Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, в подальшому позивач після уточнення позовних вимог викладених в останній редакції позовної заяви від 23 серпня 2016 року просив суд: - визнати незаконним та скасувати Наказ № 61-к від 01 червня 2016 року виданий начальником Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про звільнення [PERSON]; - поновити [PERSON] на посаді вчителя української мови та літератури Якимівської ЗОШ І-ІІІ ст. на умовах контракту; - стягнути з Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дати прийняття судом рішення у справі, а також стягнути на його користь грошову суму в розмірі 15000,00 грн. в якості грошової компенсації за завдану моральну шкоду, внаслідок порушення його трудових прав (а.с. 1, 11, 54-56). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що йому не було відомо проте, що з ним було укладено строковий трудовий договір, так як вважав, що укладений із ним трудовий договір є безстроковим, оскільки з Наказом № 88-к від 28 серпня 2015 року про прийняття його на роботу на посаду вчителя української мови та літератури Якимівської ЗОШ І-ІІІ ступенів на умовах строкового трудового договору та з Наказом № 61-к від 01 червня 2016 року про звільнення його із займаної посади, у зв»язку із закінченням строкового трудового договору він не був ознайомлений. Позивач вважає, що Наказ № 61-к від 01 червня 2016 року про його звільнення повинен бути визнаний незаконним та скасований, а з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за час незаконного звільнення. Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь грошової суми в розмірі 15000,00 грн. в якості грошової компенсації за завдану моральну шкоду, у зв»язку із порушенням його трудових прав, що призвело до душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, зазначає, що втрата роботи призвела до втрати нормальних життєвих зв»язків, завдала йому фізичного і морального болю та страждань. Позивач вказує на те, що втрата роботи потребує від нього додаткових зусиль та матеріальних витрат для організації його життя. В судовому засіданні позивач підтримав пред»явлений ним позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Крім того, судовому засіданні 04 жовтня 2016 року позивач надав письмові пояснення (а.с 131, 132), які як він пояснив не є заявою про збільшення позовних вимог та додатково пояснив, що незважаючи на те, що з наказом про прийняття його на роботу його не було ознайомлено, однак у вересні 2015 року він фактично приступив до виконання своїх трудових обов»язків вчителя української мови та літератури, які виконував до 30 червня 2016 року, після цього з 01 липня 2016 року на роботу він вже не виходив та не виконував свої трудові обов»язки. Згідно Контракту від 26 вересня 2016 року він знову був прийнятий на роботу вчителя української мови та літератури Якимівської ЗОШ. Також позивач пояснив, що про його подальше звільнення в середині червня 2016 року його повідомив директор Якимівської ЗОШ Іванова В.А., трудову книжну він отримав 30 червня 1016 року, він не є членом керівного органу первинної профспілкової організації. Крім того, у судовому засіданні позивач визнав, що заяву від 28 серпня 2015 року про прийняття його роботу на посаду вчителя Якимівської ЗОШ І-ІІІ ступенів на період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року він писав особисто, однак причиною зазначення строку дії його трудового договору пояснив тим, що в іншому б випадку на роботу він не був би прийнятий взагалі та на роз»яснення судом доведення тієї обставини, що на нього чинився тиск з приводу зазначення строку на якій його прийнято на роботу не надав жодних доказів. Також позивач пояснив, що не є молодим спеціалістом, який був прийнятий на роботу за направленням, оскільки має педагогічний стаж більше 10 (десяти) років (а.с. 145, 146). Протокольною ухвалою попереднього судового засідання від 26 серпня 2016 року було уточнено правильне найменування відповідача у справі замість Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, найменування якого було саме таке на час винесення оскаржуваного наказу про звільнення, на - Відділ освіти, молоді та спорту Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, на час розгляду справи. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав його необґрунтованості та безпідставності, пояснивши, що відповідач був прийнятий на роботу на умовах строкового трудового договору і у зв»язку із його закінченням був звільнений, проте в подальшому під час розгляду справи з позивачем було укладено Контракт, згідно якого він був прийнятий на посаду вчителя української мови та літератури Якимівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, надавши письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 73-75). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директор Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Маловисківської районної ради Кіровоградської області Іванова В.А. пояснила, що з наказом про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору вона ознайомлювала [PERSON], однак він у ньому не ставив свій підпис, оскільки такої практики не було, так як наказ про прийняття на роботу видавався Відділом освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області і позивач фактично приступив до виконання своїх посадових обов»язків, а також зачитувала наказ про звільнення відповідача наприкінці червня місяця 2016 року, проте під особистий підпис позивача не ознайомлювала, так як останній знав, що був прийнятий на роботу на період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року, а також з тієї підстави, що наказ про його звільнення був виданий начальником Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач з 26 вересня 2016 року вже працює на посаді вчителя української мови та літератури Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 серпня 2015 року [PERSON] на ім.»я начальника Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Шпак А.В. було написано заяву про призначення його на посаду вчителя української мови та літератури Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на умовах строкового трудового договору (а.с. 21). Наказом № 88-к від 28 серпня 2015 року начальника Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації [PERSON] було призначено на посаду вчителя української мови та літератури Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на умовах строкового трудового договору з оплатою праці згідно діючого трудового законодавства, встановивши 9 тарифний розряд (а.с. 22). Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Наказом № 61-к від 01 червня 2016 року начальника Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, серед інших працівників, було звільнено [PERSON] з посади вчителя української мови та літератури загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів 30 червня 2016 року в зв»язку з закінченням строкового трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України (пункт 5) (а.с. 24). Наказом № 145-к від 23 вересня 2016 року начальника Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області було призначено [PERSON] на посаду вчителя української мови та літератури загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів 26 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, на умовах контракту та встановлено 11 тарифний розряд (а.с. 115). З Положення Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, затвердженого розпорядженням Голови Маловисківської РДА Кіровоградської області № 378-р від 14 жовтня 2013 року, вбачається, що начальник відділу освіти видає у межах своїх повноважень накази, організовує контроль за їх виконанням; здійснює добір кадрів; забезпечує прийняття на роботу та звільнення з роботи, у порядку передбаченому законодавством про працю працівників відділу освіти, які не є державними службовцями, призначає на посаду і звільняє з посади керівників, педагогічних працівників навчальних закладів та установ освіти комунальної форми власності, у відповідності до чинного законодавства (п/п 5.3.12., 5.3.19., 5.3.22. п . 5.3) (а.с. 31). Частина 2 статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту» встановлює, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган управління освітою. Призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загально-освітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу. Призначення на посаду та звільнення з посади інших працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює його керівник. Призначення на посаду та звільнення з посади керівника і заступників керівника приватного загальноосвітнього навчального закладу здійснює його власник за погодженням з відповідним органом управління освітою. Призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних та інших працівників приватного загальноосвітнього навчального закладу здійснює його власник. В пункті 4.1. Статуту Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Маловисківської районної ради Кіровоградської області серед іншого зазначається, що безпосереднє керівництво навчальним закладом здійснює його директор (а.с. 41). У відповідності до пункту 95 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року N 778 «Про затвердження Положення про загальноосвітній навчальний заклад» керівник закладу: здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників. Згідно пунктів 2.1., 2.7. Посадової інструкції Директора школи Іванової Валентини Андріївни, директор школи виконує такі посадові обов»язки - здійснює загальне управління діяльністю школи в усіх напрямках відповідно до її Статуту й законодавства України, здійснює підбір, прийом на роботу і розстановку кадрів (а.с. 79, 80). В пункті 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним Наказом N 58 від 29 липня 1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України, зазначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. З наведеного вище вбачається, що директор Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Маловисківської районної ради Кіровоградської області Іванова В.А. обґрунтовано на виконання своїх посадових обов»язків здійснювала внесення записів до трудової книжки позивача про прийняття його на роботу та відповідно мала право здійснити запис у трудовій книжці про його прийняття на роботу та звільнення з роботи. Таким чином, суд вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача проте, що директор Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Маловисківської районної ради Кіровоградської області не мала права здійснювати записи у його трудовій книжці. В частині 2 статті 2 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) серед іншого зазначається, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частина 1 статті 21 КЗпП України передбачає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частин 1, 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. № 9 фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, з урахуванням пояснень позивача, що він починаючи з 01 вересня 2015 року працював на посаді вчителя до свого звільнення, одержував офіційну заробітну плату у безготівковому вигляді на зарплатну банківську карту, а також те, що Наказом № 88-к від 28 серпня 2015 року начальника Відділу освіти Маловисківської районної державної адміністрації, яким [PERSON] було призначено на посаду вчителя української мови та літератури Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на умовах строкового трудового договору, тому, на думку суду, вказані обставини у своїй сукупності свідчать проте, що з позивачем було укладено трудовий договір, у відповідності до вимог діючого законодавства України. Суд вважає, що з урахуванням вищенаведеного відсутність письмового трудового договору укладеного між позивачем та відповідачем не свідчить проте, що з ним не було укладено трудового договору. Частинами 1, 7 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковий, на визначений строк та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Сторонами у судовому засіданні було визнано, зокрема позивачем, а крім того підтверджується матеріалами справи, що з 01 липня 2016 року [PERSON] не виконував свої трудові обов»язки, зокрема Табелем обліку робочого часу по Якимівській ЗОШ І-ІІІ ступенів за липень 2016 року і крім того не надано доказів того, що з ним було укладено безстроковий трудовий договір або контракт, виходячи з того, що він у своєму позові просить поновити на посаді на умовах контракту (а.с. 58, 77). Тобто, звільнення працівника у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору та не є ініціативою роботодавця. Пунктом 9 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами) Пленуму Верховного Суду України встановлено, що, згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Позивачем, незважаючи на роз»яснення судом обставин, які підлягають доказуванню, також необхідності надання належних в допустимих доказів в розумінні положень ст.ст. 57-60 ЦПК України, не ставилося питання про незаконність Наказу № 88-к від 28 серпня 2015 року про прийняття його на посаду вчителя української мови та літератури Якимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на умовах строкового трудового договору, та як вбачається з резолютивної частини уточненої позовної заяви в судовому порядку позивач не ставив питання про визнання трудової угоди укладеної із ним такою, що укладена на невизначений строк, проте просив поновити його на посаді вчителя на умовах контракту. Врахувавши вищевказані обставини та вимоги закону, суд вважає, що позивач був звільнений з роботи відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про поновлення його на роботі, у зв»язку з їх безпідставністю. Стосовно іншої частини позовних вимог позивача в частині стягнення моральної за незаконне звільнення з роботи, то і у їх задоволенні необхідно відмовити у зв'язку із тим, що вони є похідними від основної вимоги, оскільки незалежно від підстав відмови в позові про поновлення на роботі (по суті вимог чи за пропуском строку звернення до суду), право позивача є незахищеним, порушене право не відновлено, а, отже, й підстав для задоволення інших вимог, як похідних, за такі дії відповідача немає (такий висновок суду також узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року № 6-15768св15). Суд також вважає, підстав для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з відповідача на користь позивача не має, оскільки, у відповідності до статті 235 КЗпП України та пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами), стягнення середньомісячного заробітку можливе лише, коли звільнення буде визнано незаконним, а таких обставин судом не встановлено. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 стаття 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. При вирішенні питання щодо розподілу судових втрат суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. В частині 4 ст. 88 ЦПК України зазначається, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed