Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 35820,96 грн., та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.10.2017 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №358213а7к3, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] . 27.11.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням [PERSON] , та автомобіля Toyota Yaris, д.н. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] . Вина відповідача [PERSON] у настанні ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2017 року. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2314030 від 05.12.2017 року та умов договору страхування №358213а7к3 від 27.10.2017 року, розмір страхового відшкодування склав 35820,96 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП не була застрахована. Таким чином, до АТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] компенсації матеріальної шкоди. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2020 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування передано за теріторіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.10.2017 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №358213а7к3, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] . 27.11.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням [PERSON] , та автомобіля Toyota Yaris, д.н. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] . Вина відповідача [PERSON] у настанні ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2017 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала автомобілем Toyota Yaris, д.н. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2314030 від 05.12.2017 року та умов договору страхування №358213а7к3 від 27.10.2017 року, розмір страхового відшкодування склав 35820,96 грн. На виконання умов договору страхування та заяви страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 35820,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням №398 889 від 06.12.2017 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП не була застрахована. Згідно п.п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат в сумі 35820,96 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого ним судового збору 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved