Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану електричну енергію в розмірі 1570 грн. 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії Уманських енергетичних мереж ПАТ «Черкасиобленерго», але оплату за електроенергію в повному обсязі не вносить, у зв`язку з чим, за період з 01.09.2018р. по 31.12.2018р. утворилась заборгованість в сумі 1570 грн. 20 коп. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн.. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвала про відкриття провадження у справі від 27.01.2020 року та позовна заява з додатками направлені на адресу відповідача за місцем його реєстрації, яка співпадає з адресою проживання вказаною в позовній заяві. Станом на 26.03.2020 року на адресу суду від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Між ПАТ «Черкасиобленерго» та [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] не було укладено договір про користування електричною енергією. Згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.09.2017р. по 01.12.2019р. виникла заборгованість по оплаті за спожиту електричну енергію в сумі 1570,20 грн.. Нормами п. 3 ст. 202 ЦК України, визначено, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. У відповідності з нормами п. 5 ст. 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або по суті одностороннього правочину. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до абз.5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюються на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно п. 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Пункти 4,5 ст. 20 Закону передбачають обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії встановлюється законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Підпункти 1,5 п.2 ст. 7 Закону, вказують про те, що індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановленні відповідними договорами. Стаття 9 Закону передбачає порядок оплати житлово-комунальних послуг, а саме: споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013р. по справі 6-59 цс 13). Тому, незважаючи на те, між позивачем та відповідачем відсутній письмовий договір, відповідач здійснював споживання електричної енергії, чим проявляв добровільне волевиявлення, і з зв`язку з чим у нього в зв`язку з фактичним споживанням електричної енергії, тобто одностороннім правочином, виникає зобов`язання з оплати спожитих послуг на користь позивача. Отже, вважаю до цього зобов`язання застосовуються норми як до договору Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих позивачем доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідач, як споживач електричної енергії, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.09.2017р. по 31.12.2018р. в сумі 1570,20 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд виходить з того, що квартира відповідача була підключена до мережі користування електричною енергією, ці послуги у зазначений період йому надавалися і ним споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг ним не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідач здійснював оплату нерегулярно та не в повному обсязі, тому позивач 05.06.2018 здійснив відключення електроустановки відповідача від електроенергії біля лічильника в зв`язку із заборгованістю за спожиту електричну енергію. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано, тому суд приймає його за основу при винесенні судового рішення. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved