Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 194666,97 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а також суму судових витрат. В обґрунтування заявленого позову зазначено, що 19.11.2016 приблизно о 14 годині 30хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номер [NUMBER], по вул. Тополева, 20 в м. Харкові, не виконав вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та здійснив поворот ліворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Lexus Lx 570», державний номер [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Після прибуття на місце ДТП працівників патрульної поліції, було встановлено, що водій [PERSON] керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15.12.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначене покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на один рік. Власником автомобіля марки ««Skoda Octavia», державний номер [NUMBER], є [PERSON], на момент ДТП керував автомобілем [PERSON] Відновлювальний ремонт автомобілю позивача виконано у офіційного дилера Тойота ТОВ «Автоарт» та за здійснено купівлю необхідних запчастин за власний кошт. (на загальну суму 293666, 97 грн.). На даний час, позивачеві страховою компанією «ВУСО» виплачено відшкодування завданої шкоди в сумі 99000 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, дорівнює різниці між фактичним розміром понесеної шкоди і страховою виплатою, - 194 666, 97 грн. Крім того, позивачеві була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 5 000 грн. Також стягненню підлягають витрати на правову допомогу в сумі 36 000 грн. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні позовним вимогам. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на недоведеність їх в частині заподіяння моральної та матеріальної шкоди, зазначеного їх розміру, відсутністю доказів причинно-наслідкового зв'язку між спричиненням пошкоджень автомобіля та відновлювальними роботами, тощо, однак жодних доказів на підтвердження заперечень не надав. Щодо судових витрат на правову допомогу, то деякі пункти акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання адвокатом [PERSON] юридичних послуг суперечать на його думку Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у письмових запереченнях, зокрема на те, що відповідач [PERSON] не є належним відповідачем по справі, позов пред'явлений не до тієї особи, яка повинна нести відповідальність. Суд, вислухавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2016 о 14 годині 30 хвилин сталося ДТП за участю [PERSON], який, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номер [NUMBER], по вул. Тополева, 20 в м. Харкові, та [PERSON], який керував автомобілем «Lexus Lx 570», державний номер [NUMBER]. В результаті порушення [PERSON] п. 8.4 «г» ПДР сталося зіткнення, зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на один рік. При цьому у судовому засіданні [PERSON] свою вину визнав у повному обсязі. У відповідності до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок або постанова суду, що набрали законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях відповідача [PERSON] не підлягає доказуванню. Власником автомобілю марки ««Skoda Octavia», державний номер [NUMBER], є [PERSON] Відповідачем [PERSON] була застрахована цивільно-правова відповідальність на підставі полісу страхування серії АЕ № 9927942 у страховій компанії «ВУСО». Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В той же час, відповідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивач здійснив ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Lexus Lx 570», державний номер [NUMBER]. Згідно актів виконаних робіт, рахунків про оплату та товарних чеків, вартість ремонтних робіт та запчастин склала 293 666, 97 грн. Страховою компанією «ВУСО» позивачу було виплачено відшкодування завданої шкоди в сумі 99000 грн. Згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна норма міститься у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». А саме, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичним розміром понесеної шкоди і страховою виплатою становить 194 666, 97 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Однак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до [PERSON], оскільки в розумінні ст.. ст.. 1166, 1187 ЦК України він не особою, яка завдала шкоду позивачеві, відсутня неправомірність в його діях та причинний зв'язок між ними та заподіяною шкодою. Що стосується заявленої у позовній заяві вимоги позивача про спричинення йому моральної шкоди у розмір 5000 грн., суд вважає її такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. Ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду як таку, що полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою шодо неї самої, членів сім'ї та близьких. Згідно із п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В силу ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В обґрунтування завданої моральної шкоди позивач зазначив, що протягом тривалого часу у зв'язку із пошкодженням його автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що порушився сон. Сімейний бюджет також довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що також спричинило виникнення пригніченого стану і негативно відобразилося на його роботі, та врешті решт призвело до розладу стосунків у родині позивача. У зв'язку з вимушеним користуванням послугами таксі та громадським транспортом, мали місце суттєві незручності у пересуванні, тощо. У п. 9 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 (зі змінами від 25.05.2001) роз'яснюється, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає зокрема залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, що завдала шкоди, глибини і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З матеріалів справи та пояснень представника позивача, суд вважає, не доведеним факт заподіяння відповідачем [PERSON] моральної шкоди, тому в її задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Стосовно позовної вимоги в частині стягнення судових витрат, суд вважає, що позовні вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем оплачено судовий збір у сумі 1996,68 грн., що підтверджується квитанцією №267 від 16.03.2017 в матеріалах справи (а.с. 1). Статтею 84 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01 жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та ін.), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу наданий меморіальний ордер №Н0315872J8 від 15.03.2017 про сплату юридичних послуг (невідомо кому та за які саме послуги, в рамках якої справи, тощо), та акт прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 16.03.2017. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах в 2017 році не може бути вищим, ніж 640 грн., проте згідно зазначеного вище акту вартість наданих юридичних послуг адвокатом [PERSON] розрахована згідно до формули 1000 грн. за 1 годину наданих юридичних послуг, що суперечить нормам закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених вимог, згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у розмірі 1946,67 грн., а у стягненні судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, позивачу слід відмовити, недоведені належними та допустимими доказами склад та розмір таких витрат. Згідно із ч. ч. 1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, доводи і заперечення сторін, їх представників, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial