Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третя особа відділ ЗАГС адміністрації Партизанського району м. Мінськ Білоруської республіки про виключення з актового запису про народження дитини про батька дитини, посилаючись на те, що 23 січня 1988 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у виконкомі Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України за актовим записом №5. Рішенням Тячівського районного суду від 25 лютого 2016 року, яке 15.03.2016 року набрало законної сили, ухваленим у цивільній справі за №307/1816-ц вказаний шлюб було розірвано. Фактичних шлюбних відносин до розірвання шлюбу між ним та відповідачкою не існувало ще з 2009 року, що також підтверджується вищенаведеним рішенням суду та встановлених під час розгляду справи про розірвання шлюбу обставин. 7 липня 2014 року відповідачка народила сина - [PERSON], про що відділом РАЦСу адміністрації Партизанського района міста Мінськ Білоруської Республіки в книзі реєстрації актів про народження було зроблено відповідний актовий запис за №341 від 5 березня 2015 року. Батьком народженої дитини, згідно з ст. 122 Сімейного Кодексу України, було записано його. Оскільки фактичних шлюбних відносин з відповідачкою по справі між ними не існувало ще за п'ять років до народження дитини - [PERSON], він не може являтися його біологічним батьком. Окрім цього відповідачка саме неодноразово вказувала, що батьком народженої у шлюбі дитини є інший чоловік з яким вона проживає і на даний час. Також вона стверджує, що наявним у неї висновком генетичної експертизи підтверджується відсутність кровної спорідненості між ним та малолітнім [PERSON], оскільки його батьком являється [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідачка продовжувала неодноразово повторювати, як йому так і стороннім особам, що дитина не його. Тому просить суд виключити з актового запису № 345 від 5 березня 2014 року про народження дитини, вчиненого відділом ЗАГС адміністрації Партизанського району м. Мінськ Білоруської республіки, відомості про батька [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в ній та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що з позивачем не проживають з 2009 року та з того часу не підтримували ніяких зв'язків і відповідач не являється батьком малолітнього [PERSON], що стверджується актом про встановлення біологічного батьківства.. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved