Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її та її малолітнього сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить йому свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. У вказаному житлі з 2008 року зареєстровані відповідач [PERSON] (невістка позивача) та її син [PERSON] (онук позивача), але більше 10 років не проживають за вказаною адресою та жодним чином не користуються ним. Відповідач з дитиною на даний час проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не зняті. Посилаючись на те, що відповідач з сином більше 10 років без поважних причин не проживають в будинку, що належить позивачу, останній просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 06.10.2020 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача до суду не надійшло відзиву на позов, до суду повернулось поштове відправлення, що у комплексі з наявним у справі актом депутата про встановлення факту непроживання від 17.09.2020 року дає підстави для висновку про те, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутня, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 03.01.1992 року; копію реєстраційного посвідчення на документ на право особистої власності; копію технічного паспорту на жилий будинок по [ADDRESS] ; довідку Добренського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 17.09.2020 року № 703; акт депутата про встановлення факту непроживання від 17.09.2020 року; повідомлення Добренського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.10.2020 року № 70/14.06-3 про реєстрацію місця проживання [PERSON] ), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 03.01.1992 року. Відповідач [PERSON] (невістка позивача) та її син [PERSON] (онук позивача) з 2008 року зареєстровані у вказаному житлі, але з часу реєстрації відповідач не проживає за вказаною адресою та жодним чином не користується ним. При цьому з реєстрації за даною адресою відповідач не знялася. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своєю нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачами житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі), та такі факти позивачем заперечуються, і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована в будинку [ADDRESS] , але з часу реєстрації відповідач не реалізовує своє право користування вказаним житлом і будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідач не укладала, тому її реєстрація у будинку позивача неправомірно обмежує правомочності власника по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв`язку з наведеним, відповідач [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок задоволення позову з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. При цьому, позивач пред`явив позов лише до одного відповідача - [PERSON] , проте в резолютивній частині позову вказав на необхідність визнання таким, що втратив право користування малолітнього сина відповідача [PERSON] , хоча в позові така особа відповідачем не вказана. Натомість зі змісту ст. 42, 45, 46, 48 ЦПК України слідує, що малолітня фізична особа є самостійним учасником справи та в разі пред`явлення до такої особи позовних вимог вона обов`язково має бути вказана відповідачем в позовній заяві та залучена до участі у справі в якості відповідача, при цьому з врахуванням того, що така малолітня особа відповідно до ст. 47 ЦПК України не має повної цивільної процесуальної дієздатності, то її права та інтереси відповідно до ст. 59 ЦПК України захищає законний представник, але відповідачем в такій справі є саме малолітня особа, а не її законний представник. Крім того, у відповідності до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У зв`язку з цим, вирішення вимог про визнання малолітньої особи такою, що втратила право користування житлом можливе виключно в разі пред`явлення до такої малолітньої особи позову і залучення її як відповідача та за обов`язкової участі у справі органу опіки та піклування. За такого, суд не в праві вирішувати питання про права і обов`язки особи, яка не залучена до розгляду справи в якості відповідача, тому вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житлом, не можуть бути задоволені. На підставі викладеного, ст. 150 Житлового кодексу України, ст. 311, 391 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial