Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05.07.2007 р. придбав у [PERSON] за 10000 доларів США автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску. Довіреністю від 05.07.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] для виконання договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив його та відповідачку [PERSON] розпоряджатись від його імені належним йому транспортним засобом з усіма правами, які б належали власнику майна. В результаті чого він зареєстрував зазначений автомобіль КАМАЗ на тимчасовому обліку у ВРЕР м. Козятин на своє імя. Відповідачка [PERSON] без його дозволу заволоділа автомобілем та розпорядилась ним на власний розсуд, без його на те відома. На його звернення відповідачка ніяким чином не реагує, автомобіль та кошти повертати не бажає. Вважає, що дії [PERSON] є неправомірними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Неправомірними діями відповідача щодо заволодіння автомобілем йому завдана матеріальна шкоду, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Просив стягнути з [PERSON] на його користь у відшкодування вартості автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, в розмірі 82970 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов, підтвердили обставини, на які посилаються позовній заяві. Відповідач та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову та визнати висновок спеціаліста по визначенню залишкової вартості т/з КАМАЗ недійсним. [PERSON] пояснила, що в 2007 р. позивач звернувся до неї з проханням позичити грошові кошти в сумі 10000 доларів США на придбання автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску. Грошові кошти [PERSON] пообіцяв повернути їй у найближчий час. Вона віддала кошти позивачу, натомість попросила останнього включити її до довіреності про право користуватися та розпоряджатися від імені [PERSON], який теж діяв за дорученням з правом передоручення від [PERSON] належним йому транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХМС № 209538, виданого Красилівським МРЕВ у Хмельницькій обл. 08.11.2001 р., автомобілем марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску. Позивач почав працювати на КАМАЗІ, однак, борг віддавати не поспішав, гроші на даний час не повернуто. Твердження позивача про те, що останній являється власником даного транспортного засобу не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки згідно чинного законодавства України право власності по довіреності не набувається. В матеріалах справи позивач не надав доказів, що вона без його дозволу заволоділа автомобілем і перешкоджає останньому в користуванні, володінні та розпорядженні його начебто майном автомобілем КАМАЗ. Станом на момент подачі позову до суду, транспортного засобу КАМАЗ у неї немає, його місцезнаходження з 2012 р. їй невідоме. Вважає, що проведена науково-дослідна експертиза про визначення залишкової вартості автомобіля КАМАЗ є неправомірною та сумнівною. Свідок [PERSON] пояснила, що автомобіль КАМАЗ було придбано нею, її чоловіком та відповідачкою [PERSON] для роботи. Зазначила, що остання позичила їм 10000 доларів США, а вона дала за машину [PERSON] 5000 доларів США. В процесі роботи, вони з [PERSON] не знайшли спільної мови, остання забрала автомобіль з їх подвіря та здала на металолом. Вона повинна була віддати відповідачці 2500 доларів США, так як на момент купівлі автомобіля у неї таких грошей не було. Пізніше, вона віддала [PERSON] 3000 Евро. Вказала, що позивач давав також кошти на ремонт КАМАЗА. Свідок [PERSON] вказав, що [PERSON]К прийшов до нього з проханням позичити грошові кошти в сумі 10000 доларів США, щоб внести частку за машину. Він погодився та сказав своїй дружині [PERSON] позичити гроші позивачу. [PERSON] пообіцяв повернути гроші за місяць, однак, гроші так і не повернув. Так як позивач мав право на керування автомобілем, останній заробляв грошові кошти, використовуючи вказаний КАМАЗ. Однак, грошові кошти забирав собі, не ділився з [PERSON] На його прохання віддати гроші, [PERSON] запевнив, що знайде покупця на машину та віддасть кошти. Внаслідок небажання продавати машину та різким падінням гривні до курсу долара США, автомобіль знецінився та втратив свою вартість. Він з дружиною вирішили здати автомобіль на металолом. Свідок [PERSON] зазначила, що знає відповідачка їздила в банк та знімала грошові кошти для того, щоб їх позичити позивачу. Після купівлі КАМАЗА [PERSON] працював на автомобілі, заробляв гроші, однак з [PERSON] не ділився. Свідок [PERSON] пояснив, що працював водієм КАМАЗУ у [PERSON] та [PERSON] Вказану роботу йому запропонував чоловік відповідачки [PERSON], вказавши, що буде сплачувати йому проценти за перевезення матеріалів. Мова про роботу велася також із позивачем [PERSON] Пропрацювавши деякий час, він відмовився від вказаної роботи, так як сторони по справі з ним не розрахувалися. Свідок [PERSON] розповів, що декілька років тому мав намір займатися приватними перевезеннями та придбати для цієї цілі вантажний автомобіль. Він зустрів позивача, який мав автомобіль КАМАЗ разом з [PERSON] та запропонував йому купити частину вказаної машини, яка належала [PERSON] Всі вони домовилися про зустріч з метою узгодження вартості частини автомобіля. Домовившись про ціну у гривнях, він через декілька днів прийшов з потрібною сумою грошей до [PERSON] Однак, останній повідомив, що вартість автомобіля збільшилася та потрібно заплатити більшу суму коштів. Він відмовився від даної пропозиції та на цьому їхні перемовини припинилися. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі за спільні кошти придбали у [PERSON] автомобіль марки КАМАЗ-5511, 1988 року виготовлення, для власних потреб з метою займатися вантажними перевезеннями. Довіреністю від 05.07.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, виданої з правом передоручення [PERSON], для виконання договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив [PERSON] та відповідачку [PERSON] розпоряджатись від його імені належним йому транспортним засобом з усіма правами, які б належали власнику майна (а.с.4). [PERSON] зареєстрував зазначений автомобіль КАМАЗ на тимчасовому обліку у ВРЕР м. Козятин на своє імя (а.с.5). Встановлено, що відповідач позичила позивачу грошові кошти в сумі 10000 доларів США, вказаний факт підтверджується як показами самого позивача, так і поясненнями відповідача [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON] Під час експлуатації вказаного автомобіля, між сторонами виник конфлікт щодо розподілу доходів, отриманих від спільної роботи. Пізніше, сторони дійшли до висновку про продаж вказаного автомобіля та розподілу грошей між собою. Однак, в звязку з тим, що гривня до курсу долара США різко знецінилася, позивач та відповідач так і не змогли скласти дійсну вартість автомобіля, знайти покупців та продати його. Після невдалих перемовин та протиріч, вказаний автомобіль відповідачка разом з своїм чоловіком [PERSON] реалізували самостійно, тобто здали на металолом, а грошові кошти, отримані від здачі автомобіля забрали собі, що підтверджується поясненнями сторін по справі та свідків. Суд так і не встановив за яку суму коштів сторони по справі придбали автомобіль у [PERSON] та яка частка грошей кожного з них складала вартість автомобіля, так як пояснення сторін та свідків по справі відрізняються та суперечать один одному. Тому, встановити дійсну суму коштів, переданих за автомобіль, не представляється можливим. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З висновку спеціаліста по визначенню залишкової вартості ТЗ № 74 від 01.04.2014 р. вбачається, що середньо-залишкова вартість автомобіля КАМАЗ-5511, 1988 року виготовлення станом на 01.02.2014 р. становить 82970 грн. (а.с.8-9). На даний час провести експертизу з визначення вартості автомобіля не представляється можливим, так як автомобіля КАМАЗ немає в наявності, його реалізовано. Жодних клопотань про проведення експертизи сторонами, зустрічного позову суду не заявлялося. У суду немає підстав не вірити висновку експерта, тому що він виготовлений відповідно до чинного законодавства, має всі реквізити, вказана експертиза проведена за заявою позивача [PERSON] Зважаючи на те, що автомобіль було придбано за спільні сумісні кошти, що не заперечується сторонами, частки яких точно не визначені, сторони по справі не заявляли клопотань про зменшення/збільшення вартості часток кожного з них, виходячи з того, що купували автомобіль двоє осіб [PERSON] та [PERSON], що підтверджується показами сторін, свідків та письмовими матеріалами справи, беручи до уваги залишкову вартість автомобіля (82970 грн.), визначену висновком експерта, суд приходить до висновку, що частки сторін по придбанню автомобіля КАМАЗ - є рівними (по 41485 грн.), а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інших доказів чи спростувань сторонами суду не представлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмолено. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial