Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що спірна квартира за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 2[ADDRESS], була виділена йому та членам його сімї. Відповідач по справі є його сином, однак з вересня 2013 року відповідач не проживає в квартирі та всі особисті речі забрав. Враховуючи вище вказане, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 04.12.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81\~ЦПК\~України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до Архівного витягу із рішення виконавчого комітету Лозівської міської Ради депутатів трудящих від 20.02.1978 року №3/82(а.с.), позивачу [PERSON] виділено квартиру за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 2[ADDRESS]. Згідно довідки КП «ЖУК» від 09.11.2018 року(а.с.11), в вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як зазначено в Акті про непроживання від 12.11.2018 року(а.с.10), [PERSON], в квартирі за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 2[ADDRESS], не проживає з вересня 2013 року, не сплачує комунальні послуги, не несе витрати, повязані з утриманням квартири. Згідно зі ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст.\~319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідачів права позивача обмежені. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися. Відповідно до ст.405\~ЦК\~України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище викладене, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved