Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

\~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач\~ був прийнятий на посаду провідника пасажирських вагонів Харківської вагонної дільниці № 1 Південної залізниці. 05.03.2010 року, працюючи на посаді провідника пасажирських вагонів, відповідач виїхав в рейс потягу № 115 сполученням «Харків-Трускавець», вагон № 15. Порушуючи вимоги п.3.2 Інструкції провіднику пасажирських вагонів, він не зачинив торцеві двері неробочого тамбуру на внутрішні замки, внаслідок чого пасажир [PERSON], який їхав у цьому вагоні, увійшовши в дверний прохід, випав з поїзда на залізничну колію та внаслідок падіння із хвостового вагону був смертельно травмований вантажним поїздом. За даним фактом була порушена кримінальна справа та вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2011 року Відповідача визнано винним за ч. 3 ст.276 КПК України та призначено покарання у вигляді пять років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки; стягнуто з позивача на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26 672,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Потерпілим [PERSON] (батьком загиблого) до Білопільського районного суду Сумської області була подана позовна заява до ДП «Південна залізниця» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ДП «Південна залізниця» задоволені частково та стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 10000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23.02.2015 року апеляційна скарга ДП «Південна залізниця» задоволена частково, стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 600,00 грн. Рішення набрало законної сили. 18.03.2015 року Ленінським відділом ДВС Харківського МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої згідно платіжного доручення від 25.03.2015 року № 109 з Позивача на користь [PERSON] були сплачені кошти в розмірі 50000,00 грн. та на підставі платіжного доручення від 25.03.2015 року № 110 з Позивача на користь [PERSON] були сплачені кошти в розмірі 600,00 грн., а всього 50600,00 грн. Просить стягнути вказану суму з відповідача в порядку регресу, з підстав, передбачених ст.ст.130, 134 КЗпП України. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] у повному обсязі підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник - [PERSON] позовні вимоги визнали частково. Представник відповідача, якого також підтримав і відповідач по справі, зазначив, що вони не заперечують самого факту спричинення шкоди, але зазначили, що\~ потерпілий [PERSON] самовільно відкрив торцеві двері вагону № 15 та випав на колію, в результаті чого отримав легкі тілесні ушкодження, після чого приблизно через 20 хвилин вийшов на зустрічну колію, де на нього був скоєний наїзд зустрічного вантажного потягу та в результаті наїзду йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, та його смерть. Крім того, в момент падіння [PERSON] знаходився в стані алкогольного спяніння, а також потерпілий [PERSON], як майбутній провідник вагону, повинен був знати про те, що забороняється палити в вагонах, відкривати двері та розпивати спиртні напої. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] також частково винен в своєму падінні з вагону і тому відповідач та його представник, посилаючись на положення ст.. 1195 ЦК України, просять знизити суму моральної шкоди з 50000 грн. до 25000 грн., яку вони не заперечують сплатити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач\~ був прийнятий на роботу на посаду провідника пасажирських вагонів Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці, правонаступником якої є позивач, згідно наказу начальника дільниці від 08.04.2008 року №803/ос. На час розгляду справи [PERSON] перебуває у трудових відносинах з позивачем, працює на цьому підприємстві на посаді екіпірувальника, згідно наказу начальника дільниці від 04.03.2013 року № 260/ос. Також судом встановлено, що 05.03.2010 року, працюючи на посаді провідника пасажирських вагонів, будучи працівником залізничного транспорту, відповідач скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст.276 КПК України, а саме порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, що спричинило загибель людини, що підтверджується вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2011 року, який набрав законної сили. Вказаним вироком [PERSON] засуджено до 5 років позбавлення волі, та відповідно до ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Крім того, стягнуто з Статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» Харківської вагонної дільниці № 1 на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26672,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ДП «Південна залізниця» задоволені частково та стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 10000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23.02.2015 року апеляційна скарга ДП «Південна залізниця» задоволена частково, стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 600,00 грн. Рішення набрало законної сили. 18.03.2015 року Ленінським відділом ДВС Харківського МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої, згідно платіжного доручення від 25.03.2015 року № 109, Позивачем на користь [PERSON] були перераховані кошти в розмірі 50000,00 грн. та на підставі платіжного доручення від 25.03.2015 року № 110, Позивачем на користь [PERSON] були перераховані кошти в розмірі 600,00 грн., а всього 50600,00 грн. Згідно ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Частиною 1 ст.130 КзПП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.\~\~ \~ \~\~\~ Таким чином, підприємство має право на відшкодування відповідачем, який є працівником підприємства, матеріальної шкоди у вигляді грошових коштів, сплачених позивачем за вироком суду, внаслідок порушення відповідачем своїх трудових обовязків. Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, яку завдано вчиненням злочину. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Доводи відповідача про зменшення суми стягнення моральної шкоди\~ у звязку з наявності провини з боку потерпілого є неспроможними, оскільки предметом спору не є встановлення розміру завданої моральної шкоди або її стягнення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 506,00 грн., сплачений при поданні позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved