Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що 03.04.2017 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір поставки та виготовлення метало пластикових конструкцій. 05.04.2017 року позивач перерахував ПП [PERSON] 5000 грн. завдатку, про що було відображено у договорі , а також ще 5000 грн. у вказаний день, про що було видано товарний чек, на загальну суму 10000 грн. Проте до теперішнього часу металопластикові конструкції йому відповідачем не поставлено. Відповідачу була направлена вимога про повернення раніше сплачених коштів, однак відповідач жодним чином не реагує на звернення позивача. Вважає, що договір має бути розірвано на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки відповідачем допущені істотні його порушення, бо тривалий час його замовлення за договором не поставлене, а мало б бути поставлене за усною домовленістю в двотижневий строк. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач не виконав умови договору щодо сплати повної вартості замовлення - 34 500 грн., в зв'язку з чим вона, як виконавець на законних підставах не доставляє йому вже виконане замовлення - виготовлені під індивідуальні заміри відповідача вікна. Строк доставки чітко визначено п. 3.4. Договору і становить 14 днів після оплати замовником повної вартості замовлення, чого не теперішній час позивач не виконав. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ст. 11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 03.04.2017 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір виготовлення та поставки металопластикових конструкцій, за умовами якого ПП [PERSON] зобовязалась доставити після виготовлення [PERSON] металопластикові конструкції, з білого профілю, склопакет 2 скла, вартість виробів становить 34500 грн. Згідно п. 3.3 договору замовник зобовязаний виплатити вартість замовлення, яка складає 34500 грн. Лише після виконання п. 3.3 , у відповідності до п. 3.4 договору, виконавець зобовязався доставити виготовлені вироби протягом 14 робочих днів. Як вбачається з товарного чеку № 118/1 від 05.04.2017 року та договору від 03.04.2017 року [PERSON] сплатив ПП [PERSON] завдаток на загальну суму 10\~000 грн., повна вартість замовлення позивачем сплачена не була, що визнано і не оспорюється сторонами. Отже, [PERSON] не виконано п. 3.3 договору, тобто не сплачено виконавцю ПП [PERSON] , повної вартості замовлення 34\~500 грн., а лише її частина 10\~000 грн., у звязку з чим правомірно не здійснює поставку йому вже виготовлених замовлених метало пластикових конструкцій. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь удругої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обовязків. Зобовязання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються. У відповідності зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Таким чином, оскільки в умовах договору чітко визначено виготовлення та поставку металопластикових конструкцій після повної оплати виробів, а [PERSON] фактично не виконано п. 3.3 умов договору, то і істотних порушень договору відповідачем, наслідки якого передбачені ч. 3 ст. 612, ч. 2 ст. 651 ЦК України, які були обрані пощзивачем як підстава позову, судом не встановлено, а отже, заявлені вимоги позивача щодо розірвання договору та повернення йому сплачених коштів в розмірі 10\~000 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed