Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після помер\-лого залишилось спадкове майно: земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» на території Явкинської сільської ради. Право на земельну частку ( пай ) належало померлому на підставі сер\-тифіката серії [NUMBER] . Спадкоємцями першої черги після померлого залишились дружина померлого (мати ) [PERSON] та позивач. У шестимісячний строк після смерті батька ні він, ні мати не подавали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Але після смерті батька мати продовжувала проживати у їх з батьком у спільно\-му будинку та користуватись рухомим майном, отже фактично прийняла спадщину після батька. Приблизно через рік після смерті батька, позивач перевіз матір та її рухоме майно до свого будинку і вона проживала там до своєї смерті [INFO] . При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після матері на земельну частку (пай) батька, позивачу було відмовлено з тієї причини, що не було надано сертифікат на право на земельну частку (пай) померлого батька. Було отримано довідку Баштанського районного відділу Держгеокадастру про те, що у відділі зберігається заповнений на ім`я [PERSON] серти\-фікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) розміром 10.21 умовних кадастрових гектарів у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» у с. Явкине Баштанського району. Мати у встановлений шестимісячний строк не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, але після його смерті [INFO] року продовжувала проживати у їх спільному будинку, користуватись будинком та рухомим майном, отже фактично прий\-няла спадщину після свого чоловіка. На день смерті матері [INFO] вона постійно проживала зі позивачем, отже він прийняв спадщину після неї. Надати суду копію свідоцтва про смерть батька позивач не має можливості, оскільки воно втрачене. При зверненні до Баштанського відділу ДРАЦС з питання видачі дубліката свідоцтва про смерть батька йому було відмовлено, оскільки в його свідоцтві про народження, виданому 14 червня 1961 року Тамбовською сільською радою Тамбовського району Амурської області вказано лише ім`я батька « [PERSON] », а пріз\-вище та по-батькові батька не вказано. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність представника та визнання позовних вимог. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ,свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , довідку від 25.09.2019р. акта депутата про проживання, довідку відділу Держгеокадастру від 27.12.2018р., відповідь відділу ДРАЦС про неможливість видачі повторного свідоцтва від 03.07.2019р.), суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 чинного Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивач немає можливості оформити спадкове майно за законом у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Таким чином, враховуючи, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 28.03.2009р. із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звертався позивач у справі. Отже, позивач по справі, який є спадкоємцем за законом на спадкове майно, а саме земельна ділянка (пай), проте за відсутністю належних документів та того факту, що мати не оформила свої спадкові права після смерті батька, що унеможливлювало встановити право власності на спадкове майно. Враховуючи, що на теперішній час позивач не може належним чином розпоряджатись спадковим майном у вигляді вищевказаного земельного паю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами. На підставі викладеного та

Outcome: approved