Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, посилаючись на те, що сторони мають спільних дітей, які проживають з відповідачем. Починаючи з квітня 2018 року, після того як позивач одружився вдруге відповідач почала перешкоджати позивачу спілкуватися та бачитися з дітьми, зустрічатися особисто, замінила замки в квартирі в зв`язку з чим позивач змушений чекати дітей біля під`їзду, оскільки в інший спосіб побачитися з ними не має можливості. Позивач бажає приймати участь у вихованні дітей, виконувати свої батьківські обов`язки. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає щоб відповідач бачився з дітьми без її присутності, а також те, що відповідач всіляко перешкоджає бачитися та спілкуватися з дітьми, останній змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник останнього підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та представник останньої позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач не чинить перешкод позивачу у спілкуванні та побаченні з дітьми, однак наполягає щоб зустрічі відбувалися тільки в її присутності. Такі обставини зумовлені тим, що позивач висловлював погрози на адресу відповідача та в присутності дітей всіляко принижував та ображав останню. Крім того, відповідач та представник останньої зазначили, що позивач не виявляє поваги до дітей, залишаючи їх зі своєю теперішньою дружиною, вживаючи алкогольні напої в присутності дітей. Також після того як діти проводили деякий час з позивачем це мало негативні наслідки, оскільки останні поверталися додому хворі. Дані обставини відображені у відзиві на позовну заяву. Не погодившись з даним відзивом, позивачем було подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що всі доводи відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами. Представник третьої особи, позовні вимоги підтримав та просив суд винести рішення з урахуванням інтересів дітей та з врахуванням висновку наданого службою у справах дітей щодо визначення участі батька у вихованні дітей. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.07.2009 між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2016 було розірвано /Т. І а.с. 16, 19-20/. В період спільного проживання сторін в останніх народилися діти [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] /Т. І а.с.17-18/. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачем за адресою [ADDRESS] . Позивач проживає окремо в орендованому житлі /Т.І а.с. 22-26/. 28.04.2018 позивач одружився вдруге /Т. Іа.с. 46/, після чого відносини між сторонами почали псуватися, що призвело до сварок та непорозумінь між сторонами, що беззаперечно встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, а також досліджених аудіо та відеозаписів з яких в свою чергу також встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми, зокрема без своєї присутності. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2019 №101-923/03 позивачу були визначені години спілкування із дітьми /Т.2 а.с.75, 76/. В судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що особисто не брав участі у розгляді даного питання, а тому мотиви та обґрунтування визначеного органом часу пояснити не має можливості і підтримує вимоги позивача щодо визначеного ним способу участі у вихованні дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В судовому засіданні відповідачем згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що позивач веде аморальний спосіб життя, порушує вимоги законодавства у будь якій сфері свого життя, у зв`язку з чим був притягнутий до відповідальності, ухиляється від утримання дітей, негативно впливає на розвиток та виховання дітей, є небезпечним для них. Доводи відповідача гуртуються виключно на її емоційній неприязні до нової родини позивача, небажанні зустрічі дітей з новою дружиною останнього, на ґрунті чого у сторін виникають сварки, скандали, взаємні образи, зокрема такі події відбуваються у присутності дітей, а це вже несе негативний вплив на їх розвиток та виховання. Таким чином, суд вважає що вимоги позивача про надання останньому часу для участі у вихованні дітей без присутності відповідача є обґрунтованими. Та обставина,що після зустрічей з психологом медіатором, як пояснила відповідач, остання почала йти на зустріч позивачу щодо безперешкодного спілкування з дітьми, на даний час не може слугувати підставою для відмови позивачу у вимозі зустрічатися з дітьми без присутності відповідача, проти чого остання заперечує, оскільки це обмежуватиме можливості та право позивача обирати спосіб, місце та час спілкування з дітьми разом з членами нової родини, яка має офіційний статус. Що стосується способу виховання дітей та встановлення позивачу часу спілкування з дітьми, суд вважає визначити наступне: щовівторка та щочетверга з 15.00 до 20.00 год.; кожну першу та третю в місяці суботу та неділю з 10.00. до 20.00 год., кожен день народження з 10.00 до 14.00 год., половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року; кожен червень року протягом усього місяця; у святкові дні: а саме: 01 січня, 07 січня, 08 березня, 28 червня кожного року з 12.00 до 16.00 год. Суд вважає, що зазначений спосіб забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками сторін та рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дітей, які мають однакову прихильність дообох батьків, що не спростовано в судовому засіданні. Суд звертає увагу, що діти відвідують навчальні заклади, графік занять в яких не є незмінним, проте забезпечувати дотримання графіку навчань дітей з максимальним забезпеченням їх інтересів можуть обидва батька і будь якого доказу спростування даного висновку суду не надано. Суд вважає, що покладення обов`язку на відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми буде достатньо для забезпечення права останнього на спілкування будь якими засобами зв`язку, однак таке спілкування не може бути визначений без обмежень, оскільки діти можуть відпочивати тощо і у цей час неможливість їх спілкування не може бути визначена як чинення позивачем перешкод. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial