Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] належні йому грошові кошти в сумі 56150 доларів США, що становить 1558993,52 грн. В позові зазначає, що відповідач [PERSON] , який займається купівлею-продажем зернових культур, на протязі 2018 року винаймав у позивача належний йому автотранспорт для перевезення зернових культур. В середині жовтня 2018 року [PERSON] домовився з позивачем, що придбає у нього зерно пшениці за ціною 200 доларів США за 1 тону. 21.10.2018 року відповідач завантажив у позивача 103,2 тони зерна загальною вартістю 20000 доларів США, та в телефонному режимі повідомив, що розрахується за вказане зерно після розвантаження автомобілів на пункті призначення. 11.11.2018 року позивач зателефонувавши відповідачу запропонував зустрітися, оскільки останній не повертав йому вказані кошти. Зустрівшись з позивачем [PERSON] повідомив, що має деякі фінансові проблеми тому не готовий розрахуватися, але готовий на суму боргу написати боргову розписку, після чого вони з ним узгодили суму боргу в розмірі 31 350 доларів США і відповідач написав розписку про те, що він позичив у позивача вищевказану суму та пообіцяв віддати найближчим часом. Кім того, позивач продав [PERSON] ще 124 тони зерна по 200 доларів США за тону на загальну суму 24 800 доларів США за яке він йому розписку не написав, оскільки позивач не віддав йому оригінали товарно-транспортних накладних, а залишив їх як доказ відвантаження йому зерна. Позивач зазначає, що ним на ім`я [PERSON] направлений лист від 19.11.2018 року з вимогою повернути належні йому грошові кошти в розмірі 56150 доларів США, проте відповіді він не отримав. В зв`язку з вищевикладеним [PERSON] звернувся до правоохоронних органів, після чого 19.11.2018 року слідчим Нововоронцовського відділення Бериславського ВП України в Херсонській області відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.190 КК України, зареєстроване в ЄРДР за №12018230200000476. Вважає, що [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою заволодів належним йому майном та грошовими коштами. Ухвалою суду від 18.12.2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач, допитаний в судовому засіданні як свідок пояснив, що співпрацював протягом 2018 року з відповідачем [PERSON] , який закуповував зерно, знаходив йому продавців зерна та за його послуги відповідач йому платив винагороду. Спочатку відповідач розраховувався за зерно належним чином, приблизно за 10 разів надання ним таких послуг. В кінці жовтня 2018 року відповідач попросив придбати для нього 103,2 тони зерна та 124 тони зерна за які в листопаді [PERSON] повинен був з ним розрахуватися. Проте, не розрахувавшись з ним, відповідач надав йому розписку на суму 31350 доларів США за частину закупленого для нього зерна. При цьому відповідач сказав, що він бере у нього в борг вказані кошти, а згодом поверне. На іншу частину коштів за придбане зерно [PERSON] відмовився надавати йому боргову розписку. Договору щодо надання відповідачу послуг з закупівлі зерна офіційно з відповідачем він не укладав. Закупівлю зерна здійснював за погодженням з відповідачем, [PERSON] направляв транспорт для завантаження зерна та сплачував кошти за товар. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним, доказів щодо сплати коштів в сумі 24800 доларів США позивачем за закуплене для відповідача зерно [PERSON] не надано. Додані до матеріалів справи товарно-транспортні накладні є неналежними та недопустимими доказами на підтвердження вказаних позивачем обставин, оскільки не містять прізвища та підпису відповідача Вважає, що між сторонами в даній справі мають місце договірні відносини з приводу купівлі-продажу зерна, а не за договором позики. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення боргу та одночасно подав до нього позов в суд, позовна заява підписана позивачем 21.11.2018 року, цією ж датою направлена вказана вимога відповідачу, тому звернення до суду вважає передчасним. На даний час вимога про повернення боргу відповідачу не вручена, а повернута відправнику (позивачу). Суд, заслухавши учасників справи, зокрема позивача, допитаного, як свідка, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 11.11.2018 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 31350 доларів США та зобов`язався повернути (а.с. 72). Позивач [PERSON] 19 листопада 2018 року звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення боргу, що встановлено з письмової вимоги від 19.11.2018 року (а.с.17). Вимогу про повернення боргу надіслано відповідачу 21.11.2018 року, що вбачається з фіскального чеку ПАТ «Укрпошти»; вказане відправлення не вручено, як вбачається з відомостей з офіційного інтернет-сайту Укрпошти згідно якого поштове відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 7420001567394 повернуто відправнику 14.12.2018 року (а.с.17 зворот, 73). Згідно товарно-транспортних накладних від 20.10.2018 року № 356441, від 21.10.2018 року № 356447, від 24.10.2018 року № 356442 вбачається, що на автомобілі [NUMBER] здійснювалося транспортування вантажу - зерно пшениці, вантажовідправник - ПП «Апостолівське», вантажоодержувач - ТОВ «МСП Ника-Тера» (а.с.5-10). Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.11.2018 року та витягу з ЄРДР від 19.11.2018 року встановлено, що за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за № 12018230200000476 про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України [PERSON] (а.с.11,12). Згідно протоколу від 19.11.2018 року вбачається, що [PERSON] допитано в якості потерпілого (а.с.13-14). Дослідивши обставини справи суд встановив, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини за договором позики. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так відповідно до пояснень позивача, допитаного як свідка, [PERSON] зазначив, що [PERSON] взяв у позивача в борг кошти та надав йому розписку на суму 31350 доларів США за частину закупленого позивачем для відповідача зерна. Встановлено, що згідно розписки від 11.11.2018 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 31350 доларів США та зобов`язався повернути. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, судом встановлено, що строк повернення позики договором не встановлений. Позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення боргу, яку надіслано відповідачу 21.11.2018 року, проте вимогу не вручено відповідачу, а повернуто відправнику (позивачу). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом за захистом свого права 22.11.2019 року, а отже до спливу тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги до відповідача. Вказані обставини свідчать про передчасність звернення позивача за захистом свого права. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стосовно поданих позивачем письмових доказів - товарно-транспортних накладних та документів з матеріалів кримінального провадження слід зазначити, що суд не бере їх до уваги, оскільки вони не стосуються предмета доказування в даних правовідносинах та не можуть підтверджувати обставини у даній справі. Доводи представника відповідача про те, що між сторонами в даній справі мають місце договірні відносини з приводу купівлі-продажу зерна, а не за договором позики не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються вищенаведеними встановленими обставинами у даній справі та нормами права. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав в частині стягнення боргу відповідно до розписки в сумі 31350 доларів США є передчасним, а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в іншій частині, а саме в сумі 24 800 доларів США є необґрунтованими та безпідставними. За вищенаведених обставин та норм права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed