overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, вказуючи, що 10.10.2013 року між позивачем та відповідачкою у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач виконав свої зобов'язання, але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на придбане майно, у зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить справу розглянути у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. У судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2013 року у с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області у простій письмовій формі між позивачем та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого позивач [PERSON] купив у відповідачки [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 46,7 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яка в цілому складається з: 1- коридору, 2- житлової, 3- комори, 4- житлової, 5- кухні, 6- туалету, 7- ванної, I- лоджії, II- комори, і позивачем за даним договором цілком виплачена вартість предмета договору, що підтверджується копією договору купівлі-продажу у справі. У порушення ст. 209 ЦК України цей договір не був засвідчений нотаріально, однак відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 10 жовтня 2013 року у с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області у простій письмовій формі, згідно якого позивач [PERSON] купив у відповідачки [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 46,7 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яка в цілому складається з: 1- коридору, 2- житлової, 3- комори, 4- житлової, 5- кухні, 6- туалету, 7- ванної, I- лоджії, II- комори. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 46,7 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яка в цілому складається з: 1- коридору, 2- житлової, 3- комори, 4- житлової, 5- кухні, 6- туалету, 7- ванної, I- лоджії, II- комори. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, вказуючи, що 23.12.2012 року між позивачем та відповідачкою у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач виконав свої зобов'язання, але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на придбане майно, у зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить справу розглянути у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. У судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2012 року у с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району, Одеської області у простій письмовій формі між позивачем та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого позивач [PERSON] купив у відповідачки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», і позивачем за даним договором цілком виплачена вартість предмета договору, що підтверджується копією договору купівлі-продажу у справі. У порушення ст. 209 ЦК України цей договір не був засвідчений нотаріально, однак відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 23 грудня 2012 року у с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району, Одеської області у простій письмовій формі, згідно якого [PERSON] купив у відповідачки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В». Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В». На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 28.11.2016 року він придбав за усною домовленістю житловий будинок № 54, розташований за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Павлівка. вул. Говаленко. У зв'язку з тим, що на той час позивачка не оформила даний житловий будинок як спадщину, нотаріально договір купівлі - продажу здійснено не було. Проте, при зверненні влітку 2017 року до відповідача для оформлення даного договору нотаріально, відповідачка відповіла відмовою, що і спонукало її звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2016 року позивач придбав за усною домовленістю житловий будинок № 54, розташований за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Павлівка за 40000 грн. (а.с.11). Вказаний будинок належав сестрі відповідачки, яка на даний час померла (а.с.9-10). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України «право власності набувається на підставах, не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права масності не встановлена судом». Згідно статті\~640\~Цивільного кодексу\~України «Договір\~є укладеним\~з моменту\~одержання (собою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції.\~Якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~для укладення\~договору необхідні\~також передання\~майна або\~вчинення іншої\~дії,\~договір є\~укладеним з\~моменту передання\~у письмовій\~формі і\~підлягав нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.» Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги наступним. 15.07.98. між відповідачкою і позивачем, був укладений договір № 14570 купівлі-продажу нерухомості, згідно якого останній придбав квартиру [ADDRESS]. Даний правочин був зареєстрований Українською товарною біржею 15 липня 1998 року за реєстраційним номером 14570. При вчинені дій по підписанню вказаного договору, спеціалісти біржі, посилаючись на ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» зазначили, що угоди, які зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. 26.08.98. вказана угода була зареєстрована у Чернігівському МБТІ та записана в реєстрову книгу № 167 за реєстровим № 15859 та видано Реєстрове посвідчення. Позивач вважав, що укладений ним договір, укладений належним чином, і що ніяких інших дій по його реєстрації здійснювати не потрібно. У звязку з сімейними обставинами, у позивача виникла необхідність продати вказану квартиру, однак завернувшись до нотаріуса, йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій у звязку відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] листами з проханням (вимогою) про нотаріальне посвідчення Угоди № 14570 15.07.1998 року у нотаріуса, але безрезультатно. Просив визнати дійсною Угоду купівлі-продажу від 15.07.1998 р. № 14570 про продаж квартири № 16 (шістнадцять) в будинку № 100 (сто) по вулиці Толстого в м. Чернігові, яка складається з трьох кімнат житловою площею 41,4 м.кв., загальною площею 58,2 м.кв., укладений на Українській товарній біржі між громадянами [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру № 16 (шістнадцять) в будинку № 100 (сто) по вулиці Толстого в м. Чернігові, яка складається з трьох кімнат житловою площею 40,4 м.кв., загальною площею 58,2 м.кв. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином (а.с.42). В матеріалах справи від позивача міститься заява, згідно якої зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та без участі його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.45). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, через оголошення в пресі (а.с.43,46-51), причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення слухання справи до суду не надходило, а отже в силу ст. 74 ЦПК України, відповідачка вважається повідомленою про час і місце розгляду даної справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Українська товарна біржа - в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.30,39,44), причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд вважає за можливо слухати справу за відсутності сторін, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання житлового будинку окремим домоволодінням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Власником іншої частини зазначеного будинку є відповідач [PERSON]. Між ними склався певний порядок користування житловим будинком [ADDRESS], у зв'язку з чим 15 квітня 2017 року було укладено договір про поділ житлового будинку у натурі, що є спільною частковою власністю. Як зазначає позивач, з метою раціонального користування вказаним будинком, належного його утримання і реалізації повноважень власника, вона вважає необхідним визначити статус належного їй майна, як індивідуальний(садибного типу) житловий будинок, з виділенням в окреме домоволодіння з господарськими спорудами і будівлями. В судовому засіданні представник позовні вимоги підтримав та поросив суд ухвалити рішення, яким визнати індивідуальним житловим будинком садибного типу житловий будинок Літ. «А», загальною площею 103 кв.м., житловою площею 50 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити повністю. Суд не прийнявши визнання відповідачем позову ухвалив і вважав за необхідне продовжити розгляд справи. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень учасників справи встановлено, що співвласниками із визначенням кожній по ? частині житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] Позивачем не наведено будь-яких обґрунтувань та не надано доказів того, що саме [PERSON] порушує, не визнає або оспорює її право, щодо визнання житлового будинку разом з надвірними спорудами та будівлями - індивідуальним житловим будинком садибного типу. Суд вважає, що в конкретному випадку позивач пред'явив позов не до тієї особи, яка повинна відповідати за пред'явленими вимогами. Відповідно, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], в якому зазначив, що між та відповідачкою за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.08.2012 року шлюб розірваний. Фактично шлюбні відносини між ними припинені в кінці 2011 року, саме тоді відповідачка забрала свої особисті речі з належної йому квартири та виїхала, її теперішнє місце проживання невідоме. Вон з сином мешкають у вищезазначеній квартирі, сплачують комунальні послуги, витрат на утримання житла відповідачка не несе. Реєстрація відповідачки у належній їй квартирі порушує його права власника даного житлового приміщення, він також позбавлений права розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.02.1997 року. Відповідно до акту ККП «КК «Західна» та копії особового рахунку [NUMBER] [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 04.07.1997 року, проте за зазначеною адресою не проживає з грудня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], оскільки понад один рік він не проживає за зазначеною адресою без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться в с. Глібів по вулиці Радянській 108 , Новоушицького району Хмельницької області. Позов мотивує тим, що є власником житлового будинку, який знаходиться за вищевказаною адресою. 10 серпня 2005 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], який рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року розірвано. Відповідач виїхала проживати у [INFO], проте з реєстрації в добровільному порядку не знялась, тому звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного. Із договору дарування домоволодіння від 21 липня 2008 року вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння № 108, розташованого за адресою: с. Глібів, вул. Радянська, Новоушицького району Хмельницької області. Згідно довідки Новоушицької селищної ради №112 від 09 лютого 2016 року та повідомлення Новоушицького РС УДМС України в Хмельницькій області [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що відповідач [PERSON] дійсно з 2014 року не проживає у належному позивачу на праві власності житловому будинку. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, судом не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачем права користування будинком, а також підстав, які б свідчили про його відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки або про іншу домовленість між ним і власником житла. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: адресою с. Глібів, вул. Радянська, 108 Новоушицького району Хмельницької області не проживає більше одного року, наявність зареєстрованої особи впливає на житлові інтереси позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №78 по вул. С.Стрільців, 21 в м. Калуші, посилаючись на те, що він є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2015 року, укладеного між ним та відповідачкою по справі. Після відчуження вказаної квартири з грудня 2015 року [PERSON] в даній квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не бере, самостійно не знімається з реєстрації місця проживання, про що свідчить акт, про встановлення факту на проживання. На даний час місцезнаходження [PERSON] невідоме, а тому просить суд визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судове засідання надала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася \~належним чином за останнім відомим місцем проживання, про що свідчить оголошення в засобах масової інформації (а.с.22) , причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності ст.ст.71, 163 ЖК України жиле приміщення при тимчасовій відсутності наймача зберігається протягом шести місяців. Встановлено, що згідно довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради від 24.01.2017 року за №1878/05-56, [PERSON] зареєстрована в [INFO] по [PERSON], 21/78 (а.с.8), та зазначена як колишній власник. 29.12.2015 року позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений (а.с.4-6). Факт не проживання відповідача в даній квартирі більше шести місяців підтверджують акти обстеження квартири [ADDRESS] від 20.01.2017 року (а.с.7). За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні зібраними по справі доказами доведено, що відповідач не проживає у [INFO], участі в утриманні квартири не бере, самостійно не знімається з реєстрації місця проживання понад шість місяців без поважних причин. Таким чином позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. На підставі викладеного ст.71, 72, 163 ЖК України,

Outcome: approved