Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь понесені додаткові витрати на відшкодування шкоди в розмірі 13324 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у лютому 2017 року позивач отримала травму внаслідок падіння на вологу підлогу у приміщенні аптеки «Вітамін» по вул. Полярній, 8-а в м. Києві , власником якої є відповідач - ТОВ «Вітамінка». Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2018, частково зміненим постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2018, з відповідача на користь позивача стягнуто майнову шкоду в розмірі 23 239,27 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Позивач зазначає, що в результаті отриманої травми вона вимушена була понести додаткові витрати, пов`язані з санаторно-курортним реабілітаційним лікуванням в період з 25.08.2019 по 07.09.2019 в санаторії «Поділля» у м. Хмільник, в розмірі 13 324 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача понесені додаткові витрати в розмірі 13 324 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що питання відшкодування додаткових витрат вже було вирішено постановою Київського апеляційного суду у справі №756/8155/17, у зв`язку з чим просив закрити провадження у вказаній справі. Окрім того вказував на те, що після отриманих позивачем ушкоджень і до моменту її звернення до суду з позовом, позивач не зверталася до медичної установи для встановлення необхідності проходження відповідного санаторно - курортного лікування внаслідок її падіння у приміщенні аптеки «Вітамін». Зазначав, що рекомендація на проходження такого лікування містилася у консультаційному висновку спеціаліста від 13.07.2017, яким рекомендовано таке лікування у містах Хмільник, Немирів та Синяк . Вказував, що лікування відбулося з серпня по вересень 2019 року і не дало позитивного ефекту. Відмітив, що позивач до проведення такого лікування не зверталася до відповідача з метою узгодження та доцільності обрання закладу охорони здоров`я, який було обрано позивачем на власний розсуд. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгулу справи повідомлялась належним чином, представник третьої особи подав до суду пояснення, в яких зазначив, що між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та відповідачем 02.08.2016 було укладено договір страхування цивільної відповідальності юридичних осіб перед третіми особами, на підставі якого відповідачу було здійснено страхове відшкодування в розмірі 23 239,27 грн., пов`язаних з лікуванням позивача. Щодо позову про стягнення з відповідача додаткових витрат повідомив, що строк дії укладеного з відповідачем договору страхування закінчився 02.08.2017, тому подана позивачем претензія, заявлена після закінчення строку дії договору, вважається не поданою в розумінні п.4.6.2.1 договору страхування. Вказав, що таким чином правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування відсутні. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у лютому 2017 року позивач отримала травму внаслідок падіння на вологу підлогу у приміщенні аптеки «Вітамін» по вул. Полярній, 8-а в м. Києві , власником якої є відповідач - ТОВ «Вітамінка». Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2018 з відповідача на користь позивача стягнуто майнову шкоду в розмірі 37351,27 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Вказаним рішенням встановлено, що внаслідок отриманої 14.02.2017 травми позивача було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні №9 з діагнозом черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, 16.02.2017 зроблено операцію, а 22.02.2017 виписано з лікарні для подальшого лікування та реабілітації за місцем проживання. Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2018 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2018 в частині стягнення майнової шкоди скасовано та ухвалено нове, яким з відповідача на користь позивача стягнуто майнову шкоду у розмірі 23 239,27 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено, іншу частину рішення залишено без змін. Як зазначає позивач, в результаті отриманої у лютому 2017 року травми вона вимушена була понести додаткові витрати у 2019 році, пов`язані з санаторно-курортним реабілітаційним лікуванням, яке вона проходила в період з 25.08.2019 по 07.09.2019 в санаторії «Поділля» у м. Хмільник. Так, згідно консультаційного висновку спеціаліста від 13.07.2017 (а.с.6) [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування (м. Хмільник, м. Немирів, м. Синяк). З довідки ТОВ «Санаторій «Поділля» (а.с.7) убачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні з 25.08.2019 по 07.09.2019 з діагнозом посттравматичний артроз правого кульшового суглобу. Наслідок лікування - без покращення. Згідно санаторно-курортної книжки (а.с.8) [PERSON] дійсно перебувала на санаторно-курортному лікуванні у ТОВ «Санаторій «Поділля» в період з 25.08.2019 по 07.09.2019. Згідно рахунку №590 від 12.08.2019 ТОВ «Санаторій «Поділля» вартість путівки [PERSON] склала 13 020 грн. та була сплачена відповідно до накладної №641 від 25.08.2019, що підтверджується квитанцією №1691-3903-8465-0066 від 19.08.2019 (а.с.9 та зворот). Також позивачем понесені витрати пов`язані з проїздом до місця санаторно-курортного лікування у розмірі 304 грн., що підтверджується проїзними документами на автобус № 8785916 та №8786222 (а.с.10 та зворот). Позивачем направлено претензію відповідачу щодо відшкодування понесених витрат в розмірі 13324 грн., проте відповідач відмовив позивачу у відшкодуванні вказаних коштів (а.с.11,12). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частиною 2 ст. 1202 ЦК України визначено, що стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між отриманою нею травмою у 2017 році та санаторно-курортним лікуванням у 2019 році, не підтверджено належними доказами необхідністі санаторно-курортного лікування здійсненого позивачем, оскільки з наявного в матеріалах справи консультаційного висновку спеціаліста від 13.07.2017 убачається, що позивачу у зв`язку з отриманою у лютому 2017 року травмою рекомендовано санаторно-курортне лікування. В подальшому позивач до спеціалістів з приводу стану свого здоров`я та лікування наслідків отриманої травми не зверталася та не оздоровлювалася, доказів таких звернень та їх результатів, а також відповідних рекомендацій, у порядку встановленому процесуальним законом не надано. Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed