Одеса», затвердженою 02.03.2009 року, в обов'язки та права відповідача (начальника відділу збуту автосалону «Хюндай») не входило отримання від клієнтів ДП «Автотрейдінг-Одеса» грошових коштів та внесенні їх від імені клієнтів до каси підприємства. Таким чином, укладаючи договір доручення 11.07.2011 року з [PERSON], [PERSON] діяв як фізична особа, а не як працівник ДП «Автотрейдінг-Одеса». У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що укладав аналогічні договори з іншими фізичними особами, отримував від них кошти та вносив на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок придбаних автомобілів, але від позивача та його дружини [PERSON] кошти не отримував. Будучи двічі допитаний у якості свідка, [PERSON] (фінансовий директор ДП «Автотрейдінг-Одеса»), пояснив, що під час звільнення [PERSON] з посади начальника відділу збуту «Хюндай», він отримав від [PERSON] грошові кошти, які [PERSON], як фізична особа, в свою чергу отримав від клієнта за договором доручення для подальшого внесення від імені клієнта на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса». Різниця між отриманими [PERSON] від [PERSON] грошовими коштами та фактично переданими [PERSON] становить суму у розмірі 38 000,00 грн. Від [PERSON] [PERSON] отримав 209 100,00 грн., які від імені [PERSON] сплатив на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» 21.10.2011 року. Також свідок пояснив, що 22.09.2011 року [PERSON] в рахунок погашення вартості автомобіля, замовленого її чоловіком, від імені [PERSON] внесла на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса 20 000,00 грн. Вказану проплату не могло бути зараховано, як оплату ватості автомобіля, замовленого її чоловіком, [PERSON], тому за її заявою 17.10.2011р. ДП «Автотрейдінг-Одеса» було здійснено повернення коштів. Вказані кошти пізніше було внесено на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» особисто [PERSON] Покази свідка [PERSON], підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме довідкою відділення АТ «УкрСиббанк» від 26.03.2014 р., платіжним дорученням №17946 від 17.10.2011 р. та журналом вхідної кореспонденції ДП «Автотрейдінг-Одеса» (а.с. ). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (менеджер «Хюндай» ДП «Автотрейдінг-Одеса») показав, що у липні 2011 року до нього звернулася [PERSON] з проханням внести передплату за автомобіль Hyndai ix 35 в розмірі 247 100,00 грн. Вказані кошти були перелічені касиром у відділенні ПАТ «Укрсиббанка», після чого [PERSON] разом з [PERSON] зайшли до кабінету [PERSON], де він її і залишив. [PERSON] вийшла з кабінету [PERSON] без грошей з договором доручення на ім'я [PERSON] Також свідок показав, що [PERSON] отримував гроші та укладав договори доручення з іншими клієнтами. Допитана у якості свідка [PERSON] (дружина позивача) показала, що у липні 2011 року вони з чоловіком вирішили придбати автомобіль Хюндай IX, замовили його в ДП «Автотрейдінг-Одеса». На той час у наявності автомобіля не було, тому вони внесли передплату відповідачу та оформили це договором доручення, відповідно якого [PERSON] передала [PERSON] 247 100,00 грн. Також свідок вказала, що окрім переданих [PERSON] коштів, вона від свого імені сплачувала грошові кошти на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса», які їй були повернуті ДП «Автотрейдінг-Одеса» та одразу внесені на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» її чоловіком особисто. Вказані обставини підтврджуються платіжним дорученням №17946 від 17.10.2011 р., за яким [PERSON] було повернуто ДП «Автотрейдінг-Одеса» суму у розмірі 20 000,00 грн. Згідно квитанції від 20.10.2011 р., [PERSON] особисто сплатив на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» суму 20 000,00 грн. З наведеного вбачається, що у строк дії договору доручення до 01.09.2011 року відповідач [PERSON], діючий від імені [PERSON] на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса», отримані від нього грошові кошти не сплатив, особисто позивачу не повернув, а лише передав [PERSON] 209 100,00 грн. з отриманих 247 100,00 грн. Таким чином, на теперішній час сума заборгованості складає 38 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідач у судовому засіданні особисто підтвердив, що договір доручення від 11.07.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], підписаний ним власноруч. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 2,3 ч.1 ст. 1006 ЦК України передбачено, що повірений після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач безпідставно утримує грошові кошти позивача у розмірі 38 000,00 грн., які зобов'язаний був повернути з моменту спливу строку дії договору доручення, а саме з 01.09.2011 року, то загальна суму заборгованості складає 39 146,56 . (тридцять дев'ять тисяч сто сорок шість) гривень 56 копійок, з яких: 38 000,00 грн. - сума основного боргу; 387,60 грн. - інфляційні нарахування; 758,96 грн. - 3% річних від простроченої суми основного боргу за період прострочення. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи обставини справи, доводи позивача, покази свідків, якими у повному обсязі спростовано заперечення відповідача стосовно предмету позову, суд вважає позов обґрунтованим, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому стягненню з відповідача підлягають 391,47 гривень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved