Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщення за адресою: [ADDRESS]. зі зняттям її з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що з 25.12.2006 р. відповідач не мешкає в зазначеній квартирі і на підставі положень ст.ст.71, 72 ЖК України втратила право користування жилим приміщенням. В ході розгляду справи представник позивача подала заяву про зміну підстав позову та просила суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні своєю власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] в м.Києві та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування даної заяви представник позивача зазначила, що позивач є власником спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2012 року. [PERSON] є племінницею позивача, зареєстрована в даній квартирі, однак з 2006 р. постійно в ній не проживає, не несе витрат по її утриманню, не цікавиться житловим приміщенням, не є членом родини власника житла. Реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як власнику майна, реалізувати в повному обсязі своє право власності та розпорядитись майном в зв»язку з чим на підставі положень ст.391 ЦК України позивач просить захистити своє право в судовому порядку у спосіб, визначений в позовних вимогах, визнавши відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням із зняттям її з реєстраційного обліку. В ході розгляду справи позивач та його представник підтримали пред»явлені позовні вимоги і просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач з 2006 р. постійно не мешкає в даній квартирі, хоча будь-яких перешкод у проживанні і користуванні спірним жилим приміщення їй ніхто не створював, вона не зверталась до будь-яких органів з приводу перешкоджання у користуванні жилим приміщенням. Крім того, позивач зазначив, що він, як власник майна, заперечує проти спільного проживання в квартирі з відповідачем, оскільки вони не є членами однієї родини і у нього виникнуть складнощі у реалізації права власності. Відповідач та її представники просили відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що вимоги позивача є недоведеними належними у справі доказами і просили врахувати морально-етичну сторону даного спору. Відповідач пояснила суду, що вона, дійсно, з 2009 р. мешкає у своєї тітки в с.Нові Петрівці і спілкувалась з позивачем та бабусею, яка є третьою особою до 2012 р. Після смерті дідуся (в 2012 р.) позивач та бабуся почали заперечувати проти її проживання в спірній квартирі і створювати перешкоди у користуванні нею. Третя особа - [PERSON] в судовому засідання підтримала позовні вимоги і просила позов задовольнити, оскільки власником квартири є позивач у справі, а відповідач з 2006 р. не проживає в квартирі, не з»являється, не намагалась вселитись в квартиру і не бажала спілкуватись. Представник третьої особи - Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві в судове засідання не з»явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіславши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Відділу. Вислухавши сторони, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2005 р. власником квартири [ADDRESS] був батько позивача - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] На випадок своєї смерті [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши заповіт, відповідно до якого [ADDRESS] заповідав своєму сину - [PERSON]. [PERSON] у належний спосіб оформив своє право на спадкування за заповітом і 09.08.2012 р. Другою державною нотаріальною конторою йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Право власності на спадкове майно, а саме [ADDRESS] було зареєстровано позивачем у визначений законом спосіб в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майно, що підтверджується відповідним витягом з реєстру. На час розгляду справи відповідно до довідки форми № 3, яка видана ЖБК «Будівельник - 4», в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], його мати [PERSON], племінниця [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] після смерті матері мешкала в [ADDRESS] зі своєю бабусею та дядьком - позивачем у справі, до 25.12.2006 р.. В подальшому, батько добровільно забрав дитину ([PERSON].) від бабусі, в січні 2007 р. її речі і з цього часу відповідач проживала разом з ним до 2009 р. З 2009 р. і на момент розгляду справи [PERSON] постійно проживає у своєї тітки в с.Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області, про що зазначила сама відповідач та підтвердила тітка відповідачки - [PERSON], яка була допитана в якості свідка. Як встановлено судом позивач, його мати - [PERSON] та відповідач інколи спілкувались між собою і [PERSON] відвідувала бабусю в спірній квартирі до 2012 р. Як зазначив свідок [PERSON], який є двоюрідним братом відповідача, вони на початку 2013 р. разом з сестрою приїжджали до квартири і хотіли забрати речі матері відповідача, однак позивач не погодився їх віддати без бабусі. [PERSON] приїжджала без особистих речей. Тобто, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, відповідач не мала наміру вселитись і проживати в спірній квартирі. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що з січня 2012 р., після смерті дідуся, позивач та третя особа - [PERSON] перешкоджають їй користуватись [ADDRESS], де вона мала намір проживати, оскільки навчалась в м.Києві. Однак, будь-яких доказів на підтвердження існування перешкод у користуванні квартирою, які б створювали позивач та третя особа суду не надано. Відповідно до Довідки ЖБК «Будівельник-4» від 14.07.2014 р. Деркач з 01.01.2011 р. до кооперативу з приводу перешкоджання у користуванні квартирою не зверталась. Згідно інформації, наданої Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.Києві [PERSON] зверталась до органів внутрішніх справ з приводу перешкоджання їй у користуванні квартирою 11.06.2014 р., тобто вже після звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Будь-яких інших доказів на підтвердження існування перешкод у користуванні квартирою відповідачем суду не надано. Як зазначалось судом вище, власником спірної квартири є позивач у справі - [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В силу положень ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. [PERSON] з 25.12.2006 р. постійно не проживала в [ADDRESS] Періодичні відвідування відповідачкою квартири до 2012 р. не свідчать про користування даним житлом в розумінні положень житлового законодавства. [PERSON] не є членом сім»ї [PERSON], постійно з ним не проживала і не вела з ним спільне господарство, хоча з 14 років мала право самостійно обирати місце проживання, що б на підставі ст.156 ЖК України надавало їй право користування спірною квартирою. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення його права власності без позбавлення права користування і володіння майном, яке він просить захистити на підставі ст.391 ЦК України. Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україии з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що реєстрації [PERSON] в [ADDRESS] перешкоджає позивачу вільно реалізувати право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням, а саме відчужити його. Крім того, позивач, як новий власник житла, категорично заперечує спільне його проживання з відповідачем в [ADDRESS], оскільки вони не є членами сім»ї і це створить пер.12.ешкоди у реалізації його права власності. Акти про не проживання відповідача в спірній квартирі, надані позивачем від 03.03.2014 р., 25.12.2013 р., 02.06.2014 р. в якості доказу не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки містять суперечливу інформацію стосовно періоду, з якого відповідач постійно не проживає в спірній квартирі і не є належними доказами в розумінні ст.58 ЦПК України. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: approved