Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорм позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 червня 2019 рокупозивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 45290 грн. 00 коп. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики, відповідачем була надана розписка на суму 45290 грн. 00 коп. із зобов`язанням повернення вказаної суми до 15 березня 2020 року. Проте, відповідач не повертає борг і відмовляється від спілкування. Оскільки, відповідач не виконав умови договору позики та не повернув кошти в повному обсязі, тому, позивач і просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 45290 грн. 00 коп., а також, сплачений судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, проте, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з цим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, виходячи з приписів наведених правових норм, та положень ст.ст.202,207 ЦК України, представлена суду письмова заява є підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі, який внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як вбачається з розписки, складеної 14 червня 2019 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 45290 грн. 00 коп. в якості поворотної грошової допомоги та зобов`язувався повернути отримані кошти до 15 березня 2020 року (а.с.4). У відповідності до ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач умов договору не виконав, кошти в установлені строки не повертає, не оспорив у встановленому законом порядку договір позики та не звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, а тому, позовні вимоги щодо стягнення суми позики в розмірі 45290 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, оскільки, вони підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та є законними і обґрунтованими. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved