Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру нарахованих коштів у розмірі 13 628,10 грн., а також понесених судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 17.07.2009 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про призначення йому компенсації за надання соціальних послуг [PERSON],[INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS]. Вказана компенсація була призначена відповідачу, як непрацюючій фізичній особі, яка постійно надає соціальні послуги громадянці похилого віку, інваліду І групи, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги. Проте, відповідач влаштувався на роботу та не повідомив про це позивача, а тому кошти, які були йому нараховані, як непрацюючій особі, яка отримує компенсацію за надані соціальні послуги громадянці похилого віку, інваліду І групи, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги, підлягають поверненню в бюджет. [PERSON] добровільно відмовляється від повернення надміру сплачених коштів, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позовні вимоги позивач підтримує та просить суд їх задовольнити виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 17.07.2009 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про призначення йому компенсації за надання соціальних послуг [PERSON],[INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS]. Вказана компенсація Рішенням УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві була призначена відповідачу, як непрацюючій фізичній особі, яка постійно надає соціальні послуги громадянці похилого віку, інваліду І групи, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги. Згідно пункту 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29 квітня 2004 року, компенсація призначається: непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами). Відповідач при зверненні за державною соціальною допомогою був попереджений з приводу обов'язкового повідомлення позивача про своє працевлаштування, про що свідчить особистий запис [PERSON] в заяві про призначення компенсаційної виплати від 17.07.2009 року та розписці у попередженні від 17.07.2009 року. (а.с.12,13). Наказом № 20/7 від 20.07.2009 року [PERSON] прийнятий на роботу у Приватне підприємство «Експеримент» учнем електромеханіка з ліфтів, що підтверджується записом у трудовій книжці відповідача. (а.с.16). Наказом № 5/8 від 05.08.2010 року [PERSON] переведений на посаду електромеханіка з ліфтів у ПП «Експеримент». (а.с.16). Відповідно підпунктів 4, 6 пункту 4 Порядку, компенсація не призначається: фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування та перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома). Тобто, відповідач в період отримання компенсації за надання соціальних послуг [PERSON], був прийнятий на роботу у ПП «Експеримент», про що не сповістив позивача. Як убачається із розрахунку наданого Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат № 04/2478-05 від 28.12.2015 року розмір переплати бюджетних коштів у зв»язку із працевлаштуванням [PERSON] становить 12428,10 грн. та 1200,00 грн. за період з 20.07.2009 року по 31.12.2015 року .( а.с. 5-7). Листами № 37/12-3096 від 28.01.2016 року та 37/12-3098 від 28.01.2016 року, [PERSON] повідомлявся про наявну заборгованість та інформувався про порядок повернення коштів (а.с.7,8). Згідно частин 1-3 статті 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Частиною 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач в судове засідання не надав своїх заперечень проти позову та не надав жодного доказу того, що ним повернуті грошові кошти, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Згідно із пунктом 15 Порядку, якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначив компенсацію. Оскільки, відповідач не повертає грошові кошти, надміру нараховані, в добровільному порядку, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 13 628 (12428,10 грн. + 1200,00 грн.). На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved