Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вказаній квартирі, яка належить позивачу на підставі договору дарування, зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, відповідач з часу реєстрації 30.03.2000 ніколи у вказаній квартирі не проживав, мешкав разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , у 2015 виїхав до Російської Федерації, де проживає по теперішній час, участі в утриманні квартири не бере, знятись з реєстрації особисто не бажає та не має можливості. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення відповідного оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі договору дарування квартири від 14.07.2008, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. (а.с. 16). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №10845250 від 22.10.2019 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 30.03.2000 по теперішній час. З відповіді Оболонського управління поліції ГУ НП в м. Києві №5292/125/51/-2019 від 03.10.2019 убачається, що з 2017 скарги від [PERSON] з приводу конфліктних ситуацій чи вселення в квартиру [ADDRESS] до управління не надходили та не реєструвались (а.с.18). Як убачається з матеріалів справи, відповідач виїхав до Російської Федерації, фактичним місцем проживання відповідача на даний час є [ADDRESS] , що підтверджується наданою суду копією довіреності, посвідченої на території Російської Федерації 30.08.2019. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved