Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист порушеного права Кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/3796/74/66338/223301692 від 27.12.2007. В обґрунтування позову вказує, що 27.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та громадянкою України [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/3796/74/66338/223301692, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 99 978, 00 дол. США строком до 27.12.2027, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. 24.07.2009 між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість Позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав. Також, згідно умов п. 2 цієї Додаткової угоди сторони домовились тимчасово, на період з 27.07.2009 до 27.06.2010 зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції у Додатку № 1 та № 2. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 27.12.2007 між Банком та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А., зареєстрований в реєстрі за номером 717. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, загальною площею: 0,0283 га., кадастровий номер: 3222410300:01:053:0054, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 3/5 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 81,1 кв. м. Представник Позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Відповідач скористались своїм правом на подання відзиву на позов, в якому зазначила, що дійсно між нею та Позивачем було укладено Кредитний договір № 014/3796/74/66338/223301692, згідно умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 99 978,00 доларів США строком до 27.12.2027. Також, Відповідач підтвердила, що між нею та Позивачем було укладено Договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором. Предметом іпотеки є майно, вказане в Договорі іпотеки та на яке Позивач просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Відповідач посилається на ст. 36 Закону України «Про іпотеку», якою було передбачено, що після завершення позасудового врегулювання, будь-які наступні вимоги Іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. На цих підставах Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності на тій підставі, що останнє фактичне погашення по кредиту було 27.06.2010, а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся в 2019 році. Представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» подано заперечення на заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в яких Позивач вказує на те, що 20.07.2011 Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 2-677/2011 позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 014/3796/74/66338/223301692 від 27.12.2007 було задоволено, та стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 778 537,50 гривень, судові витрати 1700 гривень, державне мита 120, 00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Дане рішення суду не виконане Відповідачем, у зв`язку з чим, Позивач був змушений звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до умов п. 2.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 6.2. Кредитного договору у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на Позичковий рахунок Позичальника. На підтвердження даної обставини Позивачем надано виписку по рахунку. Відповідно до висновку ВГС України, наведеному в Постанові від 06.04.2017 у справі № 905/2009/15, банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши Відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. На підтвердження даної обставини, в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія виписки по рахунку [PERSON] станом на 27.12.2007 року, згідно з якою Позивачем здійснено виплату кредиту в сумі 99 978,00 дол.США. Згідно умов п. 3.3. Кредитного договору сторони встановили, що проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Відповідно до умов п. 7.1. Кредитного договору, Позичальник здійснює погашення Кредиту та процентів щомісячно ануїтентними платежами. Дата погашення щомісячних ануїтентних платежів - до 15 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту. Згідно п. 15.7. Кредитного договору Позичальник засвідчив, що перед укладенням Кредитного договору, він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 27.12.2007 між Банком та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області І. А. Біккінеєвою, зареєстрований в реєстрі за номером 717.Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, загальною площею: 0,0283 га., кадастровий номер: 3222410300:01:053:0054, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 3/5 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 81,1 кв. м. Відповідно до умов п. 3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або за Кредитним договором звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5. цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі у урахуванням податків. Згідно п. 6.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. за рішенням суду (п. 6.4. Договору іпотеки). Розділом 6 Договору іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документів зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів Кредитного договору АТ «Райффайзен Банк Аваль» вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором Відповідачам, надавши можливість Позичальнику та Іпотекодавцям протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором. Дані вимоги були отримані, однак, у визначені Кредитором строки не виконані. Пунктом 6 Договору іпотеки передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитись, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем, якщо така згода не досягнута - спеціалізованою, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, станом на 25.03.2019 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 172 871 доларів США 80 центів, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі - 80 327 доларів США 45 центів; поточної заборгованості за відсотками у розмірі - 92 543 доларів США 56 центів. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2011 року по справі № 2-677/2011 була стягнута заборгованість за Кредитним договором № 014/3796/74/66338/223301692 від 27.12.2007 року в сумі 778 537,50 гривень, судові витрати 1700 гривень, державне мита 120, 00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Вказаним Рішенням суду встановлено преюдиційність фактів дійсності правочину, укладеного між Сторонами, а також факт наявності боргових зобов`язань Позичальника перед Кредитором. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як було встановлено в судовому засіданні, вказане рішення суду не виконане, заборгованість не погашена Наразі [PERSON] не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, визначені Кредитним договором, ухиляється від виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення заборгованості. Стосовно одночасно судового та позасудового стягнення заборгованості. Наявність відкритого виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса не перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідачем не надано доказів того, що виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки виконано, а спірне майно - реалізовано в рамках виконавчого провадження. Таким чином, суд доходить висновку про наявність порушеного права Кредитора. Надаючи правову оцінку заяві Відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 755/17150/14-ц зазначено, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідачем в заяві про застосування строку позовної давності зазначається, що строк позовної давності пропущено на тій підставі, що останній платіж за кредитом здійснено 27.06.2010 року. З огляду на те, що строк кредиту встановлено сторонами до 27.12.2027 та сторонами встановлено порядок нарахування відсотків за кредитом за методом «факт/факт», Позивачем строк позовної давності не пропущено. Крім того, в судовому засіданні представником Позивача звернуто увагу на те, що до 2018 року судова практика виходила з того, що кредитор не міг одночасно звернутись з позовом про стягнення заборгованості та позовом про звернення стягнення до одного боржника, оскільки це вважалось подвійним стягненням. Постановою ВП ВС від 18.09.2018 № 921/107/15-г/16 змінено судову практику, і зроблено правовий висновок про те, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Отже, представником Банку було наголошено на тому, що якщо суд дійде висновку про пропуск Банком строків позовної давності для пред`явлення позову, то Банк просить прийняти до уваги те, що своєчасне пред`явлення позову було ускладненим тією обставиною, що відповідно до існуючої до 18 вересня 2018 року судової практики, наявність судового рішення про стягнення боргу унеможливлювало застосування іншого способу захисту прав кредитора - пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, зважаючи на заборону подвійного стягнення. В справі, яка розглядається, Відповідач є одночасно Позичальником та Іпотекодавцем, що, як вказує представник Позивача, унеможливлювало звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку до 2018 року. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, Позивач звернувся упродовж року після вказаного вище правового висновку. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження всіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або ускладненим. Представник Позивача зауважив, що Постановою ВС від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г/16 змінено усталену судову практику та наголошено на тому, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не вважається подвійним стягненням. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що коли договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. У відповідності до положень ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідачем у даній справі не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача у позовній заяві та додані до неї докази, які підтверджують невиконання Відповідачем умов кредитного договору, який забезпечений договором іпотеки. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved