Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину житлового будинку та відшкодування витрат на будівництво, посилаючись на те, що відповідач по справі є його батько та являється власником житлового будинку по вул. Ільїна, 62 в м. Черкаси. В період часу з 1999 року по 2015 рік відповідач в спірному будинку не проживав, бо мав іншу сімю, та по усній домовлені між сторонами, позивач взяв на себе зобовязання виконати комплекс робіт по ремонту та реконструкції житлового будинку по вул. Ільїна, 62 в м. Черкаси, і роботи по встановленню зовнішніх мереж водопостачання та водовідведення, газового опалення. На виконання даних робіт відповідач по справі надав йому та його дружині відповідні доручення, по яких останній виконував роботи по приватизації земельної ділянки, виконав роботи по ремонту та реконструкції житлового будинку, підведення комунікації та його приватизацію. Виконуючи умови домовленості позивач в період часу з 2009 року по 2014 рік провів капітальний ремонт та реконструкцію будинку, надвірних споруд та комунікацій, на загальну суму 427\~199 грн. 45 коп. В 2015 році відповідач по справі повернувся проживати в житловий будинок, але склалися обставини, що в кімнатах, які реконструйовані ним, проживає його сімя з дітьми, а відповідачу було запропоновано проживати в інших кімнатах, проте останній відмовився та наполягав на своїх вимогах. На пропозицію вирішити даний спір мирним шляхом, відшкодувавши 427 199 грн. 45 коп. витрат на проведені роботи по будинку, гаражу та прибудинкової території не реагує, та заявив вимогу про виселення з будинку позивача його дружини. За таких обставин, змушений звернутись до суду з позовом про захист своїх прав шляхом визнання права власності на кімнати в будинку та стягнення 46\~830 грн., витрат витрачених на капітальний ремонт гаража. В судовому засіданні адвокат позивача позовні вимоги змінив та просив стягнути з відповідача 427\~999 грн., витрат за проведення реконструкції житлового будинку, гаражу, зовнішніх мереж каналізації та опалення. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти ат відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Технічного паспорту на садибний житловий будинок по вул. Ільїна, 62 в м. Черкаси та Державного Акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] являється власником даного домоволодіння. Відповідно до Будинкової книги по вул. Ільїна, 62 в м. Черкаси зареєстровані [PERSON] та члени його сімї (дружина [PERSON], та діти Станіслав та Нікіта). Крім того зареєстрований і сам відповідач по справі [PERSON] Статтею 150 ЖК України, передбачено, що Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 1 статті 381 ЦК України передбачено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 815 ЦК України, передбачено, що наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення, на підтвердження яких сторони у справі подають докази або факти, які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Згідно з частиною 2 цієї ж норми права для встановлення в судовому засіданні фактів, зазначених у частині 1 цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Обсяг юридичних фактів, що входять до предмета доказування, для кожної цивільної справи різний. Суд визначає його,

Outcome: dismissed