Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що склалися станом на 31.04.2020 року в розмірі 27586,55 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Наш дім» є балансоутримувачем будинку за адресою [ADDRESS] і здійснює утримання зазначеного будинку. За даними позивача в кімнаті № [NUMBER] вищезазначеного будинку постійно проживає відповідач [PERSON] , яка є споживачем комунальних послуг. Позивач посилається на те, що станом на момент звернення до суду у ДП «Наш дім» відсутня інформація про кількість зареєстрованих в зазначеній кімнаті осіб. В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування жилими приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, позивач зазначає, що відповідач, як наймач квартири та споживач комунальних послуг, належним чином не виконала свої зобов`язання по оплаті за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у неї виникла заборгованість станом на 31.04.2020 р. в розмірі 27586,55 гривень, яку він просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду у м. Києва від 28.07.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження без участі сторін, оскільки останні з заявами про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або за участю сторін до суду не звертались. Відповідач [PERSON] не скористалась своїм правом на подачу відзиву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ДП «Наш дім» є балансоутримувачем будинку за адресою - [ADDRESS] та здійснює утримання зазначеного будинку. Однак, будь-які докази на підтвердження того, що ДП «Наш дім» станом до 31.04.2020 року надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позивачем не надано. На момент звернення до суду матеріали справи не містять інформацію про форму власності даної кімнати. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. При зверненні до суду позивач просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 27586,55 гривень, яка склалася станом на 31.04.2020р., посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Державним підприємством. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимоги до відповідача, як то договори з надавачами послуг, акти виконаних робіт, відомості про понесені підприємством витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач не довів належними доказами наявність такої заборгованості у відповідача та наявності у позивача права вимоги, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в зв`язку з його недоведеністю.. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed