Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Берестечківського міського голови Залевської В. №3 від 25 травня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ та поновити на зазначеній посаді, стягнути з Берестечківської міської ради на його користь оплату за вимушений прогул з 25 травня 2018 року по час поновлення на роботі, а також 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди. В обґрунтування вказаних підстав посилається на те, що розпорядженням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №3 від 25 травня 2018 року позивача було звільнено з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Однак позивач вважає його звільнення незаконним, оскільки воно було проведене з порушенням вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, зокрема, розпорядження про його звільнення було видане в період його тимчасової непрацездатності, оскільки позивач через різке погіршення стану здоров`я в період з 25 по 30 травня 2018 року перебував на лікуванні в медичному закладі. Крім того, позивач вказує, що останній контракт він підписував з відповідачем 21 травня 2015 року дія якого була в період з 21 травня 2015 року по 20 травня 2016 року, тобто контракт був строковим. В подальшому рішенням міського голови міста Берестечко №6-7/2016 від 17 березня 2016 року та №15-6/2017 від 10 квітня 2017 року контракт продовжувався. Проте у цих рішеннях не було вказано строку дії контракту, тим більше, що у контракті від 21 травня 2015 року зазначено термін його дії з 21 травня 2015 року по 20 травня 2016 року. Умови та порядок продовження цього контракту не вказані, тобто по закінченню його дії мав бути укладений новий контракт. Також позивач посилається на те, що Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, установи, організації спільної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 18 червня 2012 року №18-2/12 така процедура як продовження контракту не передбачена, а можливо лише переукласти контракт з раніше обраним керівником, і ще позивач вказує, що його звільнення відбулося без згоди виконавчого комітету Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області, що суперечить статуту Берестечківського виробничого управління житлово-комунального господарства, затвердженого 08 липня 2014 року головою міської ради міста Берестечко. Також відповідно до п.2.6 Правил внутрішнього розпорядку Берестечківського ВУЖКГ звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності не допускається. Крім того позивач зазначає, що діями відповідача, які виразились у безпідставному звільненні та порушенні його трудових прав, в нього погіршився стан здоров`я, йому було зіпсовано ділову репутацію, тим самим спричинено моральну шкоду розмір якої він оцінює в 10000 (десять тисяч) гривень. З огляду на вищенаведене просить позов задовольнити повністю. 18 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позову не визнав, вважає його безпідставним та не обґрунтованим оскільки позивач був звільнений з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ відповідно до п.27 Розділу IV Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, установи, організації спільної власності територіальної громади міста, відповідно до якого звільнення з посади Керівника здійснюється за рішенням міської ради у випадках: за ініціативи Керівника; за ініціативи міської ради; за наявності відповідного рішення суду; у випадку закінчення строку дії контракту; у разі смерті Керівника та інших підстав, передбачених трудовим законодавством. Управління діяльністю Берестечківського ВУЖКГ здійснюється відповідно до рішення сесії міської ради і відповідно до рішення Берестечківської міської ради від 04 травня 2018 року №25-7/2018 було видано Розпорядження міського голови від 25 травня 2018 року №3 «Про звільнення з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ». Так як на час проведення інвентаризації Берестечківського ВУЖКГ 25 травня 2018 року його начальник [PERSON] був відсутній на робочому місці без попередження про відсутність, члени інвентаризаційної комісії склали Акт про відсутність на робочому місці без попередження. У зв`язку з тим, що [PERSON] на робоче місце і у міську раду не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав його трудову книжку було відправлено поштовим зв`язком рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно з Листком непрацездатності від 25 травня 2018 року серії АДМ №226483, виданого [PERSON] , допомога по непрацездатності була виплачена вчасно і у повному обсязі, а також заробітна плата за травень 2018 року та компенсація за невикористані відпустки. З огляду на це відповідач просить у даному відзиві відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Позивач та його представник в судовому засіданні, кожен зокрема, позов підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили його задовольнити. Позивач зокрема зазначив, що своє перебування на роботі в період по 25 травня 2018 року вважає законним і тому не оспорював своє перебування на посаді відповідно до розпорядження №15 від 22 травня 2017 року, всі кошти по лікарняному йому виплачено. Представники відповідачів в судовому засіданні, кожен зокрема, позову не визнали, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, вважають що позивача було звільнено з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки строк дії його контракту закінчився. Поряд з цим зазначили, що розпорядження №15 від 22 травня 2017 року позивачем не оспорювалося та скасовано не було, тому просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] 14 квітня 2003 року був прийнятий на посаду інженера Берестечківського ВУЖКГ відповідно до наказу №28 від 14 квітня 2003 року, а з 18 квітня 2003 року був переведений на посаду начальника Берестечківського ВУЖКГ на підставі наказу №29а від 18 квітня 2003 року, що підтверджується його трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с.5, 6). 21 травня 2015 року секретарем Берестечківської міської ради Залевською В.В. укладено з [PERSON] контракт на строк з 21 травня 2015 року по 20 травня 2016 року (а.с.11-12). Даний контракт було затверджено рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області від 21 травня 2015 року №46-7/2015. 17 березня 2016 року рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №6-7/2016 було вирішено продовжити контракт з керівником Берестечківського ВУЖКГ [PERSON]. на підставі задовільної його роботи за звітний період (а.с.31). Відповідно до розпорядження Берестечківського міського голови від 17 травня 2016 року №13 контракт з [PERSON] було продовжено до 20 травня 2017 року (а.с.33). 10 квітня 2017 року рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №15-6/2017 було вирішено продовжити контракт з керівником Берестечківського ВУЖКГ [PERSON] . на підставі задовільної його роботи за звітний період (а.с.32). Відповідно до розпорядження Берестечківського міського голови від 22 травня 2017 року №15 контракт з [PERSON] було продовжено до 25 травня 2018 року (а.с.34). Вказане розпорядження недійсним не визнавалось і не скасовувалось. Рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №19-8/2017 від 25 вересня 2017 року було визнано роботу начальника Берестечківського ВУЖКГ недостатньою та вирішено підвищити йому якість виконуваних робіт по благоустрою та освітленню міста Берестечко з випробувальним терміном 1 (один) місяць. А рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №25-7/2018 від 04 травня 2018 року було вирішено не продовжувати контракт з керівником Берестечківського ВУЖКГ [PERSON] оскільки його роботу у візитному періоді було визнано незадовільною (а.с.35). Згідно з розпорядженням Берестечківського міського голови від 25 травня 2018 року №3 [PERSON] було звільнено з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с.10, 36). При звільненні відповідача [PERSON] , позивачем було проведено повний розрахунок з ним, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №5 за травень 2018 року (а.с.40). Трудова книжка позивача [PERSON] була надіслана йому поштовим зв`язком з рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцією Волинської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 25 травня 2018 року (а.с.39). Поряд з цим, відповідно до розпорядження Берестечківського міського голови від 07 травня 2018 року №13, у зв`язку із зміною матеріально-відповідальної особи (у зв`язку із закінченням терміну дії контракту з начальником Берестечківського ВУЖКГ [PERSON].) у Берестечківському ВУЖКГ з 08 травня 2018 року було розпочато процедуру проведення інвентаризації, у зв`язку з чим було створено інвентаризаційну комісію (а.с.37). Актом інвентаризаційної комісії від 25 травня 2018 року стверджується, що цього ж дня на час роботи комісії в період з 09 години 10 хвилин до 16 години 25 хвилин начальник Берестечківського ВУЖКГ [PERSON] був відсутній на робочому місці без попередження про відсутність. Даний акт підписаний членами інвентаризаційної комісії (а.с.38). Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спірні правовідносини безпосередньо регулюються Кодексом законів про працю України. Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до приписів ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У пунктах 7, 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може укладатись на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено, така позиція узгоджується із практикою Верховного суду щодо вирішення трудових спорів. Аналізуючи приведені вище положення законодавства суд приходить до висновку, що особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобов`язується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку. Відповідна підстава передбачена п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України і застосовується тільки до строкового трудового договору. Відповідно до п.10 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Відповідно до п.27 Розділу IV Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, установи, організації спільної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Берестечківської міської ради від 18 червня 2012 року №18-2/2012, звільнення з посади Керівника здійснюється за рішенням міської ради у випадках: за ініціативи Керівника; за ініціативи міської ради; за наявності відповідного рішення суду; у випадку закінчення строку дії контракту; у разі смерті Керівника та інших підстав, передбачених трудовим законодавством. Як уже зазначалося, укладений між сторонами справи контракт діяв з 21 травня 2015 року по 20 травня 2016, який 17 травня 2016 року було продовжено до 20 травня 2017 року та 22 травня 2017 року до 25 травня 2018 року. Суд не приймає до уваги твердження позивача та його представника про те, що позивач був звільнений з роботи в період тимчасової його непрацездатності, так як укладений між сторонами трудовий договір є строковим, дата закінчення строку цього договору узгоджена сторонами при його підписанні, так як і узгоджені наслідки закінчення такого строку, а ч.3 ст.40 КЗпП України, на яку посилається в своїх доводах позивач та його представник, регулює лише звільнення за ініціативою роботодавця. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розглядаючи спір по суті, суд врахував положення норм Кодексу законів про працю України, а також встановлені обставини справи та дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] був правомірно звільнений з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту та відсутністю доказів продовження строку дії контракту чи укладення його на інший чи новий строк. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed