Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 24 грудня 1993 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведуть. Просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Прізвище залишити без змін. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначив про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 24 лютого 1993 року Бюро ЗАГС м. Інгулець Виконкому Інгулецької міської ради народних депутатів Інгулецького району м. Кривого Рогу, актовий запис №437 між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.6). З 2012 року сторони не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, врахувавши позиції сторін, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 352,40 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved