Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві приватної власності належав будинок та земельна ділянка площею 0,2500 га, розташовані по [ADDRESS], згідно акту про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 16 березня 2010 року (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]) 05 грудня 2009 року сторони домовились про купівлю-продаж вказаного будинку та земельної ділянки. Крім того, сторони домовились, що укладений договір купівлі-продажу буде посвідчений в нотаріальному порядку пізніше. Таким чином, [PERSON] та [PERSON]домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне виконання договору. Відповідач передав у власність позивачу нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив належну суму, тобто позивач фактично вступив у володіння та користування спірним майном. Через деякий час [PERSON] зв'язався з відповідачем,щоб домовитись про зустріч, з метою нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, але останній постійно ухиляється від цього. Згідно рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 31 липня 2012 року [PERSON] став добросовісним набувачем житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS]. Однак оформити правоустановчі документи не земельну ділянку, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) було неможливо з об'єктивних причин. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачу на праві приватної власності належав будинок та земельна ділянка площею 0,2500 га, розташовані по [ADDRESS], згідно акту про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 16 березня 2010 року (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]) 05 грудня 2009 року сторони домовились про купівлю-продаж вказаного будинку та земельної ділянки. Крім того, сторони домовились, що укладений договір купівлі-продажу буде посвідчений в нотаріальному порядку пізніше. Таким чином, [PERSON] та [PERSON]домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне виконання договору. Відповідач передав у власність позивачу нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив належну суму, тобто позивач фактично вступив у володіння та користування спірним майном. Через деякий час [PERSON] зв'язався з відповідачем,щоб домовитись про зустріч, з метою нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, але останній постійно ухиляється від цього. Згідно рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 31 липня 2012 року [PERSON] став добросовісним набувачем житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS]. Однак оформити правоустановчі документи не земельну ділянку, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) було неможливо з об'єктивних причин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, [PERSON] правомірно володіє спірним будинком та земельної ділянкою. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірний будинок та земельну ділянку за [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved