Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії, вказуючи, що вона являється власником 17/50 частини домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідач являється власником частини домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач разом дружиною, зятем та невідомим громадянином, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, зламали паркан між домоволодіннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] та проникли на територію її домоволодіння. Під час даних дій відповідачем було нанесено їй матеріальну шкоду, а саме: пошкоджено паркан із залізної сітки «рябиці» на межі між домоволодіннями по [ADDRESS] та [ADDRESS]; викопано дерево «тополя» -1 шт.; зламано лозу винограду «лідія»; зламано ожину 1 кущ; витоптано насадження на городі, зокрема полуницю; розкидано сміття по території її земельної ділянки. Тому відповідач без жодний на те правових підстав зломив огорожу на межі між домоволодіннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] та наніс позивачу майнової шкоди, в зв'язку з чим вона звернулась за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд зобов'язати [PERSON] за власний рахунок поновити попередній стан паркану (встановити) із залізної сітки «рябиці», на межі між домоволодіннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] та стягнути судові витрати в сумі 729,40 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що дійсно 06.10.2013 року ним було демонтовано частину спільної з позивачкою, огорожі між домоволодіннями. Дані дії ним були вчинені на абсолютно законних підставах та з метою упередження пошкодження майна, а також усунення загрози життю та здоров'ю. На межі їх домоволодінь вже понад 40 років росла не тополя, а акація, яку важко назвати деревом, адже з плином часу від неї залишився лише стовбур. Стовбур акації нахилився на паркан в бік його домоволодіння та створював загрозу для нього та його родини, адже знаходився понад стежкою, яка веде до будинку. На сьогоднішній день паркан знаходиться на своєму місці, хоча частина його земельної ділянки продовжує перебувати у незаконному користуванні позивачки та змінювати його положення добровільно вона не бажає, тому і ініціює безпідставні та надумані позови до суду з метою збагачення за рахунок відповідача. Право користування земельною ділянкою, яка була незаконно захвачена позивачкою, він отримав не на підставі рішення суду, а на підставі рішення Черкаської міської ради. Права на володіння чи користування земельною ділянкою, на якій ним проводилися роботи по демонтажу аварійного дерева, позивачка не мала, а отже порушено воно не було та відновленню не підлягає, так як це передбачає ст. 16 ЦК України. Під час проведення перевірки представниками ОВС, також не було встановлено фактів пошкодження майна, насаджень, розкидання сміття по території домоволодіння позивачки, а лише факт того, що він почав знімати огорожу між домоволодіннями. Тому просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником 17/50 частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2008 року. За вказаним будинковолодіння рішенням Черкаської міської ради № 799-г від 20.10.1955 р. закріплена в постійне користування земельна ділянка площею 538 кв.м. та відповідно до рішення Черкаської міської ради № 90 від 24.03.1992 р.- 56 кв.м. у тимчасове користування (згідно даних технічного пас порт у на будинок) . Відповідач являється власником 27400 частини домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням Черкаської міської ради № 4-49 від 24.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земель них ділянок (в натурі на місцевості) по [ADDRESS] та передано земельну ділянку площею 0,0370 га безоплатно у спільну часткову власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку площею 0,030 га передано безоплатно у спільну часткову власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визначення часток співвласників у спільній частковій власності становить: [PERSON] частка 12; [PERSON] частка 12. За цільовим призначенням земельна ділянка відноситься до земель житлової забудови. Земельну ділянку площею 0,0011 га передано вказаним громадянам в оренду на 5 років з правом викупу для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.( присадибна ділянка). Із пояснень допитаних в судовому за сіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що дійсно 06.10.2013 року було демонтовано частину огорожі, яка знаходиться на межі між земельними ділянкам и позивача та відповідача. При цьому, із наданих суду доказів вбачається, що дана огорожа була прикріплена до стовбура дерева, та яке перебувало в аварійному стані, оскільки схилений на земельну ділянку позивача. Після проведення робіт по зносу вказаного стовбура дерева, паркан був поставлений на те місце, де він і проходив. Даний факт не заперечувала і сама позивач. У відповідності зі ст.10 ч.ч.3, 4 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу; в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] просить суд зобов'язати відповідача за власний рахунок поновити попередній стан паркану (встановити) із залізобетонної сітки «рябиці» на межі між їх домоволодіннями. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що паркан, який відповідач демонтував, був поставлений ним по межі, яка визначена органом місцевого самоврядування, а саме комісією по вирішенню земельних спорів у м. Черкаси від 28.11.2011 року № 77 та знаходиться там і на даний час. Позивач дійсно зверталась до суду з адміністративним позовом про визнання рішення комісії незаконним. Проте, постановою Соснівського райсуду м. Черкаси від 22 листопада 2012 року у задоволенні її позову відмовлено, а ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року дана постанова залишена без змін. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed