Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме в 2003 році у неї виникла заборгованість по субсидії перед Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонського району в розмірі 986,04 грн. 18.03.03 державним виконавцем Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції в м. Києві Резніченко Т.І. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У 2003 році вона сплатила цю заборгованість, що підтверджується квитанціями та відомостями про відрахування. Згідно відомостей про відрахування їх було заблоковано, 10.12.2003 р. заборгованість була повністю сплачена. При звернення до Київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про власність їй стало відомо, що з її майна досі не знято арешт від 18.03.2003 № 361/13. Відповідач, посилаючись на бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за останні 2010-2014 роки, повідомив про відсутність відкритих виконавчих проваджень за якими боржником є вона на виконанні у відділі. Відповідачем було надане роз'яснення, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. У зв'язку з цим виконавче провадження знищено, таким чином відділ не має можливості проводити будь-які дії по знищеному виконавчому провадженню, а саме немає правових підстав для зняття арешту з майна. Просить суд відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» зняти врешті з її майна накладений постановою від 18.03.03 №361/13 та зобов'язати внести записи про відсутність арешту майна у відповідні реєстри. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З листа відповідача від 18.06.14 вбачається, що згідно даних ЄДРВП за останніх 2010-2014 роки відкритих виконавчих проваджень за якими боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває. Відповідно до пункту 9.9. порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання, становить 3 три роки, у зв'язку з чим виконавче провадження знищено. Так, 18.03.03 постановою державного виконавця Резніченко Т.І. при примусовому виконанні виконавчого листа виданого 20.12.02 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Управління праці та соціального захисту Оболонського районного м. Києва в розмірі 986,04 грн. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна йому. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин) арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ст. 37 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) прийняття судом відмови стягувача від стягнення; 2) затвердження судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи, в тому числі внаслідок визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону. Відповідно до ст. 38 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби) припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, враховуючи, що знищено може бути лише закінчене виконавче провадження, за яким припиняється чинність арешту, то постанова про накладення арешту та заборони на відчуження майна повинна були бути скасована державним виконавцем. У той же час, підстав для зобов'язання відповідача внести записи про відсутність арешту у всі відповідні реєстри не має, оскільки відповідач при скасуванні постанови зобов'язаний це зробити згідно Закону України «Про виконавче провадження». З викладеного,

Outcome: partial