Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що, здійснюючи розрахунки в системі АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] помилково зарахував на рахунок відповідача кошти. Проте, коли позивач у телефонному режимі звернувся до [PERSON] з проханням їх повернути, вона йому відмовила. Враховуючи, що відповідач отримала належні позивачеві кошти без достатньої правової підстави, однак відмовляється їх повертати у добровільному порядку, [PERSON] вимушений звертатися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь 6251,25 грн., які він переказав [PERSON], та вирішити питання стягнення з відповідача судового збору, який був оплачений ним при зверненні до суду з позовом. Ухвалою суду провадження по справі було відкрито за призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.10). Розяснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам (а.с.12,13). У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала, жодних пояснень, заяв чи клопотань від неї суду не надходило. Згідно з ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов наступного. Як встановлено судом, 09.10.2017 року [PERSON] в терміналі самообслуговування за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 89, ТЦ «Дастор», здійснив переказ коштів на користь [PERSON], що підтверджується випискою по витратам по картці/рахунку № 4149625807714041 АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.3). Загалом позивачем було оплачено 6251,52 грн., з яких 239,52 грн. склала комісія банку. Переказ [PERSON] здійснив помилково, тому в телефонному режимі звернувся до відповідача з питання повернення йому коштів. Однак, до теперішнього часу неналежний отримувач коштів [PERSON] ухиляється від їх повернення. Відповідно до\~ст.\~400\~ЦК України\~ недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. На підставі\~ч.1,2\~ст.\~1212\~ЦК України особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов'язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов'язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кошти, помилково переказані позивачем на рахунок відповідача, не відносяться до майна, яке не підлягає поверненню у розумінні ст. 1215 ЦК України. Враховуючи те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється від повернення позивачеві помилково отриманих коштів, суд приходить до висновку про стягнення їх з [PERSON] примусово. При цьому, суд звертає увагу на те, що фактично відповідачем було отримано 6012,00 грн. Комісія у сумі 239,52 грн. не є коштами, які позивач зарахував на рахунок відповідача, оскільки за своєю суттю є винагородою банку за здійснення послуг. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 6012,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом [PERSON] було оплачено мінімальну встановлену Законом ставку судового збору у сумі 704,80 грн. (а.с.1), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial