Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором постачання в сумі 334731,90грн., мотивуючи вимоги тим, що 01.09.2012р. між ним та відповідачкою був укладений договір постачання, за яким позивач 09.10.2012р. продав відповідачки товар на загальну суму 140643,66грн., за що остання зобовязалася здійснити оплату товару протягом 14 календарних днів з моменту його отримання, тобто в строк до 23.10.2012р.. Умови договору постачання відповідачка не виконує, станом на 26.12.2012р. товар не оплачений, у звязку з чим за порушення строків розрахунків позивачем на підставі п.7.2 цього договору за період з 24.10.2012р. по 26.12.2012р. нарахована пеня в сумі 180023,88грн. і штраф в сумі 14064,36грн., а всього заборгованість за вказаним договором складає 334731,90грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь (а.с.2-4). В судове засідання представник позивача не зявився, справу просив розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка та її представник в судове засідання не зявилися повторно, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.25, 36, 41, 48), про причини своєї неявки суд не повідомили, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за їх відсутністю не надали. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідачки та її представника, повідомлених належним чином, згоду позивача на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 01.09.2012р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ» і [PERSON] був укладений договір постачання №б/н, згідно якого позивач (за договором постачальник) зобовязався передати у власність відповідачки (за договором покупець) роздрібну партію товару, а остання зобовязалася як кінцевий споживач прийняти товар для власного використання без наміру подальшого продажу та оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару, його кількість, ціна та загальна вартість зазначаються у накладній, що є невідємною частиною цього договору. Оплата за товар здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника або у касу постачальника у продовж 14 календарних днів з моменту отримання товару за накладною (п.п.1.1, 1.2, 2.1, 5.1 договору постачання, а.с.9). На виконання зазначеного договору 09.10.2012р. позивач передав у власність відповідачки товар (спиртні напої) на загальну суму 140643,66грн., що підтверджується накладною позивача №999 від 09.10.2012р. (а.с.5-8). Отже, згідно п.5.1 вказаного договору кінцевим терміном оплати отриманого товару є 23.10.2012р., а тому прострочення відповідачкою зобовязань слід рахувати з 24.10.2012р.. Судом також встановлено, що станом на 26.12.2012р., а також на момент розгляду справи вказана заборгованість відповідачкою не оплачена. Як передбачено ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509, ст.526 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 цього Кодексу). Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.692 цього Кодексу встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідальність за порушення покупцем (відповідачкою) строків розрахунків, передбачених договором постачання, встановлена п.7.2 цього договору у вигляді сплати пені в розмірі 2% від суми заборгованості за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. При цьому слід відмітити, що аналіз приписів ст.ст.525, 530, 546, 610, 611 ЦК України свідчить про відсутність прямої заборони законодавцем одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобовязання, як пеня і штраф, а тому суд вважає, що їх одночасне нарахування за порушення строку розрахунків не суперечить вимогам чинного законодавства. Так, згідно з розрахунком позивача відповідачки за період з 24.10.2012р. по 26.12.2012р. (тобто за 64 дні) нарахована пеня в сумі 180023,88грн. (140643,66грн. х 2% х 64дні) та штраф в сумі 14064,36грн. (140643,66грн. х 10%), а всього розмір неустойки складає 194088,24грн.. Разом з тим, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що згідно п.6 ч.1 ст.3 і ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобовязання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість, та приймаючи до уваги, що розмір неустойки (194088,24грн.) значно перевищує розмір боргового зобовязання (140643,66грн.), суд на підставі положень ч.3 ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір пені з 180023,88грн. до 50000грн.. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 204708,02грн., у тому числі 140643,66грн. сума основного боргу, 50000,00грн. пеня і 14064,36грн. штраф. Також згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3348,00грн. (а.с.1), а витрати, повязані з розглядом справи, відсутні, то, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2047,08грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial