Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.12.2016 року між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2263294, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 21104» д/н [NUMBER] . Ліміт відповідальності за даним Полісом страхування - 100 000,00 грн. та франшиза - 500,00 грн. Строк дії договору 05.12.2016 р. до 04.12.2017 р. Відповідач, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21104» д/н [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «Renault Dokker» д/н [NUMBER] , після чого залишив місце пригоди, у зв`язку з чим відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-2 КУпАП. Враховуючи, що автомобіль «ВАЗ 21104» д/н [NUMBER] , яким керував відповідач на момент ДТП, був забезпеченим у позивача транспортним засобом за Полісом страхування № АК/2263294 від 05.12.2016 р., то позивач прийняв на себе майнову відповідальність за протиправні дії відповідача і здійснив виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля «Renault Dokker» д/н [NUMBER] у загальному розмірі 48 537,58 грн. Позивач направив на адресу відповідача Регресну вимогу № 405 від 30.05.2019 р. з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування, однак вона залишена без задоволення. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача суму по відшкодуванню шкоди в порядку регресу в розмірі 48 537, 58 грн. і судові витрати у сумі 1921,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 року залучено до участі у справі за позовом ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в якості правонаступника позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група». В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав. Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення засобами поштового зв`язку рекомендованих листів з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання. Як вбачаться з конверту-повідомлення, що повернувся на адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 30.01.2020 р., його було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата. Відповідач повторно повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення рекомендованого листа за його зареєстрованим місцем проживання, що повернувся 16.03.2020 р. на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони результатів не дали. У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.12.2016 року між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2263294, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21104» д/н [NUMBER] . 05.12.2016 року о 15 год. 30 хв. у м. Мелітополі Запорізької області по пр. Б. Хмельницького, [PERSON]. керуючи автомобілем «ВАЗ-21104», д/н [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Dokker» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , після чого залишив місце дорожньо-траспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1, п. 2.10 ПДР України. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2016 року (справа № 331/8586/16-п) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП. За змістом ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по справі № 331/8586/16-п про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили 10.01.2017 року. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до положення п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно акту огляду колісного транспортного засобу та складеної ремонтної калькуляції від 13.01.2017 р., розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля «Renault Dokker» д/н [NUMBER] складає 49 037,58 грн. 01.02.2017 року ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ЦВ-ЦВ-00000000001102 на суму 48 537,58 грн. та здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 13195 від 02.02.2017 року. 30.08.2019 року ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» направлено [PERSON] регресну вимогу про сплату на їх користь суми регресної заборгованості в розмірі 48 537,58 грн., але вона залишена без виконання. Згідно Договору про приєднання, укладеного між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», затверджених Протоколом загальних зборів ТДВ СТДВ «Глобус» № 16 від 19.12.2019 р. та Протоколом загальних зборів ПАТ «СК «УСГ» № 29 від 19.12.2019 року, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є набувачем всіх прав та обов`язків ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус». Відповідно до п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таке ж положення закріплено у статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виплатив страхове відшкодування та на підставі ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування» отримав право вимоги (регресу) до особи, відповідальної за збитки. Відповідачем в позасудовому порядку не здійснено компенсацію збитків страховику. Законність та обґрунтованість позовних вимог до [PERSON] , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, підтверджена судовим рішенням, як це встановлено судом під час розгляду справи. Виходячи з вищевикладених обставин та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, у зв`язку із чим витрати, понесені страховою компанією, підтверджені належними доказами, підлягають стягненню в порядку регресу з відповідача. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем у сумі 1 921,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved