Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2012 року стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку. На сьогоднішній день позивач працює в ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» на посаді докера-механізатора та його середньомісячна заробітна плата складає 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. Інші доходи у позивача відсутні. Виплата аліментів становить приблизно 8750 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. щомісячно. На даний час [PERSON] здійснює виплати за чотирма виконавчими листами: -№755/13612/13-ц, який видано 01 липня 2013 року Дніпропетровським районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу 41 914,69 грн; -№1510/7566/12, який видано 21 березня 2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» боргу 25 887,05 грн; -№500/3567/16-ц, який видано 18 жовтня 2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення на користь КП «ТМ «Ізмаїлтеплокомуненерго» боргу 4 780,54 грн; -№ 2-1510-2152-12, який видано 08 серпня 2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення на користь [PERSON] аліментів. Виплати за виконавчими листами становлять приблизно 5000-7000 грн, щомісячно. Крім того, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 квітня 2018 року складає 49 702 (сорок дев`ять тисяч сімсот дві) грн. 62 коп. Також згідно довідки КП «ТМ «Ізмаїлтеплокомуненерго» від 23 квітня 2018 року за позивачем обліковується заборгованість з оплати послуг теплопостачання та утримання внутрішньобудинкових мереж у розмірі 15 056,38 грн. Позивач зазначає, що кредитні договорі № 000134422 від 22 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк», а також № GP-2302713 від 09 лютого 2011 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» були укладені під час шлюбу з відповідачем. Таким чином, вищевказана заборгованість утворилась за час перебування сторін в шлюбі, але тягар виплат несе лише позивач. На теперішній час відповідач знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, ніде не працює, а тому позивач вважає, що обов`язок з матеріального утримання неповнолітніх дітей покладається виключно на нього, а кошти які ним сплачуються на утримання дітей витрачаються фактично не за призначенням. Таким чином, з огляду на вищенаведене, позивач вважає, що наявні всі підстави для зменшення встановленого судом розміру аліментів. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі. Представник позивача - адвокат Щербаков С.Ю., у судове засідання з`явився позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] наполягав на погіршені матеріального становища позивача, зазначив, що в зв`язку з значними виплатами за борговими зобов`язаннями у позивача бракує коштів на виплату аліментів у повному обсязі. Крім того, відповідно до постанови Ренійського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 850,00 грн у дохід держави. Представник позивача зазначив, що дана постанова відповідачем не оскаржувалась та набрала законної сили, а тому вона може вважатися доказом того, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей та витрачає аліментні гроші не за їх цільовим призначенням. Представник позивача наполягав на тому, що оскільки відповідач ніде не працює та знаходиться в декретній відпустці, то матеріальний обов`язок щодо забезпечення дітей покладається виключно на позивача. Також адвокат Щербаков С.Ю. звернув увагу суду на те, що в зв`язку з необхідність здійснювати платежі по кредитним зобов`язанням та сплаті аліментів, 4/5 частини свого доходу позивач змушений витрачати на оплату боргів, що в свою чергу призвело до неможливості сплачувати комунальні платежі в повному обсязі та стало причиною виникнення заборгованості за послуги теплопостачання та утримання внутрішньобудинкових мереж у розмірі 15 056,38 грн. А тому представник позивача вважає що є всі передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, що сплачуються на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 1/2 частини від усіх видів заробітку до 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно. Відповідач та її представник - адвокат Златі Н.С., у судове засідання з`явилися позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти зменшення розміру аліментів, що сплачуються на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1/2 частини від усіх видів заробітку до 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, проти визначення способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі заперечували. Представник відповідача зазначила, що підстави для зміни способу присудження аліментів та виплату їх у твердій грошовій сумі відсутні. Крім того, адвокат зазначила, що батьки несуть солідарну відповідальність за виховання дитини, а тому повинні солідарно відповідати за проступки дітей до їх повноліття, таким чином постанова Ренійського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України не може розцінюватися як невиконання батьківських обов`язків з боку лише відповідача. Також, представник відповідача заперечувала проти того, що матеріальний стан позивача на сьогоднішній день погіршився. Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідача та представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2012 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку. На сьогоднішній день позивач працює в ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» на посаді докера-механізатора та його середньомісячна заробітна плата складає 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. Інші доходи у позивача відсутні. Виплата аліментів становить приблизно 8750 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн щомісячно. На даний час [PERSON] здійснює виплати за чотирма виконавчими листами: -№755/13612/13-ц, який видано 01 липня 2013 року Дніпропетровським районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу 41 914,69 грн; -№1510/7566/12, який видано 21 березня 2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» боргу 25 887,05 грн; -№500/3567/16-ц, який видано 18 жовтня 2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення на користь КП «ТМ «Ізмаїлтеплокомуненерго» боргу 4 780,54 грн; -№ 2-1510-2152-12, який видано 08 серпня 2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення на користь [PERSON] аліментів. Крім того, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 квітня 2018 року складає 49 702 (сорок дев`ять тисяч сімсот дві) грн. 62 коп. Також згідно довідки КП «ТМ «Ізмаїлтеплокомуненерго» від 23 квітня 2018 року за позивачем обліковується заборгованість з оплати послуг теплопостачання та утримання внутрішньобудинкових мереж у розмірі 15 056,38 грн. Таким чином, вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення засновані на погіршенні його матеріального становища в зв`язку з наявністю боргових зобов`язань по кредитним договорам та по сплаті комунальних послуг. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. ст. 181,183,184,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 вказаної статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд погоджується з тим, що розмір аліментів встановлений рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2012 року може бути зменшеним, але не погоджується з тим, що існують підстави для зміни порядку їх стягнення та призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд бере до уваги той факт, що кредитний договір № 000134422 між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» будо укладено 22 липня 2008 року, а договір № GP-2302713 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено 09 лютого 2011 року, тобто до винесення рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2012 року про стягнення аліментів. Це означає, що данні обставини було дослідженні судом під час розгляду цивільної справи про стягнення аліментів. Таким чином, при винесені рішення від 10 травня 2012 року, суд прийняв до уваги наявність у батька кредитів, та прийшов до висновку про можливість стягнення з [PERSON] аліментів на двох дітей у розмірі 1/2 частини доходу щомісячно. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Під час розгляду судом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів участь в ній приймав [PERSON] В. Таким чином суд вважає, що позивачу достовірно було відомо про ухвалене судом рішення, яке з боку [PERSON] оскаржено не було. Таким чином, суд не приймає до уваги ствердження представника позивача про те, що наявність боргових зобов`язань по кредитним договорам є доказом погіршення матеріального становища останнього та підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки дана інформація стосується доходів позивача за той період часу, який був вже досліджений судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів. Частиною 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року), кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. З огляду на домінуюче значення інтересів дитини та безумовну відповідальність батьків за забезпечення належного рівня життя своїх дітей, суд зазначає, що боргові зобов`язання батька за сплату послуг теплопостачання та утримання внутрішньобудинкових мереж не можуть бути розцінені судом як підстава для зміни порядку стягування аліментів (у вигляді стягування аліментів у твердій грошовій суми), оскільки неповнолітні діти не повинні відповідати за комунальні борги своїх батьків. Щодо постанови Ренійського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року, як доказу невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, то суд зазначає наступне. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. З огляду на наведену норму закону, сторони несуть солідарний обов`язок по вихованню своїх спільних дітей, що в свою чергу накладає на них солідарну відповідальність за дії дітей, за їх проступки. Таким чином, постанова Ренійського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року, відповідно до якої відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 850,00 грн є наслідком невиконання батьківських обов`язків обома сторонами, а тому не може вважатися доказом нецільового використання аліментних грошей. Знаходження відповідача в декретній відпустці також не є належним доказом того, що весь тягар матеріального забезпечення доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] [INFO] , покладений лише на батька, оскільки дане ствердження не підкріплено жодним доказом та є припущенням з боку позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд бере до уваги те, що підставами для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною їх розміру) відповідно до ст. 184 СК України є: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки № 262 від 23 квітня 2018 року [PERSON] працює в державному підприємстві «Ізмаїльський морський торгівельний порт» на посаді механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах та має постійний офіціальних дохід, середньомісячний розмір якого складає приблизно 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. Сукупність досліджених судом доказів та наданих суду документів свідчить про те, що в житті [PERSON] з моменту винесення рішення про стягнення аліментів і до теперішнього часу не відбулися суттєві зміни майнового та сімейного стану та не погіршився його стан здоров`я. Таким чином суд приходить до висновку, що з боку позивача не було надано необхідних доказів про існування обставин, що мають істотне значення, для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до вимог ст. 184 СК України. Суд приймає до уваги той факт, що на утримані позивача нікого не перебуває, крім того в матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовного того, що [PERSON] сам знаходиться на утримані у іншої особи, а тому суд доходить до висновку, що позивач є працездатною, здоровою людиною здатною виплачувати аліменти в розмірі встановленому чинним законодавством України. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючі аналогію права, можна дійти висновку, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 СК України, розмір аліментів, який сплачується на двох дітей складає 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, суд вважає що вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів є обґрунтованими та відповідають задоволенню, але підстави для зміни порядку їх стягнення, та призначення аліментів у твердій грошовій сумі - відсутні. Аналізуючи зібрані у справі докази та враховуючи те, що діти проживають разом з відповідачем, а позивач має змогу сплачувати аліменти, оскільки має постійне місце роботи і регулярний заробіток, суд приходить до висновку про можливість стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що вимоги позивача були частково задоволені з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial