Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Білокуракинської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що вона зареєстрована та мешкає в будинку [ADDRESS]. Вказане домоволодіння було придбано батьками позивачки, після смерті яких вона користується даним майном. При зверені до БТІ для проведення інвентаризаційної оцінки та виготовлення технічного паспорту стало відомо, що даний житловий будинок не зареєстрований, та правовстановлюючі документи на нього відсутні. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти викладених у заяві обставин не заперечував, позов визнав та просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі. У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до довідки Білокуракинської селищної ради № 128 від 03.04.2017 року позивачка проживає за адресою: буд. [ADDRESS] з моменту народження та по теперішній час. (а.с.5). Згідно копії довідки № 120 від 23.03.2017 року позивачка проживає та зареєстрована за адресою: буд. [ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] належить батьку позивачки, який помер (а.с.11-15). Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В пункті 9 Постанови за № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року вказано, що повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна та інше. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Судом встановлено, що позивачка володіє та користується нерухомим майном і є всі підстави вважати, що вона законно набула право власності на вищевказаний житловий будинок. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved