Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 15 листопада 2010 року між СФГ «Коробейко Василь Іванович», «Орендарем», та [PERSON], «Орендодавцем», було укладено Договір оренди землі, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Маловисківському районі прощо у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 червня 2011 року за № 352318524000358. Відповідно до умов вказаного договору СФГ «Коробейко Василь Іванович» було орендовано належну [PERSON] земельну ділянку площею 6,36 га. кадастровий № 3523185200:02:001:0322. Відповідно до п. 8 вищевказаного договору оренди землі строк оренди земельної ділянки складає 5 років. Відповідно до п. 43 вказаного договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином позивач вважає, що строк дії вищевказаного договору оренди землі закінчується 23 червня 2016 року. Після отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2016 року позивачу стало відомо, що між [PERSON] та ФГ «[PERSON]О.» укладено Договір оренди землі від 30 грудня 2015 року, зареєстрований Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції 30 грудня 2015 року, номер запису про інше речове право 12861879. Відповідно до умов Договору оренди землі від 30 грудня 2015 року земельну ділянку кадастровий № 3523185200:02:001:0322 передано в оренду ФГ «[PERSON]О.» строком на 10 років, до 30 грудня 2025 року Позивач зазначає, що в період дії Договору оренди землі орендарем за яким є СФГ «Коробейко Василь Іванович» відповідачами було укладено та зареєстровано інший Договір оренди щодо однієї й тієї ж самої земельної ділянки, чином було допущено подвійну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий № 3523185200:02:001:0322. Вважає що такі дії відповідачів є протиправними, тому просить визнати недійсним Договір оренди землі від 30 грудня 2015 року, зареєстрований 30 грудня 2015 року Реєстраційною службою Маловисківського РУЮ, номер запису про інше речове право 12861879, укладений між [PERSON] та ФГ «[PERSON]О.». В судовому засіданні представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позов і просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому та додатково пояснив, що Договір оренди землі від 30 грудня 2015 року укладений між [PERSON] та ФГ «[PERSON]О.» повинен бути визнаний недійсним також і з тієї підстави, що ще 01 листопада 2015 року між СФГ «[PERSON]І.» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі № б/н на ту ж саму земельну ділянку, строк дії договору був визначений стронами у 7 (сім) років з дати його державної реєстрації. Представник відповідача ФГ «[PERSON]Ю.» заперечував проти задоволення позову, як пред»явленого безпідставно та необгрунтовано, надавши письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 32-34, 125-126). Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, та у судовому засіданні пояснила, що дійсно у листопаді 2015 року вона підписувала певні документи, які їй надала бухгалтер СФГ «[PERSON]І.» [PERSON], проте вона вважала, що це стосується орендної плати за укладеним Договором оренди землі від 2010 року. В судовому засіданні [PERSON] визнала, що підпис на Договорі оренди землі № б/н від 01 листопада 2015 року укладений між нею та СФГ «[PERSON]І.» стоїть її, але примірника такого Договору у неї не має, крім того орендну плату від позивача за 2015 рік вона не отримувала. Представник Відділу Держгеокадастру у Маловисківському районі Головного управління держгеокадастру\~ у Кіровоградській області пояснив, що працівниками його довірителя були вчинені дії у межах своїх повноважень та компетенції та при вирішення спору по суті позовних вимог поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 листопада 2010 року між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та СФГ «[PERSON]І.», «Орендарем», в особі Голови [PERSON], що діяв на підставі Статуту, з другої сторони, було укладено Договір оренди землі № 82, який зареєстровано 23 червня 2011 року у Відділі Держкомзему у Маловисківському районі «Кіровоградської регіональної філії Центру державного земельного кадастру» за № 352318524000358 (а.с. 9-11). Предметом Договору оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року є оренда земельної ділянки загальною площею 6,36 га., кадастровий номер: 3523185200:02:001:0322, строком на 5 (п»ять) років. Згідно пункту 8 Договору оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В пункті 37 Договору оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року серед іншого зазначається, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 43 Договору оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації в Маловисківському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру». Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року у справі № 392/486/16-ц, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до селянського (фермерського) господарства «Коробейко Василь Іванович» про визнання договору оренди землі припиненим та зобовязання повернути земельну ділянку, було визнано припиненим з 15 листопада 2015 року договір оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем селянським (фермерським) господарством «Коробейко Василь Іванович», зареєстрованого 23 червня 2011 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі за № 352318524000358 (а.с. 171-172). В судовому засіданні 02 листопада 2016 року представником позивача та відповідачем було визнано, що достроково Договір оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року вони достроково не розривали. Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2015 року між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та СФГ «[PERSON]І.», «Орендарем», в особі Голови [PERSON], що діяв на підставі Статуту, з другої сторони, було укладено Договір оренди землі № б/н. Згідно умов Договору оренди землі № б/н від 01 листопада 2015 року в оренду було передано земельну ділянку площею 6,36 га, кадастровий номер: 3523185200:02:001:0322, строком на 7 (сім) років з дати його державної реєстрації (пункти 1, 8). Пунктами 19 та 30 Договору оренди землі № б/н від 01 листопада 2015 року передбачено, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у десятиденний строк після державної реєстрації договору за Актом приймання-передачі. Орендар зобов»язаний приступити до викристання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди, підписання акта приймання-передачі земельної ділянки. Однак, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що Договір оренди землі № б/н від 01 листопада 2015 року є чинним та не підлягає реєстрації. 30 грудня 2015 року між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та ФГ «[PERSON]Ю.», «Орендарем», в особі Голови господарства [PERSON], з другої сторони, було укладено Договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 30 грудня 2015 року Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, номер запису про інше речове право: 12861879, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 149-151, 162-164, 167-169). Відповідно до умов Договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2015 року, предметом оренди є земельна ділянка площею 6,36 га, кадастровий номер: 3523185200:02:001:0322. Згідно пункту 7 Договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2015 року, Договір оренди укладений на строк 10 (десять) років, починаючи із терміну його державної реєстрації і закінчується 31 грудня 2025 року. Статтею 792 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно положень частин 1-3 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Частина 1 статті 638 ЦК України (в редакції станом на 15 листопада 2010 року, 01 листопада 2015 року) передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на 15 листопада 2010 року, 01 листопада 2015 року) передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 15 листопада 2010 року, 01 листопада 2015 року, 30 грудня 2015 року ) передбачає, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Приписами статтей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 15 листопада 2010 року) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В частині 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 15 листопада 2010 року) зазначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Таким чином, враховуючи ту обставину, що представником позивача та відповідачем [PERSON] у судовому засіданні було визнано, що достроково вони Договір оренди землі від 15 листопада 2010 року не розривали у передбаченому Договором та законодавством порядку, тому він є припиненим з 15 листопада 2015 року, що також встановлено рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року та відповідає правовій позиції Верховного Суду України,викладеній в Постанові № 6-162ц13 від 19 лютого 2013 року. Тому суд вважає, що Договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2015 року укладений між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та ФГ «[PERSON]Ю.», «Орендарем», не може бути визнаний не дійсним, з тієї підстави, що він був укладений в період дії Договору оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року, який був укладений строком на 5 років, а його державна реєстрація була проведена лише 23 червня 2011 року, оскільки оспорюваний договір був укладений після припинення дії Договору оренди землі № 82 від 15 листопада 2010 року. Також, суд вважає, що Договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2015 року укладений між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та ФГ «[PERSON]Ю.», державна реєстрація якого була проведена 30 грудня 2015 року, (земельна ділянка з кадастровим номером: 3523185200:02:001:032, не може бути визнаний недійсним з тієї підстави, що 01 листопада 2015 року між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та СФГ «[PERSON]І.», «Орендарем», в особі Голови [PERSON] було укладено Договір оренди землі № б/н, який підлягає державній реєстрації, проте вона не була проведена, з огляду на наступне. Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 01 листопада 2015 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно приписів статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення підлягає обов»язковій державній реєстрації. Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01 листопада 2015 року) передбачала, що обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Судом встановлено, що після підписання 01 листопада 2015 року між [PERSON], «Орендодавцем», з однієї сторони, та СФГ «[PERSON]І.», Договору оренди землі № б/н, ні орендодавець, ні орендар не вчинили жодних дій щодо проведення його державної реєстрації, у передбаченому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що право оренди не було зареєстровано, Договір оренди землі № б/н від 01 листопада 2015 року не набрав чинності, а СФГ «[PERSON]І.» не набув прав орендаря за цим договором, тому відсутні підстави вважати, що права позивача були порушені, у зв»язку з укладанням відповідачами оспорюваного Договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2015 року, який зареєстрований у встановленому законом порядку та набув чинності. Вказаний висновок суду, ґрунтується також і на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові № 6-643цс16 від 13 червня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed