Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що з 30.10.2008 року відповідачка [PERSON] зареєстрована на постійне місце проживання за адресою [ADDRESS]. Про зазначену обставину стало відомо, випадково 07.11.2014 року з інформації начальника Тячівського РВГУДМС України в Закарпатській області. Він є власником індивідуального житлового будинку [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.11.2013 року реєстровий номер № 1-1705 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності серії ЕАІ № 992011 від 20.11.2013 року, а також власником присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS], розміром 0,10 га, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2013 року серії ВТЬ № 205413, реєстровий № 1-1723 й витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серії ЕАІ № 992022 від 25.11.2013 року, а також власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,5229 га, за адресою [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії ВТМ № 205412 від 25.11.2013 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАІ № 992020 від 25.11.2013 року. Тому просить суд скасувати реєстрацію місця постійного проживання за адресою [ADDRESS] з 30.10.2008 року, [PERSON], [INFO] та зобов'язати Тячівське РВ ГУ ДМС в Закарпатській області зняти з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON], анулювавши відмітку про реєстрацію місця проживання, в паспорті [PERSON] та стягнути з відповідача в його користь судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] та зобов'язати Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області зняти [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Просить суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст.. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що вона як член сім'ї зареєстрована в будинку [ADDRESS]. Власником цього будинку була [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] в цьому будинку вона не проживає, однак вважає, що має право на проживання та реєстрацію в цьому будинку, оскільки після смерті [PERSON] спадкоємцем її майна став її брат [PERSON] і це підтверджено рішенням Тячівського районного суду від 17.07.2013 року. [PERSON] ніякого відношення до спадкового будинку не має, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] є приватною власністю позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.11.2013 року реєстровий номер № 1-1705 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності серії ЕАІ № 992011 від 20.11.2013 року, а також він є власником присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS], розміром 0,10 га, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2013 року серії ВТЬ № 205413, реєстровий № 1-1723 й витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серії ЕАІ № 992022 від 25.11.2013 року, а також є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,5229 га, за адресою [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії ВТМ № 205412 від 25.11.2013 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАІ № 992020 від 25.11.2013 року. Твердження відповідача [PERSON] про те, що позивач не є власником вище вказаного спадкового будинку, оскільки заповіт на його користь визнаний рішенням Тячівського районного суду від 17.07.2013 року недійсним спростовується рішеннями апеляційного суду Закарпатської області від 20.09.2013 року та Вищого спеціалізованого суду України від 19.03.2014 року, якими стверджено, що вказане рішення Тячівського районного суду відмінено. Разом з цим, показами відповідача, стверджено, що вона з часу смерті спадкодавця, тобто з [INFO], не проживає у вище вказаному будинку. Згідно ст. 150 Житлового кодексу громадяни , які мають у приватній власності будинок ( частину будинку) , квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати , дарувати, заповідати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.. ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння , користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які несу перечать закону. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. А у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть Отже, виходячи з вище наведеного суд приходить до висновку, що оскільки будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] відповідач немає жодних правових підстав на проживання у ньому і вказаний будинок не може вважатися її місцем проживання, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved