Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. Позивачка працювала на підприємстві відповідача у КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» ДОР» на посаді сестри-господарки 1-ого відділення з 19 січня по 08 лютого 2017 року включно, на час щорічної відпустки сестри-господарки [PERSON] , відповідно до наказу відповідача № 28-к від 13.01.2017 року. Згодом, за наказом відповідача № 52-к від 09 лютого 2017 року її прийняли на цю посаду постійно. За період її роботи підприємство відповідача реорганізовувалось й стало Комунальним підприємством «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради». Наказом відповідача № 186-ос від 14.11.2019 року «З особового складу», позивачка, яка була сестрою-господаркою туберкульозного відділення № 13, звільнена з роботи у зв`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість з 27.11.2019 року, по п.6 ст.36 КзпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, що підтверджується випискою із трудової книжки, випискою з наказу відповідача № 186-ос від 14.11.2019 року. Напередодні свого звільнення була сповіщена про звільнення за два місяці, їй були запропоновані вакантні посади (усі у м.Дніпро, її посади сестри - господарки - немає, вона скорочена). У неї малолітня дитина і вона не має можливості переїхати в інше місто, хоча написала заяву, давши на це згоду, але при наданні житла в м.Дніпро. Також зазначає, що підставою до звільнення послужив наказ відповідача від 24.09.2019 року № 88-ОД «Про скорочення ліжкового фонду», тобто фактично, згідно наказу відповідача, вона повинна бути звільнена по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України: «зміни в організації виробництва й праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників», і дійсно, туберкульозне відділення № 13 Комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» - ліквідоване. У м.Нікополі воно вже не існує і весь персонал відділення був попереджений за два місяці та звільнений, але формулювання звільнення не відповідає дійсності і вона повинна бути відновлена на роботі на колишній посаді, тому що її не попереджали про звільнення у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Середньомісячний заробіток становить 4 837,68 гривень (при середньоденному заробітку - 241,88 гривень), виходячи із загальної суми заробітку за півроку, наданої відповідачем за № 307 від 03.12.2019 року. На підставі викладеного просить суд поновити її на роботі на посаді сестри-господарки туберкульозного відділення № 13 з 28.11.2019 року, визнавши наказ відповідача - комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» № 186 - ос від 14.11.2019 року «З особового складу» у частині, що стосується [PERSON] - сестри-господарки туберкульозного відділення № 13, звільненої з роботи у зв`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість з 27.11.2019 року, по п.6 ст.36 КзпП України, - незаконним і необгрунтованим, виданим з порушенням трудового законодавства, скасувавши його у встановленому законом порядку та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу від дня її звільнення до прийняття судом рішення по даній справі, а на день звернення до суду, тобто на 23.12.2019 року, - у сумі (18 днів х 241,88) 4 353,84 гривень, виходячи із середньомісячного заробітку 4 837,68 гривень (при середньоденному заробітку 241,88 гривень, - за вісімнадцять днів). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.17-18). Відповідач подав до суду відзив, в якому не погодився з позовними вимогами і вважає їх безпідставними та такими, що не містять предмету спору, виходячи з наступного. Позивач звернулася до відповідача з письмовим зверненням, датованим 10.10.2019 року (вхідний номер 1208/04-19 від 18.10.2019 року), в якому не дала згоди на переїзд на роботу в іншу місцевість, прямо вказавши, що не погоджується на запропоновані умови праці в іншій місцевості. Також піднімала питання забезпечення її постійним житлом в цій місцевості, влаштування дітей до школи (надання їм місця), висловлювала думку, що «трудовий договір необхідно припинити, згідно із законом в зв`язку з ліквідацією відділення за ст.40 п.1 та як мати, котра має малолітню дитину, 2012 року народження, та неповнолітню дитину, 2004 року народження». Відповідачем їй було роз`яснено, що переведення на роботу в іншу місцевість у зв`язку зі скороченням 30 ліжок туберкульозного відділення № 13 обумовлено уникненням надзвичайних ситуацій під час перебування хворих та персоналу в приміщенні стаціонарного відділення, яке є аварійним. Постановою КМУ «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» від 02.03.1998 року № 255 не передбачено гарантій, зазначених у зверненні: надання постійного житла та влаштування дітей до школи. Колективним договором та трудовим договором не передбачено забезпечення позивача та членів сім`ї жилим приміщенням. Крім того, гарантії, які вимагала позивач, також відсутні і в ст.120 КЗпП України. Позивач вимагала звільнити її за ч.1 ст.40 КЗпП України. В свою чергу, позивачу не менш, ніж за два місяці запропоновано перевестися на роботу в іншу місцевість, але нею надано відмову, у зв`язку з чим працівника було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України (відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість). Туберкульозне відділення № 13, в якому працювала позивач, згідно наказу від 24.09.2019 року № 88-ОД «Про скорочення ліжкового фонду» приєднано до туберкульозного відділення № 3, що розміщується в іншому населеному пункті - м.Дніпро, вул.Бехтерева, 12. Відповідно, хворі переведені на продовження стаціонарного лікування в стаціонар м.Дніпра і штатні одиниці і чисельність працівників також переведені на роботу в м.Дніпро, крім 2,50 штатних одиниць сестри медичної стаціонару (палатна), яких в установленому законодавством порядку та строк було попереджено про наступне їх вивільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України (скорочення чисельності та штату працівників) з виплатою вихідної допомоги. Тобто, наказом від 24.09.2019 року № 88-ОД «Про скорочення ліжкового фонду» фактично відбулася структурна перебудова, а не скорочення посади позивача. Таким чином, відповідачем при звільненні позивача з роботи у ув`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість за п.6 ст.36 КЗпП України, було дотримано вимоги ст.ст.32, 44, 116 КЗпП України. Під гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України, позивач не підпадає, оскільки дітей до трьох років вона не має, не є одинокою матір`ю (згідно записів у свідоцтвах про народження дітей), ліквідації підприємства не відбувалося, працевлаштування запропоновано. Вказані ними обставини підтверджуються зверненням позивача від 10.10.2019 року та листом-відповіддю відповідача від 01.11.2019 року №04/1472-19, наказом від 24.09.2019 року № 88-ОД «Про скорочення ліжкового фонду». Крім того, відповідач посилається на те, що, відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про туберкульозне відділення № 13 комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» як юридичну особу - відсутні. Про те, що за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області розміщується структурний підрозділ відповідача, який не має статуту юридичної особи, що підтверджується установчим документом - Статутом. Відповідач також не погоджується з розрахунком середнього заробітку, наведеного в позові, до якого включено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу, оскільки, згідно п.4 (б) Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога). На підставі наведеного просить суд ухвалити рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради», судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача - [PERSON] . Крім того, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка наполягає на заявлених позовних вимогах та вважає, що надані відповідачем докази повністю підтверджують її доводи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суддя враховує наступне. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як вбачається із матеріалів справи, згідно наказу № 28-к від 13.01.2017 року КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» ДОР», [PERSON] була прийнята на посаду сестри-господині 1-го відділення з 19 січня по 08 лютого 2017 року, включно, на час щорічної відпустки сестри господині з посадовим окладом, згідно штатного розкладу (а.с.3,5). Згідно наказу КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» ДОР» № 52-к від 09.02.2017 року, [PERSON] прийнята на посаду сестри-господині 1-го відділення з 09.02.2017 року постійно (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» ДОР» було реорганізовано шляхом приєднання до КЗ «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР», згідно наказу № 138 від 30.05.2018 року. На підставі даного наказу позивачку було переведено на посаду сестри-господині туберкульозного відділення № 13. Згідно наказу № 228 від 29.12.2018 року, КЗ «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР» було перетворено на Комунальне підприємство «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.3-4). 27 листопада 2019 року позивачка [PERSON] наказом відповідача № 186-ос від 14.11.2019 року «З особового складу», звільнена з посади сестри-господарки туберкульозного відділення № 13 у зв`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість з 27.11.2019 року за п.6 ст.36 КзпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.4, 7). Згідно повідомлення Генерального директора Бордюг К.Д., з метою уникнення надзвичайних ситуацій під час перебування хворих та персоналу в приміщення стаціонарного відділення, на виконання наказу Генерального директора Комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» від 24.09.2019 року № 88-ОД «Про скорочення ліжкового фонду», [PERSON] запропоновані для працевлаштування всі наявні вакантні посади в межах структурних підрозділів КП «ДОКЛПО «Фтизіатрія» ДОР» (а.с.8), але посади «сестра-господиня» даний перелік не містить. Водночас, відповідач у своїй відповіді № 04/1472-19 від 01.11.2019 року на звернення позивача повідомляє, що скороченню займана нею посада не підпадає (а.с.29). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно з\~частиною третьою\~та четвертою\~статті 32\~КЗпП України,\~у зв`язку\~із змінами\~в організації\~виробництва і\~праці допускається\~зміна істотних\~умов праці\~при продовженні\~роботи за\~тією ж\~спеціальністю,\~кваліфікацією чи\~посадою.\~Про зміну\~істотних умов\~праці \~систем та\~розмірів оплати\~праці,\~пільг,\~режиму роботи,\~встановлення або\~скасування неповного\~робочого часу,\~суміщення професій,\~зміну розрядів\~і найменування\~посад та\~інших \~працівник повинен\~бути повідомлений\~не пізніше,\~ніж за\~два місяці.\~Якщо колишні\~істотні умови\~праці не\~може бути\~збережено,\~а працівник\~не згоден\~на продовження\~роботи в\~нових умовах,\~то трудовий\~договір\~припиняється за\~пунктом 6\~статті 36\~цього Кодексу. На підставі викладеного та відповідно до наданих сторонами доказів суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed