Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2005 року. Шлюб зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №690. Родина фактично розпалась у зв'язку з тим, що між ними виникли особисті неприязні відносини на побутовому ґрунті. Подальші шлюбні відносини та збереження родини вважає неможливим. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спору про місце проживання дитини та розподіл майна подружжя не мається. Просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Приймаючи міри до примирення подружжя судом було надано сторона строк для примирення загальною тривалістю 3 місяця. Ухвалою суду від 14.02.2019 р. провадження по справі було відновлено після закінчення строку для примирення та призначено до підготовчого судового засідання на 11.03.2019 р., а ухвалою суду від 11.03.2019 р. розгляд справи було призначено до судового засідання на 08.04.2019 р. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, додаткова зазначила, що більше року не проживає з відповідач однією сім'єю, в період наданого строку на примирення відповідач двічі дарив квіти, це було 14 лютого 2019 р. та 8 березня 2019 р., одним раз вони ходили до кафе, але це було ради доньки. Інших кроків для примирення з боку відповідача не було. Вона категорично не згодна примиритися з відповідачем та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, надавши заяву в якій просив розглядати справу без його участі, за участі його представника [PERSON], в задоволені позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що відповідач намагався зберегти сім'ю, запрошував позивача та доньку до кафе, дарував квіти на день закоханих та 8 Березня. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб [NUMBER], зареєстрованого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 20.08.2005 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 690 (а.с.19). Від сумісного мешкання подружжя мають дитину, [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 21). Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з позовної заяви, позивач з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть з жовтня 2017 р. Слід зазначити, що судом приймалися міри для збереження сім'ї, проте а ні позивач, а ні відповідач не надали суду доказів на підтвердження, що ними за час відведений для примирення здійснювалися дії, направлені на збереження сім'ї та навпаки позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, підстави для надання строку для примирення сторін відсутні, родина розпалась кінцево і у подальшому збережена бути не може. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім'ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу тому повинен бути розірваний. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved