Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2203/157-316/04 від 16.11.2012 (далі - «Кредитний договір») відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачеві-1 грошові кошти, а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 290000,00 грн. (п. 1.1 кредитного договору); процентна ставка за користування кредитом 16,0 % річних. (п. 1.4.1 кредитного договору); за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 16,0 % річних (п. 1.4.2. кредитного договору); строк повернення кредитних коштів, до 15.11.2027 (п. 1.3.1 кредитного договору). Відповідач-1 не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Станом на 14.11.2019 відповідачем не сплачено: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 30.04.2015 - 37990,94 грн.; заборгованість за кредитом - 259372,00 грн. Загальна заборгованість відповідача-1 за кредитним договором, станом на 14.11.2019, складає 297362,94 грн. (розрахунок додається). В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем-2 був укладений договір поруки №2203/65-01 від 16.11.2012 (далі - договір поруки), за умовами пункту 1.1. якого відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Перекопського М.М. від 02.01.2020 справу за вказаним позовом призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 20.02.2020 від позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, де сума заборгованості за кредитним договором станом на 11.02.2020 становить 495979,15 грн. В тому числі, позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Перекопського М.М. від 06.04.2020 справу за вказаним позовом за підсудністю передано на розгляд Печерському районному суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2020 справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Новака Р.В. призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 12.05.2021 від представника відповідача 2 - адвоката Савчука Д.В. було подано через канцелярію суду відзив, в якому зазначались наступні обставини. Відповідач-2 заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача-2 з огляду на їх необґрунтованість, безпідставність. Оскільки, у позовній заяві позивач заявив вимогу про стягнення нарахованих та несплачених станом на 11.02.2020 процентів за користування кредитом в розмірі 236607, 15 грн. та заборгованості за кредитом в розмірі 259372,00 грн. Відповідач-2 не погоджувався із можливістю звернення до нього із зазначеними вимогами як до поручителя відповідача-1 за договором поруки з огляду на відсутність у позивача відповідного суб`єктивного права у зв`язку із закінченням строку поруки. Так, відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Позивач заявив позовну вимогу щодо дострокового повернення кредиту в розмірі 259372,00 грн., включаючи частину кредиту, строк повернення якої відповідно до кредитного договору ще не настав. Вимагаючи дострокового повернення кредитку, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання позивальника. Але при цьому, без направлення відповідачем письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язань, як передбачено п.4.2.4. кредитного договору, не було встановлено новий строк виконання зобов`язань. Оскільки позивачем не надано доказів його звернення протягом строку дії поруки з вимогою про сплату відповідачем-2 суми заборгованості, відповідач-2 вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В тому числі, у своєму відзиві відповідач-2 посилається на сплив строку позовної давності. Так як строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання. За таких обставин, з вимогою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором за періоди до 27.11.2016 позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, тому вимоги в цій частині на думку відповідача не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 01.06.2021 через канцелярію суду від представника позивача - Начальника юридичного управління Східної регіональної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» Легезіна О.Г. надійшла відповідь на відзив з зазначенням наступного. Щодо права кредитора на дострокове стягнення всієї суми заборгованості представник позивача зауважив, що наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). З аналізу змісту пункту 4.2.4 кредитного договору слідує, що виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості не є безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання. При цьому, представник позивача зазначає, що висновок відповідача-2 про відсутність в умовах кредитного договору строку виконання зобов`язання є хибним та таким, що не ґрунтується на умовах кредитного договору. Як зазначає сам відповідач-2, умовами пункту 3.1. кредитного договору в повній мірі сторонами визначено порядок та строки повернення кредиту та процентів за його користування. Таким чином, за вказаним кредитним договором до пред`явлення позову зміни строку виконання зобов`язання не відбувалось, що нівелює твердження відповідача-2 про начебто сплив строку дії поруки х цих підстав. Щодо спливу строку позовної давності та строку дії поруки ( в тому числі і щодо окремих щомісячних платежів) слід зазначити наступне. Так, відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору. Відповідно до положень договору поруки, договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то за переконанням позивача, станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки, також продовжують існувати. 11.06.2021 через канцелярію суду від представника відповідача-2 адвоката Савчука Д.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив. Де представник відповідача-2 заперечував проти доводів позивача наведених у відповіді на відзив з огляду на їх необґрунтованість, безпідставність, незаконність, що підтверджується наступним. У відповіді на відзив позивач заявив, що хибним є твердження відповідача-2 про те, що кредитним договором та договором поруки не встановлено строку виконання зобов`язання при пред`явленні позову за умови відсутності попереднього направлення такої вимоги про повернення суми заборгованості, натомість п. 3.1. кредитного договором передбачено строки для повернення кредиту та процентів за його користування. Відповідач-2 не згоден з таким твердженням, адже відповідно до п. 3.1. кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1612 грн. з останнім строком погашення не пізніше 15.11.2027. Пунктами 5.1., 5.2. договору поруки встановлено, що цей договір діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення Договору поруки. Отже, згідно з 4. 4 ст. 559 ЦК України та п. 5.2. Договору поруки, якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки тобто 18.11.2013. Позивач вказує, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє Сторони від виконання зобов`язань, що лишилися невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з договору. Однак, відповідач-2 наголошує на тому, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України) Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання. За таких обставин, з вимогою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором за періоди до 27.11.2016 позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення 08.07.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 [PERSON] надійшов відзив. Де відповідач не погоджувався з поданим позовом та просив відмовити виходячи з наступного. Відповідач звертає увагу, що до заяви про збільшення позовних вимог з додатком «РОЗРАХУНОК ЗАБОРГОВАНОСТІ [PERSON] за кредитним договором №2203/157-316/04 від 16.11.2012 (станом на 11.02.2020)» вбачається, що останній платіж відповідача у розмірі 2896, 43 грн. станом на 01.07.2014 - не враховано ( копія квитанції додається). Відповідач в своєму відзиві, просить суд звернути увагу на той факт, що банк вимагає сплати заборгованості за весь нарахований період, а саме з 01.06.2014 - 11.02.2020, що виходить за межі строку загальної позовної давності визначеної ст. 257 ЦК України. Враховуючи наведене, за період з 01.05.2018 - 13.05.2021 сума зобов`язань за кредитним договором , відповідно до графіка заборгованості становитиме 72870,33 грн. В тому числі, відповідач вказує, що отримав сертифікат №3000-21-0477 від 01.06.2021 про форс-мажорні обставини, за наступними обставинами, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, тощо. Відтак, підтвердження обставин непереборної сили дає вагомі підстави вважати про відсутність вини у позичальника (відповідача) перед банком щодо невиконаних зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, вбачається, що заявлені вимоги за даними зобов`язаннями до позичальника є передчасними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач-1 проти позову заперечував, просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідача-2 - адвокат Савчук Д.В. та відповідач-2 заперечували. Просили відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов до наступного висновку. Підставою для звернення позивача з даним позовом стало стягнення заборгованості за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни. Як вбачається з матеріалів справи, між АБ «УКРГАЗБАНК» та відповідачем-1 був укладений кредитний договір № 2203/157-316/04 від 16.11.2012 відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві-1 грошові кошти, а відповідач-1 зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 290000,00 грн. (п. 1.1 Кредитного договору); процентна ставка за користування кредитом 16,0 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного договору); за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 16,0 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору); строк повернення кредитних коштів, до 15.11.2027 (п. 1.3.1 Кредитного договору). Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу-1 кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку відповідача-1 (додається). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з аналогічною вимогою до відповідача-2, як до солідарного боржника за кредитним договором на підставі укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поруки №2203/65-01 від 16.11.2012 в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором. За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Як передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор, протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Пунктами 5.1., 5.2. Договору поруки встановлено, що цей договір діє до припинення забезпеченого ним зобов`язаний позичальника за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення Договору поруки. При цьому відповідно до матеріалів судової практики Верховного Суду (від 01.03.2018 у справі No 910/7109/17, від 06.03.2018 у справі № 910/1408/15-г, від 03.04.2018 у справі № 914/1353/16, від 26.02.2019 у справі № 926/2154/16), можна виокремити три моменти. з яких починається відлік встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку дії поруки, а саме: 1) з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами); 2) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, визначеного частиною другою статті 1050 ЦК України; 3) з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1 612 грн. з останнім строком погашення не пізніше 15.11.2027. Отже, комплексний аналіз зазначених вище положень кредитного договору та договору поруки дає суду підстави встановити, що відлік 3-річного строку дії поруки повинен був обраховуватися з моменту настання строку сплати кожного чергового платежу, передбаченого кредитним договором. Зважаючи на це, та враховуючи, що позов був поданий 27.11.2019, строк дії поруки для платежів за кредитним договором, що повинні бути сплачені до 27.11.2016, закінчився. Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій у випадку, зокрема, невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього договору. Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Отже, умовами кредитного договору передбачено право банку на дострокове стягнення в примусовому порядку коштів за умови наявності у позичальника простроченої заборгованості по будь-якому із своїх зобов`язань більше, ніж на один банківський день, направлення письмової вимоги і отримання іншою стороною. Проте, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували як факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, так і її отримання відповідачами, у порядку та на умовах передбачених Кредитним договором. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15 (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором; «...суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами». Враховуючи, що умовами Кредитного договору передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів, проте позивачем не дотримано передбачені договором умови та положення ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.4. ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів з відповідачів за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про дострокове стягнення з відповідачів поточної заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Переривання строку позовної давності черговим платежем. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 у справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 у справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Відповідно до вищенаведеного, судом був досліджений розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2203/157-316/04м від 16.11.2012, (а.с.88 -93). З якого випливає наступне. Остання сплата процентів відповідача відбулась 01.07.2014, відповідно, стягнення з боржника заборгованості повинно відбуватись в період з 01.07.2017 по 11.02.2020. Зі змісту відзиву відповідача судом встановлено, що відповідач фактично визнає заборгованість у розмірі 72870,33 грн. за період з 01.05.2018 по 13.05.2021. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так як суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог позивача, враховуючи сплив строку позовної давності та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, таким чином, у суду є підстави для часткового задоволення вимог позивача. А саме, стягнення заборгованості з відповідача-1 за період з 01.07.2017 по 11.02.2020. Відповідно, до наданого позивачем розрахунку, всього заборгованість за основним боргом за період з 01.07.2017 по 11.02.2020 (включно) 368053,58 грн., що складається з наступного: заборгованість по кредиту строкова 151368,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена 108004,00 грн.; заборгованість по процентах поточна 0,00 грн.; заборгованість по процентах прострочена 108681,58 грн. Згідно з положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial