Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про права власності на житловий будинок. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що в 1979 році він, як переселенець отримав у МКСП «Зоря Інгулу» будинок, розташований за адресою: вул. 9 Травня, 4 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Рішенням виконавчого комітету Баштанської міської ради народних депутатів від 17.08.1993 року №147, було затверджено акти передачі житлових будинків МКСП «Зоря Інгулу» у власність громадянам, які прибули у м. Баштанка по переселенню. Акт був зареєстрований в БТІ в жовтні 1993 року. У серпні 2018 року позивач звернувся до реєстраційної служби з метою реєстрації свого права власності на даний будинок, але йому було відмовлено через те, що він не надав довідки за 1993 рік про остаточний розрахунок за житловий будинок, проте попередній власник ТДВ «Зоря Інгулу» надав довідку, що на теперішній час вказаний будинок знятий з балансу підприємства та позивачем повністю була внесена сума за отриманий будинок, тому позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами. \~ \~ \~ \~Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та відсутність заперечень проти позову. Від представника третьої особи Баштанської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та відсутність заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обовязки сторін, та сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію переселенського квитка П№055436 від 18.12.1980 року; довідку ТДВ «Зоря Інгулу» від 27.08.2018 року №154/1-10; звіт про визначення оціночної вартості від 15.08.2018 року; копію технічного паспорта на будинок від 09.08.2018 року; копію рішення виконавчого комітету Баштанської міської ради народних депутатів від 17.08.1993 року №147; копію акта про передачу в 1979 році житлового будинку як переселенцю [PERSON], Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №42805594 від 03.09.2018 року; копію реєстраційного напису БТІ про реєстрацію за [PERSON] житлового будинку з 05.10.1993 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що у 1979 році позивач на підставі переселенського квитка №055436 отримав у МКСП «Зоря Інгулу» (правонаступником якого є ТДВ «Зоря Інгулу») будинок, розташований за адресою: вул. 9 Травня, 4 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, який був власністю МКСП. За наслідками передачі переселенцю даного будинку був складений відповідний акт. Згідно з наданою відповідачем відомостями позивач остаточно розрахувався з МКСП за вказаний будинок в звязку з чим 17.08.1993 року рішенням виконавчого комітету Баштанської міської ради народних депутатів №147 за клопотанням МКСП «Зоря Інгулу» було затверджено акт передачі позивачу як переселенцю даного житлового будинку у власність та доручено Баштанському БТІ зареєструвати за позивачем даний житловий будинок. Будинок 05.10.1993 року на підставі вказаного рішення був зареєстрований БТІ за позивачем. Проте в 2018 році позивачу було відмолено у державній реєстрації його права власності на вказаний житловий будинок. Надані позивачем докази свідчать, що будинок був отриманий ним в 1979 році на підставі відповідного акту про передачу житлового будинку переселенцю згідно з переселенським квитком. На той час діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року. Зі змісту даної інструкції слідує, що ати про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків та рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною є самостійними правовстановлюючими документами (п. 9, 18, 21 Додатку №1 до Інструкції). Отже отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійними підставами набуття права власності на житло, тому вказаний будинок перейшов у власність позивача як переселенця на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. І саме вказані встановлені судом факти дають підстави для висновку про отримання позивачем спірного будинку у власність, при цьому, втрата в подальшому чинності нормативних актів, які передбачали можливість реєстрації за переселенцями житлових будинків на підставі описаних вище документів, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на будинок, оскільки на час отримання його позивачем вказані норми діяли та наявні в позивача правовстановлюючі документи були достатніми для реєстрації його права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України передбачає можливість визнання права власника майна і в тому разі, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами або підлягає сумніву. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача та визнання ним відповідних фактів щодо передачі будинку позивачу і з врахуванням принципу справедливості вказують на необхідність задоволення позову визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. На підставі ст.ст. 328, 392 ЦК України, та

Outcome: approved