Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 04 травня 2006 р. приватним нотаріусом Величко С.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 680. Згідно з п.1 Договору дарування Дарувальник передав безоплатно у власність (подарував), а Обдарований прийняв в дарунок квартиру під номером [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством «Долинський міськкомунгосп» від\~11.06.2019\~р.№\~7167\~в квартирі\~ [ADDRESS] \~зареєстровані громадяни:\~ [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Світ» від 31.05.2021 р. вих. № 35 підтверджується факт реєстрації в квартирі [ADDRESS] на момент звернення з позовом, громадянина [PERSON] [INFO] , який доводиться позивачу зятем. Проте відповідач\~в спірній\~квартирі фактично\~ніколи не\~проживав,\~а був\~зареєстрований в\~ній на\~прохання доньки\~позивача,\~з якою\~на той\~час перебував\~у зареєстрованому\~шлюбі.\~Так,\~з 22.09.2008р.\~відповідач [PERSON] \~перебував з\~донькою позивача\~ [PERSON] \~у шлюбі,\~зареєстрованому Долинським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Кіровоградській області,\~актовий запис\~№89.\~ Рішенням\~Долннського районного\~суду від\~16.07.2019\~р.\~у цивільній\~справі №\~388/245/19,\~яке набрало\~законної сили\~27.08.2019\~p., шлюб між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було розірвано,\~у зв`язку\~з чим\~відповідач припинив\~бути членом сім`ї власника квартири. Той факт, що відповідач не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає, квартирою він не користується підтверджується Актом про обстеження квартири від 02 червня 2021 р. Даний факт також підтверджується Довідкою ОСББ «СВІТ» вих. № 19 від 18.04.2019 р. В якій зазначено, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні квартира [ADDRESS] . В зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. В судовому засіданні сторона позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, на адресу його місця реєстрації, направлялись листи рекомендованою кореспонденцією про виклик до суду. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надсилав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сусід позивача з 1991 року, підтвердив факт не проживання відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сусідка позивача, підтвердила факт не проживання відповідача. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та існуванням умов передбачених ст.. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією договору дарування квартири від 04 травня 2006 р. Підтверджується право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7) В копії довідки ОСББ «СВІТ» вих. № 19 від 18.04.2019 року зазначено, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні квартира [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до статті 41 Конституції України, \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 357/7940/16-ц, зазначено, що цивільним законодавством не передбачене збереження права користування житлом за відповідачем, який хоч і правомірно вселився у спірний будинок, але його право припинилося, оскільки на час розгляду справи він перестав бути членом сім`ї власника. У вказаній справі суд врахував, що відповідач свого часу перебував у шлюбі з дочкою позивача, яка померла, а також той факт, що сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків. Отже, відповідач проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї (чоловік померлої дочки позивача) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно із ч.І ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для: собистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України та Верховного Суду, викладеного неодноразово\~в постановах\~від 15\~травня 2017\~року у\~справі №\~6-2931\~цс 16,\~від 29\~листопада 2017\~року у\~справі №\~753/481/15-ц\~(провадження\~№ 6-131\~ІЗцсІб),\~від 09\~жовтня 2019\~року у\~справі №\~695/2427/16-ц,\~(провадження\~№ 61-29520св18),\~від 09\~жовтня 2019\~року у\~справі №\~523/12186/13-ц\~(провадження\~№ 61-17372св18)\~зазначено,\~що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження позивача своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Таким чином, враховуючи факт не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а фактично з моменту його реєстрації, а також втрату ним статусу члена сім`ї власника житла, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~

Outcome: approved