Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач у справі є донькою його померлої дружини і протягом останніх трьох років в будинку не проживає, не бере участі в його утриманні, не сплачує комунальні послуги. Жодних відомостей про місце свого перебування вона не повідомляє. Наявність реєстрації відповідача в будинку перешкоджає йому вільно розпорядитись своєю власністю та обмежує законні права власника житлового приміщення. Посилаючись на положення ст.ст.317, 386,405 ЦК України позивач просить задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судос у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. За згодою позивача, на підставі положень ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане27.01.2004 р. Другою Київською державною нотаріальною конторою. Відповідач у справі - [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] . Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована в будинку, як член сім`ї власника житла. Останніх три роки відповідач не проживає в [ADDRESS] , не несе витрат на утримання житла, житло залишила добровільно, не веде спільне господарство з позивачем. Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірним будинком, суду не надано. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved