Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплати страхового відшкодування в порядку регресу посилаючись на ту обставину, що позивач відшкодував шкоду, завдану відповідачем, однак відповідач, як страхувальник вчасно у встановленому законом порядку та строки не повідомив страховика про настання страхової події, в зв'язку з чим страховик має право регресної вимоги на відшкодування зазначеної суми. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.07.2013 на перехресті вул. Жилянська та вул. С.Петлюри, в м. Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є та автомобіля марки «Toyota Camry» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON](потерпілий). Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки Toyota Camry» д.н. [NUMBER]. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2013 року в адміністративній справі № 761/18084/13-п. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER] - [PERSON], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4369590 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», то 10.07.2013р. [PERSON] (потерпілий) звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання умов договору від 19.06.2013 р. № АС/4369590, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER], на підставі страхового акту № 681-13 та розрахунку суми страхового відшкодування, висновку про визначення вартості матеріального збитку для автомобіля марки «Toyota Camry» д.н. [NUMBER] від 26.05.2014 року, позивачем було сплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 5340,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1529 від 28.04.2015. 05.08.2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію вих. № 681-132/1 (ю) від 03.08.2015р. з вимогою сплатити борг. Проте, зазначена претензія залишилась без реагування та виконання. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. До того ж, позивач в позовній заяві наголошував на тому, що на дату звернення до суду з даним позовом, відповідач в супереч в п.33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так і не повідомив позивача про настання страхової події. 29.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 24.12.2015 року представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 26.10.2015 року, 03.12.2015 року, 24.12.2015 року відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.07.2013 на перехресті вул. Жилянська та вул. С.Петлюри, в м. Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є та автомобіля марки «Toyota Camry» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON](потерпілий). Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2013 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] (а.с. 11). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем марки «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки Toyota Camry» д.н. [NUMBER]. Як встановлено судом, цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2101» д.н. [NUMBER] - [PERSON], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4369590 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (а.с. 6). 10.07.2013 року [PERSON] (потерпілий) звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9). В свою чергу, позивачем випадок було визнано страховм, і на виконання умов договору від 19.06.2013 р. № АС/4369590, на підставі страхового акту № 681-13 та розрахунку суми страхового відшкодування, висновку про визначення вартості матеріального збитку для автомобіля марки «Toyota Camry» д.н. [NUMBER] від 26.05.2014 року, сплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 5340,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1529 від 28.04.2015. 05.08.2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію вих. № 681-132/1 (ю) від 03.08.2015р. з вимогою сплатити борг. Проте, зазначена претензія залишилась без реагування та виконання. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентноївиплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п.п. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо: він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння; не повідомив страховика про настання випадку у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п.33.1 ст. 33 вказаного Закону. Оскільки страхувальник вчасно у встановленому законом порядку та строки не повідомив страховика про настання страхової події, страховик має право регресної вимоги на відшкодування зазначеної суми. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначалося судом вище, відповідач своїм правом з`явитись в суд і спростувати доводи позивача не скористався, відтак суд виходить з наявних в матеріалах справи документів, та викладеного вище, приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню суми виплати страхового відшкодування в розмірі 5340,06 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved