Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 29.09.2014 року, відповідачу було надано кредит у розмірі 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 31.05.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 11968 грн. 34 коп., в тому числі: 1034 грн. 52 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 7387 грн. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2500 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. сума штрафу (фіксована частина); 546 грн. 11 коп. сума штрафу (процентна складова). Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 11968 грн. 34 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився. У поданій до суду заяві позов визнав частково з підстав, викладених у заяві про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності щодо нарахованих сум неустойки. Вказував на те. що неустойка може бути нарахована та стягнута лише за період з 31.05.2016 року по 31.05.2017 року та не може перевищувати 1200 гривень. Також відповідач заперечував проти одночасного стягнення з нього штрафу та пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього штрафів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 29.09.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальну Голд» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.4). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифів, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. (а.с.6-29). Як видно з положень Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, сторони також погодили, що при порушенні клієнтом термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми заборгованості по кредитному договору (1.1.5.20). За несвоєчасну оплату послуг, передбачених даним договором, Умовами та Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, проте не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки (п.1.15.25). Клієнт банку також зобовязується сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за обслуговування клієнту у відповідності з тарифами (п.1.1.7.14). Термін позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки: пені та штрафів, витрат банків становить 50 років (п.1.1.7.31). Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитних договорів та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з поданих до суду письмових пояснень відповідач позов визнає частково, не погоджується з розміром заявленої до стягнення пені та заперечує проти одночасного стягнення з нього штрафу та пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). З дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.09.2014 року судом встановлено, що заборгованість за договором становить 11968 грн. 34 коп. та складається з: 1034 грн. 52 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 7387 грн. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2500 грн. 00 коп. заборгованість за комісією; 500 грн. 00 коп. сума штрафу (фіксована частина); 546 грн. 11 коп. сума штрафу (процентна складова) (а.с.3 зв.). Таким чином, банком не було нараховано до сплати [PERSON] пеню, розрахунок заборгованості по пені в матеріалах справи відсутній, а тому вказана штрафна санкція не є предметом спору у справі. Разом із тим, відповідачем було заявлено про застосування спеціальної позовної давності у спорі стосовно позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Проте, як було встановлено судом, ПАТ КБ «Приватбанк» з позовними вимогами про стягнення заборгованості по пені не звертався, а отже подана заява в цій частині не може бути застосована. Розглядаючи подану заяву з приводу заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості у виді штрафу, суд виходить із наступного. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст..258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України. За змістом ст.627, ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, як зазначалось судом вище сторони у п.1.1.7.31 погодили термін позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки: пені та штрафів, витрат банків тривалістю 50 років. Окрім того, суд зауважує, що неустойка у виді штрафу, відповідно до умов договору, є разовою санкцією при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань за кредитним договором. Таким чином, враховуючи те, що на даний час заборгованість за тілом кредиту та по відсоткам відповідачем погашена не була, тому суд вважає, що банком правомірно було нараховано до сплати штрафи, при цьому термін позовної давності у даному випадку не сплив. Отже, у даній справі відсутні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Судом також було встановлено, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по нарахованій комісії. З приводу зазначеної позовної вимоги суд зазначає наступне. Пунктами 2.1.1.12.8, 2.1.1.15 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами/памяткою клієнта та довідкою про умови кредитування, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється у відповідності до п.2.1.1.3.3. Положення пп. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №6-1746цс16 від 16.11.2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. З урахуванням наведеного, суд враховує, що в Умовах та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, взагалі не визначено, які саме послуги за сплату комісії надаються клієнту банком. Перелік зазначених послуг позивачем також не було викладено у поданій до суду заяві. Вказане свідчить про те, комісія нарахована за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. За таких обставин, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає до часткового задоволення, із стягненням із відповідача на користь банку заборгованості у розмірі 9468 грн. 34 коп.

Outcome: partial