Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач в порушення зазначених умов договору зобов'язання за вказаним договором не виконала. Станом на 31.01.2017 року прострочена заборгованість склала 23894,71 гривень, з яких: -956,98 гривень - заборгованість за кредитом; -17823,70 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 гривень - штраф (фіксована частина); -1114,03 гривень - штраф (процентна складова). Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодувати взяте на себе зобов'язання, тому виник даний спір. Представник позивача до суду надіслав заяву, в якій заявлений позов підтримав повністю, просив провести судове засідання без його присутності. Відповідач до суду надіслала заяву, в якій позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити із застосуванням строків позовної давності, просила справу розглянути в її відсутність. В своєму письмовому запереченні до суду [PERSON]. вказала, що отримавши 14.04.2011 року від банку кредит в розмірі 1400 грн. на умовах встановлених договором, вона майже три роки, добросовісно сплачувала кредит та відсотки до нього, передбаченого пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. За період з 14.04.2011 року по 17.02.2014 року, нею повернуто банку всі кошти, згідно розрахунку погашення кредиту. Останній платіж вона внесла 17.02.2014 року в розмірі 100 грн. і проінформувала банк про закриття платіжної картки в повному обсязі. Надалі, більше трьох років, ПАТ КБ «Приватбанк» ніяким чином не проявляв до неї ніяких фінансових претензій та інтересів, не повідомляв про придуману ним уявну заборгованість. Тому враховуючи вищевказані обставини, просила суд застосувати ст.ст. 256, 257 ЦК України, а саме загальний термін позовної давності, який становить три роки. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно заперечень відповідача та доданих квитанцій в рахунок погашення кредиту нею станом на 17.02.2014 року сплачено банку останній платіж в розмірі 100 грн. та проінформувала банк про закриття платіжної картки в повному обсязі. Згідно пункту 1.1.7.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. В справі міститься заява [PERSON]. про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Враховуючи те, що останній платіж (згідно квитанцій поданих відповідачем) здійснено 17 лютого 2014 року, а матеріали справи не містять відомостей про те, що після закінчення терміну дії платіжної картки відповідачу була видана нова платіжна картка, суд приходить до висновку про пропуск ПАТ КБ «Приватбанк» трирічного строку позовної давності, а тому відмовляє в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed