Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 2011 по 2015 рік та від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу мешкає разом з позивачем. На даний час позивач повністю утримує свою доньку, забезпечує її всім необхідним для проживання та навчання, купує їй продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Мати в утриманні дитини участі не приймає, незважаючи на те, що знаходиться у працездатному віці та має доходи. Зазначає, що на момент звернення до суду із вказаною заявою між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання боржником свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Вважає, що боржник працездатний та має джерела доходів, а тому має змогу сплачувати аліменти позивачу на утримання дитини. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини за правилами загального позовного провадження відмовлено. 14 січня 2021 року позивач до суду подав заяву про збільшення позовних вимог та додатково просив звільнити його від заборгованості за аліментами, стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 40862,80 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звільнення від заборгованості за аліментами виділено у самостійне провадження та подальше провадження у цивільній справі № 204/7347/20 (провадження №2/204/421/21) вирішено здійснювати за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 05 січня 2021 року відповідач отримав копію ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. Сторони з 24 грудня 2011 року перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року розірвано (а.с.4-6). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, відповідно до довідки №15281 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради, дитина з 21 липня 2015 року зареєстрована проживаючою з позивачем (а.с.27). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 15 лютого 2016 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено частково; визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 25 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; в іншій частині позовних вимог відмовлено; зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів залишено без задоволення (а.с.48-59). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року №204/1575/16-ц, яке набрало законної сили 16 червня 2016 року, відібрано дитину [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та передано дитину матері [PERSON] (а.с.80-81). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі № 204/5942/16-ц, яка набрала законної сили 18 жовтня 2016 року, оголошено розшук боржника [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.82-83). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 03 грудня 2019 року, позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та припинення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково; звільнено [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2015 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з серпня 2015 року по червень 2019 року у розмірі 63083 грн 38 коп.; у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , яке проводиться на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року відмовлено (а.с.60-66). Рішенням Костянтинівського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 17\~червня 2020\~року,\~яке набрало\~законної сили\~06\~жовтня 2020\~року,\~в задоволенні\~позову [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~-\~Орган опіки\~та піклування\~Управління у\~справах дітей\~Чечелівської районної\~у м.Дніпрі\~ради про\~зміну місця\~проживання малолітньої\~дитини відмовлено (а.с.67-79). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За частинами першою та третьою статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як було встановлено судом, з батька дитини, позивача у справі, були стягнуті аліменти на утримання дитини рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року по цивільній справі № 204/5664/15-ц, яке набрало законної сили. Судом враховується, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у справі №204/1436/19, зокрема, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , яке проводиться на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2015 року, відмовлено (а.с.60-66). Відмовляючи в задоволенні позову про припинення стягнення аліментів Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було встановлено, що відсутні підстави для припинення стягнення аліментів за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року, оскільки зазначеним судовим рішенням визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . У зв`язку із визначенням місцем проживання дитини з матір`ю, були стягнуті аліменти на утримання дитини з [PERSON] на користь [PERSON] . Вимога позивача про припинення стягнення аліментів є спробою позивача переглянути судове рішення в частині визначення місця проживання дитини. Отже, рішення суду про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача є чинним та перебуває на виконанні. Також є чинним рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю та про відібрання дитини (справи № 204/5664/15-ц та № 204/1575/16-ц). На час розгляду справи рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року в цивільній справі за № 204/5664/15-ц в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року № 204/1575/16-ц про відібрання дитини позивачем не виконані. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Належних та допустимих доказів визначеного місця проживання дитини з позивачем суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що дитина фактично проживає з позивачем через неправомірну поведінку останнього, яка полягає в невиконанні зазначених вище судових рішень, що, зокрема встановлено рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року та постановою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у цивільній справі №233/7319/19 (а.с.63-75). Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019). Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. Судом враховується, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, а в даному випадку, як вже зазначалося, дитина проживає з позивачем через його протиправну поведінку, яка полягає в невиконанні зазначених вище судових рішень. Відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання дитини суду також не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що законодавчо визначені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed