Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач посилався на те, що 13 травня 2005 року він у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис №10. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені через розбіжності поглядів на життя. У зв»язку з непорозумінням у сім»ї часто виникали сварки, що і призвело до розпаду сім»ї. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. За домовленістю з відповідачем, діти залишаться на його утриманні. Просить шлюб розірвати. Представник позивача (на підставі угоди) в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу між сторонами, оскільки сімейне життя у тих не склалося. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та просиал шлюб розірвати, оскільки сімейне життя не склалося з причин непорозуміння між нею та позивачем. Не заперечує проти того, щоб діти залишилися проживати з батьком. Вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 травня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області 16 травня 2005 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області 27 жовтня 2011 року). Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, оскільки подружжя має різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Вони не живуть однією сім»єю. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об»єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов»язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. Стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей, то суд прийшов до такого. Позивач просить залишити дітей з ним. Відповідач проти цього не заперечує, про що свідчить її заява в судовому засіданні. Залишення дітей проживати з батьком не порушує законних інтересів сторін та дітей. З огляду на викладене суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей - з батьком. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2 СК України,

Outcome: approved