Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01.02.2009 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено КОНЦЕРН «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж КОНЦЕРНУ «МТМ». Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг» КОНЦЕРН «МТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву пітної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж КОНЦЕРНУ «МТМ». Позивач у період з січня 2009 року по квітень 2016 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем за отримані послуги складає 5 212 грн. 18 коп. Посилаючись на вищезазначене, просить суд стягнути з відповідача на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 5 212 грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн. Під час розгляду справи, представник позивача уточнила позовні вимоги, надавши суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.01.2009 року по 31.08.2013 року у сумі 3\~315 грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн. Представник позивача у судове засідання не заявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Проти застосування судом строку позовної давності заперечувала. Відповідач у судове засідання не заявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначив, що проти уточнених позовних вимог позивача заперечує з тих підстав, що позивач раніше звертався до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з нього на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованості за надані послуги у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2012 року по серпень 2013 року. За заявою позивача, 23.01.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення заборгованості за вказаний позивачем в заяві період заборгованості. 30.05.2014 року за заявою [PERSON] вищевказаний судовий наказ скасовано. На теперішній час, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги за період з січня 2009 року по серпень 2013 року, пропустивши трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення за період з січня 2009 року по грудень 2011 рік включно. Просить застосувати строк позовної давності до вимог КОНЦЕРНУ «МТМ» за період з січня 2009 року по серпень 2013 рік та відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення оплати за надані послуги у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2009 року по грудень 2011 рік включно. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 2.1 Статуту КОНЦЕРНУ «МТМ», основною метою діяльності КОНЦЕРНУ «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності КОНЦЕРНУ та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу КОНЦЕРНУ (а.с. 6). На підставі п. 1 Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності міста Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено КОНЦЕРН «МТМ», в будинках, межі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж КОНЦЕРНУ «МТМ». Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг КОНЦЕРН «МТМ», визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву питної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднанні до теплових мереж КОНЦЕРНУ «МТМ». Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» одним з основних обовязків споживача, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Теплова енергія може споживатись лише на підставі договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач договір з позивачем на надання послуг з теплопостачання не укладав. Проте, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між споживачем та теплопостачальною організацією не позбавляє споживача відповідальності та обовязку зі сплати спожитої теплової енергії. Відповідно до довідки, наданої відділом адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 14). Таким чином, як випливає з матеріалів справи [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається КОНЦЕРНОМ «МТМ». Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Згідно з розрахунком суми заборгованості [PERSON] станом на 01.05.2016 року має заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з січня 2009 року по серпень 2013 року включно в сумі 3\~315 грн. 90 коп., яку добровільно ним не сплачено (а.с. 32-34). 30.05.2014 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя КОНЦЕРНУ «МТМ» на підставі п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з січня 2012 року по серпень 2013 року у сумі 3\~315 грн. 90 коп. З даною заявою позивач звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, як це зазначено в наказі 17.12.2013 року (а.с. 12). Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 150-1 ЦПК України у разі скасування судового наказу, заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову. Відповідно до ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України наймачі (власники) квартир зобовязані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, за отримані комунальні послуги, в тому числі послуги з централізованого опалення. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Житлового кодексу України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. На підставі п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначені висновки узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13). Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття житлово-комунальних послуг як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], які виразились в порушенні строків та порядку оплати послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), позивач зазнав збитків, які підлягають частковому відшкодуванню. Відповідно до ст. ст.\~527,\~530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності за період з січня 2009 року по грудень 2009 року та просить відмовити у задоволені позовних вимог в частині оплати за надані послуги за період з січня 2009 року по грудень 2011 року, у звязку з тим, що сам позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги за період з січня 2012 року по серпень 2013 року. Частиною 2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що з боку відповідача мало місце порушення щодо оплати за користування послугами КОНЦЕРНУ «МТМ», в результаті чого споживання здійснювалося, але оплата за послуги відповідачем не проводилася, і тому за період з 01.01.2009 року по 31.08.2013 рік у нього утворилася заборгованість в розмірі 3\~315 грн. 90 коп. Однак, враховуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, враховуючи при цьому період звернення позивача до суду в наказному провадженні із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за період з січня 2012 року по серпень 2013 року, за рамки якого при вирішенні спору суд не може вийти, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за наданні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в межах строку позовної давності, а саме за період з 01.01.2012 року по 31.08.2013 року у сумі 937 грн. 16 коп., що відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості за вказаний період. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо судового збору, який присуджується позивачеві пропорційно до задоволених вимог. Так, за подання позову на суму 3\~315 грн. 90 коп. КОНЦЕРН «МТМ» сплатив 1378 грн., позов було задоволено частково на суму 937 грн. 16 коп., тому компенсації за рахунок відповідача підлягає частина судового збору, яка становить: 937,16 х 1378:3\~670,07 = 389,45 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial