Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 20.05.2016 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримала в кредит 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник, отримавши кредитні кошти систематично порушувала договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого станом на 18.02.2019 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 11831,58 грн, яка складається з 674,71 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 7517,27 грн пені за прострочене зобов`язання, 2600 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксованої частини) та 539,60 грн штрафу (процентної складової). Наявна заборгованість в добровільному порядку позичальником не погашається, що й стало підставою звернення банку до суду. Ухвалою суду від 29.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не подала, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Будь-які заперечення щодо укладення договору кредиту, умов кредитування чи розрахунку заборгованості досуду не надходили. Судом встановлено, що 20.05.2016 року, між сторонами було укладено договір № б/н, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (на 7 а.с.). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 18.02.2019 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 11831,58 грн, яка складається з 674,71 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 7517,27 грн пені за прострочене зобов`язання, 2600 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксованої частини) та 539,60 грн штрафу (процентної складової) (розрахунок заборгованості на 5-6 а.с.). Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є розумним і справедливим, з урахуванням їх розміру. При вирішенні який вид цивільно-правової відповідальності слід застосувати до відповідача за порушення зобов`язання суд керується вимогами розумності і справедливості, та вважає що до неї підлягає застосування неустойка у вигляді штрафу (процентної складової) у розмірі 539,60 грн. Заявлені до стягнення пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 2600 грн та штраф (фіксована частина), визначений в сумі 500 грн не відповідають положенню закону, яке визначає поняття пені та штрафу, а тому не можуть такими вважатись, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та штрафу (процентної складової), тому в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 197,09 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору, розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial