Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про захист честі, гідності та ділової репутації в якому, з урахуванням уточнених вимог після залучення третіх осіб у справі, просив суд визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, оприлюднену на Інтернет ресурсі Медіа групи «Весь Кіровоград», головою правління якого є відповідач [PERSON], у розділі «новини стисло», під назвою «Олександрійська міська рада звернулася до [PERSON] з приводу листа його однопартійця [PERSON]», зобов»язати відповідача голову правління Медіа групи «Весь Кіровоград», [PERSON] оприлюднену на Інтернет ресурсі Медіа групи «Весь Кіровоград», у розділі «новини стисло», під рубликою «Спростування» після набрання рішенням суду законної сили, а саме позивач просив спростувати недостовірну, таку, що принижує честь, гідність, ділову репутацію інформацію наступного змісту: «Надуманою підставою для [PERSON] стало звернення голови неіснуючої незалежної громадської ради і Вашого однопартійця [PERSON]. [PERSON] одіозна людина в м. Олександрії, колишній працівник міліції, який звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий, за інформацією ЗМІ та жителів міста член бандитського угрупування «Кумівське», що обєднує нечистих на руку «колишніх господарів» нашого міста, Якщо цього не досить, то треба уважно прочитати незалежні друковані та Інтернет видання нашого міста лише за останній час або побувати на сесіях міської ради, де з «сольними номерами» виступає пан [PERSON] і його «братки» ( реч. 3-5, абз. 1 звернення). Члени цього угрупування, за оцінкою олександрійців, належать до так званих «пристосуванців», які намагаються приєднатись до будь-якого потенційно успішного проекту, легалізуватись через громадські організації або потрапити у владу під прапором будь-якої політичної сили і в кожній кишені мають різні партійні квитки» (абз. 2 звернення). [PERSON] [PERSON], який під час останніх виборів Президента України був керівником Вашого виборчого штабу, а сьогодні є знову ж таки Вашим обличчям на території Кіровоградської області, здебільшого повязана з порушенням законодавства України, про що свідчать безперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів (абз. 3 звернення). Ваші претензії стати принципово новим рятівником України та борцем за справедливість ніяк не узгоджується зі стосунками з кримінальним авторитетом - [PERSON]» (абз. 4 звернення). Зважаючи на вищевикладене, просимо Вас надати правову оцінку ОЗУ «Кумівське» та його активіста [PERSON]» (останній абзац звернення). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 серпня 2014 року на Інтернет ресурсі Медіа групи «Весь Кіровоград», головою правління якого є відповідач, у розділі «новини стисло», за адресою http://www.kirovograd.net/shortly/2014/8/15/oleksandriiska_miska_rada_zvernulasja_do_anatolija_gricenka_.htm, було опубліковано статтю під назвою «Олександрійська міська рада звернулася до [PERSON] з приводу листа його однопартійця [PERSON]», за підписами міського голови [PERSON] та секретарем міської ради [PERSON]. Позивач у своєму позові вказує, що оприлюднення даного звернення на сайті Інтернет ресурсу Медіа групи «Весь Кіровоград», головою правління, якого є відповідач, щоб з його змістом міг ознайомитися кожен користувач даного ресурсу, зроблено з метою принизити його честь, гідність та ділову репутаці, оскільки поширені у зверненні відомості не відповідають дійсності і ганьблять його гідність і честь. Позивач зазначає, що Олександрійська міська рада Кіровоградської області у зазначеному вище зверненні, яке оприлюднив очолюваний відповідачем [PERSON] ресур Медіа групи «Весь Кіровоград», свідомо вказала щодо нього недостовірну, неправдиву інформацію, котра не відповідає дійсності, порушує його особисті немайнові права, підриває його авторитет серед членів його родини та близьких родичів, членів громадських організацій, знайомих та серед друзів, ставить під сумнів, роками напрацьовану ділову репутацію, яка склалася серед його колег та громадян міста [PERSON]. У своєму позові позивач вказує на те, що недостовірною є інформація стосовно того, що: він є головою неіснуючої незалежної громадської ради; про те, що він колишній працівник міліції, який звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий, член бандитського угруповання «Кумівське», що обєднує нечистих на руку «колишніх господарів» нашого міста, разом зі своїми «Братками» виступає на сесіях міської ради з «сольними номерами», є також недостовірною та неправдивою інформацією, яка не відповідає дійсності, підриває його авторитет, оскільки він звільнений з органів МВС за власним бажанням, крім того, ні під час допиту, ні будь коли в інший час нікого не вбивав. Інформація про те, що він був двічі судимий є неправдивою, зазначає у змісті тексту недостовірної інформації його прирівняли до осіб, котрі намагаються приєднатись до будь-якого потенційно успішного проекту, легалізуватись через громадські організації щоб потрапити у владу під прапором будь-якої політичної сили і в кожній кишені мають різні партійні квитки, що не відповідає дійсності та по суті є наклепом та поширенням недостовірної інформації. Зазначає, що поширення інформації стосовно того, що його діяльність здебільшого повязана з порушенням законодавства України, про що свідчать беззаперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів, також є недостовірною та неправдивою. З урахуванням наведеного позивач просив його позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав пред»явлений його довірителем позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач у справі повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду справи у судові засідання не з»являвся та не виявив бажання брати участь у розгляді справі. Ухвалою суду від 05 травня 2015 року до участі в справі було залучено як третіх осіб: Олександрійського міського голову [PERSON], секретаря Олександрійської міської ради Кіровоградської області [PERSON], Медіа групу «Весь Кіровоград». Представник Олександрійського міського голови [PERSON] [PERSON] надав до суду письмові заперечення на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права (а.с. 64-66). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 серпня 2014 року на Інтернет ресурсі Медіа групи «Весь Кіровоград» у розділі «новини стисло», за адресою http://www.kirovograd.net/shortly/2014/8/15/oleksandriiska_miska_rada_zvernulasja_do_anatolija_gricenka_.htm, було опубліковано статтю під назвою «Олександрійська міська рада звернулася до [PERSON] з приводу листа його однопартійця [PERSON]», за підписами міського голови [PERSON] та секретарем міської ради [PERSON], тобто інформацію яку позивач просить визнати недостовірною. Позивач надав до суду копію витягу з наказу від 1 січня 1995 р. про звільнення його з органів МВС України в запас Збройних Сил України за власним бажанням, а також копію витягу із трудової книжки, які підтверджують підставу звільнення [PERSON] з органів МВС України (а.с. 17, 18). Згідно Довідки виданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області станом на 20 травня 2014 року [PERSON] є особою, що не має судимості та у розшуку не перебуває (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що реєстраційна служба Олександрійського міськрайонного управління юстиції в Листі від 01 серпня 2014 року № 137 на адресу Голови громадської спілки «Незалежна громадська рада міста [PERSON] [PERSON] підтвердила, що прийнято \~\~повідомлення про утворення громадської спілки «Незалежна громадська рада міста [PERSON]» та внесено відповідний запис до Реєстру громадських обєднань за № 1422021. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. З іншого боку, відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Конституція України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань ( ч.1 ст. 34 Конституції України). З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та законодавства України у сфері цих правовідносин суд має визначитися з характером поширеної інформації: чи вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. \~Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). \~Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. \~Про це наголошується в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку ( п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначається, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов предявлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 32, 33 ЦПК), що передбачено п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Отже, чинне законодавство України та суд при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації покладає на відповідача обовязок довести ту інформацію, яку він поширив, що вона відповідає дійсності, а на позивача покладає обовязок довести ту обставину, що саме відповідачем було поширено недостовірну (негативну) інформацію. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів. В частині 4 ст. 277 ЦК України серед іншого зазначається, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача [PERSON], представник позивача обґрунтовував їх тим, що місцем роботи і посаду [PERSON], як голова правління медіа групи «Весь Кіровоград» зазначено: у списку членів виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, довірених осіб кандидатів у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 99 на позачергових виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року, а також в мережі Інтернет (а.с. 9, 82, 166, 167, 168) і саме тому має нести відповідальність щодо спростування інформації та повинен довести її обґрунтованість та дійсність. Проте суд не може погодитися з тим, що надані представником позивача в судовому засіданні зазначені вище докази підтверджують ту обставину, що саме [PERSON], має бути належним відповідачем у цій справі посилаючись лише на зазначені вище надані ним докази, оскільки під час судового розгляду, судом не було встановлено, хоча суд вживав для цього заходів, а позивачем не було доведено належними і допустими доказами того, що саме громадянин [PERSON] є головою правління медіа групи «Весь Кіровоград», що дана медіа група зареєстрована у встановленому законодавством порядку, як юридична особа, є засобом масової інформації, що зареєстрований у встановленому законодавством порядку, має свою редакцію, не було надано доказів того, що власником є інтернет-сайта (порталу) «Весь Кіровоград» є медіа група «Весь Кіровоград» і взагалі власник даного сайту позивачем не встановлювався, хоча на необхідності встановлення даних обставин суд неодноразово наголошував під час розгляду справи, оскільки належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. Представнику позивача [PERSON] у судовому засіданні, що мало місце 05 травня 2015 року роз»яснювалися положення ст. 33 ЦПК України, яка передбачає порядок заміни неналежного відповідача та залучення співвідповідача (а.с. 44), у судовому засіданні, що мало місце 11 червня, 13 липня та 28 вересня 2015 року роз»яснювалися положення ст. 10 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного судочинства та обов»язку надання доказів (а.с. 85), обов»язку встановлення належного відповідача у справі, необхідності встановлення власника веб-сайту на якому розміщена інформація, яку позивач просить суд визнати недостовірною, обов»язку надання доказів того, що Медіа групи «Весь Кіровоград» є юридичною особою та зареєстрована, як засіб масової інформації і, що саме відповідачем у справі порушено права позивача, право на звернення до суду із заявами про витребування доказів в порядку передбаченому ст. 137 ЦПК України (а.с. 86, 87, 122, 170). З відповіді Маловисківської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів і зборів України в Кіровоградській області, що надійшла на запит суду вбачається, що в базах даних відсутня інформація про місце роботи [PERSON] (а.с. 97, 98, 111, 112). Суд також звертає увагу на те, що з урахуванням організаційно-правової форми юридичної особи та конкретних обставин справи, орган управління (директор, голова правління) не несе особисту відповідальність, за дії пов»язані із господарською діяльністю підприємства, оскільки юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано доказів того, що саме [PERSON] поширив та розмістив на Інтернет ресурсі Медіа групи «Весь Кіровоград», у розділі «новини стисло», статтю (інформацію) під назвою «Олександрійська міська рада звернулася до [PERSON] з приводу листа його однопартійця [PERSON]» інформацію, яку просить визнати недостовірною позивач та яку повинен спростувати відповідач, а тому вважає, що позов було пред»явлено неналежного відповідача, у зв»язку із чим в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed