Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він зареєстрований та мешкає у квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира належить йому та його покійним батькам [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної часткової власності. На сьогоднішній день у спірній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , який є його племінником. Відповідач у квартирі [ADDRESS] не мешкав та не мешкає. Він самостійно оплачує комунальні послуги. У зв'язку з тим, що відповідач не оплачує комунальні послуги та у добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку у спірній квартирі він просив суд визнати відповідача [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з його відсутністю за даною адресою впродовж одного року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно він не мешкає у спірній квартирі, але вимушений був виїхати з спірної квартири. Причиною його не проживання у спірній квартирі є те, що позивач [PERSON] перешкоджає йому та його родині мешкати у спірній квартирі. Він надає позивачу [PERSON] гроші для оплати комунальних послуг у спірній квартирі. Просили суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтвердив пояснення відповідача [PERSON] Представник третьої особи - СГіРФО Ленінського РВ ДМУ України в Донецької області у судове засідання не з'явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона разом з позивачем мешкали у спірній квартирі до 2005 року після чого були вимушені її покинути, оскільки позивач поселився у квартирі, заважав їм користуватися нею, переселив їх в іншу кімнату, у них часто були сварки з приводу користування спірним житлом, тому вони вимушені були виїхати звідти. Квартплату та комунальні послуги вони оплачують регулярно, передаючі гроші позивачу, також у спірній квартирі залишилось їх майно, рушники, білизна, посуд. Свідок [PERSON] пояснював у судовому засіданні, що він дійсно підписував якийсь акт, але він його не читав, підтвердив те що відповідач з сім'єю жив у спірній квартирі, потім виїхав з неї, оскільки були неприязливі стосунки з позивачем у тому числі з приводу користування квартирою. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та мешкає у квартирі [ADDRESS], відповідно копії його паспорту (а.с.4-5). Вказана квартира належить позивачу та його покійним батькам [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної часткової власності (а.с.6). На сьогоднішній день у спірній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], який є його племінником. Однак як встановлено у судовому засіданні відповідач зі своєю родиною не має можливості мешкати у спірній квартирі, оскільки між ним та позивачем [PERSON] склались неприязлеві стосунки, що також підтверджено поясненням свідків. Тобто відповідач [PERSON] був вимушений покинути спірну квартиру. У зв'язку з чим суд не може, в силу вищевказаних обставин, вважати, що відповідач [PERSON] виїхав з квартири [ADDRESS] добровільно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Окрім того, позивач [PERSON] жодного доказу на підтвердження позовних вимог, окрім акту про не проживання відповідача [PERSON], суду не надав. При цьому факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі понад рік ніким не оспорюється, але відповідач був вимушений виїхати з спірної квартири у зв'язку з негативними стосунками з позивачем з приводу користування вказаною квартирою, яку він покинув вимушено. До цього часу він оплачує комунальні послуги, квартплату, частка їх речей залишилась у спірній квартирі. Ці обставини підтвердили вищевказані свідки. Як вказав відповідач [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] частка квартири належить їх матері на праві власності, яка категорично проти зняття з реєстрації сина у спірній квартирі, постійно надсилає гроші для оплати комунальних послуг, що повністю спростовує доводи позивача, щодо ненадання йому коштів для оплати квартири. Таким чином позивачем не надано, безспірних переконливих доказів того, що відповідач добровільно виїхав з спірної квартири. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 88 ч.4 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed