Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , змінивши спосіб їх стягнення з ј до 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та відкликати судовий наказ по справі № 636/286/20, виданий Чугуївським міським судом Харківської області від 30.01.2020 року. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що згідно наказу Чугуївського міського суду Харківської області від 30.01.2020 року з нього на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня винесення судового наказу до досягнення дитиною повноліття. 28.04.2017 року він уклав шлюб з [PERSON] , у якому [INFO] в них народився син [PERSON] , на утримання якого він згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15.04.2021 року сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Загальний розмір аліментів, що стягується з нього на утримання дітей, є таким, що ставить його у скрутне матеріальне становище, тому що складає більше 1/3 частки його доходу, яку він повинен сплачувати згідно чинного законодавства на утримання двох дітей. Він офіційно не працює та не має постійного доходу. У зв`язку зі зміною складу його сім`ї та появою нових утриманців, він має право на зміну розміру аліментів та зменшення їх з ј до 1/6 частки. Ухвалою від 10 червня 2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Ухвалою від 17 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у наданому до суду відзиві, в якому зазначено, що відповідач з позовом не згодна, оскільки позивачем не надано обґрунтованих належних доказів на підтвердження викладених в позові обставин, зокрема, щодо зміни матеріального становища, так як народження дитини та добровільна згода на сплату на його утримання аліментів не свідчить про погіршення матеріального стану позивача та не є підставою для зменшення розміру аліментів. Вона утримує дитину сама, а відповідач є здоровим та працездатним. При сплаті позивачем аліментів у вищезазначеному розмірі забезпечується їх рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Утворюючи нову сім`ю, позивач повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати. Невжиття ним активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не є достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Позивачем не доведено, що загальний сукупний розмір аліментів перевищує встановлений ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» мінімум. Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він вважав відзив відповідача необґрунтованим, а викладені в ньому твердження жодним чином не спростовують заявлених ним позовних вимог. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , на утримання якого судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 30.01.2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції України та статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога стягувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у зменшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Згідно вимог статті 192\~СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. 21.10.2017 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Доводи позовної заяви позивача щодо зміни сімейного стану не можуть бути взяті до уваги, оскільки укладення ним другого шлюбу та створення нової сім`ї самі по собі не свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному рішенням суду від 30 січня 2020 року. Доказів того, що його дружина [PERSON] та його батьки перебувають на утриманні позивача, ним не надано. Посилання [PERSON] на те, що в нього на утриманні знаходиться ще син, [PERSON] , [INFO] , в даному випадку не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки сплата аліментів на дитину, [PERSON] , у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для нього, а зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька. Твердження позивача, що підставою для зміни розміру аліментів є сам факт зміни сімейного стану, є необґрунтованими, оскільки розмір аліментів може бути зменшений судом у разі зміни сімейного стану, тобто такі зміни автоматично не є підставами для зменшення розміру сплачуваних аліментів. Факт того, що певні зміни у сімейному стані платника аліментів унеможливлюють сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі, підлягає доказуванню. Посилання [PERSON] на те, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього на утримання дітей, є таким, що ставить його у скрутне матеріальне становище, тому що складає більше 1/3 частки його доходу, яку він повинен сплачувати згідного чинного законодавства на утримання двох дітей, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Жодних доказів на підтвердження розміру його доходів позивачем до суду не надано. Крім того, відповідно до ч.2,3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Загальний же розмір аліментів, який позивач сплачує на утримання двох дітей складає 5/12 частки його доходів (1/6+1/4=5/12), що становить менше 50 відсотків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність [PERSON] неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що підстав для зменшення розміру аліментів немає, оскільки, по перше, відсутні докази наявності підстав для цього, а по-друге, у позивача відсутні правові підстави для зміни способу стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed