Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з нього на свою користь в порядку регресу кошти у розмірі 9127,50 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1218,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 10.09.2012 р. в м. Одесі на вул. Чорноморського Козацтва, з вини [PERSON], який керував автомобілем DACIA LOGAN, з державним номерним знаком ВН5542СА, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль LEXUS RX 350 з номерним знаком ВН1636ВО, що на момент ДТП належав [PERSON]. Відповідно до звіту №361/12, про оцінку вартості матеріального збитку, сума матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу LEXUS RX 350 з н/з [NUMBER] складає 10353,00 грн. Зазначена шкода винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) з відповідною заявою. У звязку з настанням вищезазначеної події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 9127,50 грн., з врахуванням затрат у розмірі 500,00 грн. на проведення експертного дослідження. 21.11.2012 р. МТСБУ звернулося до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у звязку з проведенням регламентної виплати потерпілому, однак відповідач в добровільному порядку не компенсував витрати МТСБУ, Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява представника позивача, в якій представник просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2012 р. по справі №1522/22353/12, [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування під час розгляди даної цивільної справи, а саме те, що [PERSON], 10.09.2012 р. близько 17 год. 45 хв. керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Чорноморського Козацтва в м. Одесі, під час руху заднім ходом, допустив зіткнення з-позаду рухавшимся автомобілем марки «Lexus RX 350», д/нВН1636ВО, під керуванням [PERSON], [INFO], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було порушено п. 10.9 Правил дорожнього руху. На дату скоєння цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідач, [PERSON], не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із Висновком №363/12 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, складеного 26.09.2012 р. субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] визначено вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля LEXUS RX 350, д/нВН1636ВО, в наслідок пошкодження автомобіля в ДТП 10.09.2012 р. у розмірі 10353,00 грн. Матеріальна шкода завдана [PERSON], в результаті дорожньо-транспортної пригоди, особисто винуватцем, [PERSON], відшкодована не була. У звязку з цим, [PERSON] 15.10.2012 р. звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України, з метою отримання відшкодування. У звязку з настанням вищезазначеної події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторним (транспортним) страховим бюро України 19.11.2012 р. здійснено виплату відшкодування потерпілій особі, [PERSON], в розмірі 9127,50 грн., за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, з врахуванням затрат у розмірі 500,00 грн., на проведення експертного дослідження (платіжне доручення №1/19014 від 19.11.2012 р.). Правове регулювання відносин із заподіяння шкоди ґрунтується на вихідних засадах ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч. 1 ч. 2 ч.5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогнепальних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пунктів 1 та 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, збиток, заподіяний внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; при наявності вини всіх осіб, діями яких був заподіяний збиток, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин що мають істотне значення. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги, в частині стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 9127,50 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також суд повинен зазначити про таке. Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Позивачем були понесені такі судові витрати, як сплата судового збору у розмірі 1218,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №39411 від 05.10.2015 р. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: approved