Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 03 квітня 1989 року належить житловий будинок [ADDRESS] . З 04 вересня 2000 року по теперішній час у вказано будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який є сином позивача. З 2000 року і до теперішнього часу [PERSON] за місцем своєї реєстрації [ADDRESS] не проживає, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 57, 58) в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, який бере участь у справі, суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Солонянська селищна рада, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03 квітня 1989 року, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 9). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 26 вересня 2018 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Солонянської селищної № 1629 від 20 вересня 2018 року, в будинку [ADDRESS] зарестрований [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з довідки Солонянської селищної ради № 910 від 26 вересня 2018 року, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але не проживає (а.с. 12). Згідно акту обстеження помешкання від 20 жовтня 2018 року проведеного депутатом Солонянської селищної ради Пікінер А.П. встановлено, що [PERSON] з 2000 року по 2018 рік не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача, йому відомо, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , більше 10 років. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні підтвердила показання свідка [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 2000 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є членом сім`ї позивача, але є особою, місце проживання якої зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначена позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, що викладена у справі № 6-709 цс16 від 16 листопада 2016 року. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved