Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на вклади у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК, а саме: - вклад на ім`я померлої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у сумі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку [NUMBER] , згідно умов Договору № SAMDN5000706952913 від 14.09.2009 року, укладеного на ім`я померлої [INFO] [PERSON] ; - вклад на ім`я померлої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у сумі 91,85 грн. з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку [NUMBER] , згідно умов Договору № SAMDN26000726749384 від 26.06.2012 року, укладеного на ім`я померлої [INFO] [PERSON] ; - вклад «Депозит Плюс» на ім`я померлої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у сумі 151,05 грн., номер картки [NUMBER] , яку відкрито 01.10.2015 року, «рахунок «Бонус плюс» [NUMBER] зі всіма відсотками та компенсаціями. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті матері [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з грошових вкладів у ПАТ КБ «ПриватБанк». Після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але нотаріусом було відмовлено у його видачі у зв`язку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців. На теперішній час спадкоємцями першої черги відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України після померлої [PERSON] є її діти - позивач та відповідач. Позивач, вважає, що саме за ним за ним повинно бути визнано право власності в порядку спадкування за законом на спадщину після померлої [PERSON] , оскільки відповідач із заявою про прийняття спадщини не звертався, фактично спадщину не прийняв. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1059 ЦК України), яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями банківського обороту. У [PERSON] на момент смерті знаходився у приватній власності банківський валютний Вклад «Стандарт» на 12 місяців» № [NUMBER] відповідно до договору №SAMDN25000706952913, укладеного 14.09.2009 року з ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до зазначеного договору сума вкладу складає 4000,00 доларів США. Крім того, на ім`я померлої [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» 26.06.2012 року було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] , на підставі договору № SAMDN26000726749384, на балансі якого знаходиться 91,85 грн. Також, 01.10.2015 року було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] на балансі якого знаходиться 151,05 грн. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої зокрема входять обумовлені вище депозитні рахунки та картковий рахунок. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1228 ЦК України встановлено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Відповідно до даних, що містяться в довідці ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що [PERSON] зробила заповідальне розпорядження на свого сина [PERSON] у розмірі 100%, відносно депозитних рахунків № [NUMBER] , № договору SAMDN25000706952913, укладеного 14.09.2009 року та № [NUMBER] , № договору SAMDN26000726749384, укладеного 26.06.2012 року. Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця [PERSON] до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. Однак, 21.09.2018 року приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області В.В. Сало винесено постанову про відмову у чиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не можливо встановити коло спадкоємців. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). У справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». У рішенні у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року, визначено, що відповідно до прецедентного права Європейського суду право власності може бути «існуючим майном», а також позивач може обґрунтовувати його принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Вирішуючи вимоги позивача, суд виходив з того, що у судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що мати позивача дійсно вносила грошові кошти на валютний рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито депозитний рахунок та картковий рахунок, доказів закриття депозиту вкладником матеріали справи не містять. Позивач, в свою чергу, є сином померлої та звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Доказів наявності заповіту або існування інших спадкоємців, які б забажали прийняти спадщину матеріали справи також не містять. Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності та допустимості, достатності та достовірності, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , про визнання права власності. Судом також враховується і те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, у зв`язку з чим відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 1155,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved