Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів,визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернення сплачених аліментів, який обґрунтовує наступним. Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 11 жовтня 2011 року у цивільній справі № 2-2364/2011 з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів щомісячно, що є не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2011 року. На виконання рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, на підставі якого Заводським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито відповідне виконавче провадження. На даний час за місцем роботи позивача (ПАТ ЗМК «Запоріжсталь») здійснюється утримання аліментів з його заробітної плати. Позивач зазначає, що на теперішній час дитина - [PERSON], [INFO], проживають разом з ним. Відповідачка матеріально дитину не підтримує, однак продовжує отримувати аліменти згідно рішення суду та отримані кошти використовує на свій розсуд. Посилаючись на викладене, позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]; виконавчий лист № 2-2364/2011 від 10 листопада 2011 року з дня набрання цим рішенням законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню; повернути сплачені позивачем аліменти на користь дружини [PERSON] від дня коли дочка почала проживати разом з позивачем, а саме з 06.03.2018 року до дня постановлення рішення суду. Також, просить стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, на підставі наступного. Позивач при зверненні до суду, на думку відповідача, порушив процесуальне право, а саме подані позивачем докази не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України. Також відповідач зазначає, що на даний час [PERSON] з 14.01.2018 року, зареєстрована за адресою: [INFO], к. 30. Таким чином, хоча в останній час [PERSON] не мешкає разом з відповідачем, але вона зареєстрована у кімнаті гуртожитку. Відповідачу, як відповідальному наймачу житла, виставляються рахунки на сплату комунальних послуг за користування житловим приміщенням, відповідач вимушена їх сплачувати. Відповідач зазначає, що частина грошей (аліментів), які надходять від позивача, витрачаються на сплату комунальних послуг, решту грошей відповідач витрачає також, виключно на доньку, а саме на її лікування (придбання ліків та інше), купівлю одягу, продуктів харчування, прикрас та інше. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав оскільки донька [PERSON] проживає разом з ним, він повністю здійснює її матеріальне забезпечення. Також пояснив, що на теперішній час він має нову родину, матеріально забезпечує родину та іншу неповнолітню дитину. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пославшись на обставини викладені по тексту відзиву. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 11 жовтня 2011 року у цивільній справі № 2-2364/2011 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів щомісячно, що є не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2011 року. На виконання рішення суду від 11.10.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 10.11.2011 року видано виконавчий лист. Починаючи з середини серпня 2017 року та на теперішній час дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком [PERSON]. Зазначені обставини визнані відповідачем по тексту відповіді на позовну заяву, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Разом з тим, у судовому засіданні була допитана [PERSON], [INFO], яка пояснила, що з середини серпня 2017 року мешкає разом з батьком та його новою родиною за адресою: [ADDRESS]. ЇЇ матеріальне утримання повністю здійснює батько, мати не здійснює її утримання. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на імя одержувача аліментів матері дитини. При цьому обовязок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на теперішній час дитина, [PERSON], [INFO], перестала проживати з матірю, а мешкає з батьком, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів, оскільки дитина мешкає з батьком та він здійснює її матеріальне утримання. Що, стосується заперечень відповідача по тексту відзиву на позовну заяву щодо необхідності сплати комунальних послуг у звязку з реєстрацією дитини за місцем проживання відповідача , то суд не приймає їх до уваги, оскільки в розуміння до 182 СК України не є обставиною, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а отже і при припиненні стягнення аліментів. Посилання відповідача про здійснення матеріального забезпечення дитини шляхом витрачання аліментів на її лікування (придбання ліків та інше), купівлю одягу, продуктів харчування, прикрас та інше, не підтверджені доказами, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, спростовано поясненнями дитини [PERSON]Є, які надані у судовому засіданні, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Що стосується вимог позивача про визнання виконавчого листа № 2-2364/2011 від 10 листопада 2011 року таким, що не підлягає виконанню, то суд виходить з наступного. Розділом VI ЦПК України регулюються процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Так ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Отже, враховуючи, що питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути вирішено під час розгляду справи позовного провадження, а для його вирішення чинними нормами ЦПК України визначений спеціальний процесуальний порядок, то дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовну вимогу про повернення сплачених позивачем аліментів на користь дружини [PERSON] від дня, коли дочка почала проживати разом з позивачем, а саме з 06.03.2018 року до дня постановлення рішення суду, то суд виходить з наступного. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач просить повернути сплачені аліменти, однак не вказує точний період, взагалі не зазначає суми сплачених аліментів, правову підставу повернення сплачених аліментів, а тому на підставі ст. 81 ЦПК України, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає у звязку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial