Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтуванні своїх вимог вказувала, 14 липня 2008 року між нею та відповідачем на невизначений термін було укладено трудовий договір, згідно з яким її прийнято на посаду менеджера з консультацій з питань комерційної діяльності, про що у трудовій книжці зроблено запис під №С/К-13/ос. З 18 травня 2009 по 01 квітня 2012 року їй була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після закінчення терміну відпустки вона мала намір виконувати зобов'язання трудового договору з ТОВ «УСП-Груп», але встановити місцезнаходження роботодавця їй не вдалося. Також їй стало відомо, що відповідач з квітня місяця 2012 року припинив перерахування коштів до Пенсійного фонду України. Оскільки на даний час місцезнаходження відповідача не відоме, перебуває у трудових відносинах з відповідачем, влаштуватись на іншу роботу не має можливості, а також звільнитись у встановленому законодавством порядку не може, тому звернулась з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила та просила суд зобов'язати відповідача внести запис у трудову книжку про її звільнення у зв'язку з розірванням трудового договору, видати їй належним чином оформлену трудову книжку. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судовому засіданні проти уточнених позовних вимог не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. 14 липня 2008 року наказом №С/К-13/ос позивача було прийнято до ТОВ «УСП-Груп» на посаду менеджера з консультацій з питань комерційної діяльності та укладено на невизначений термін трудовий договір, про що у трудовій книжці зроблено запис під №С/К-13/ос. З 18 травня 2009 по 01 квітня 2012 року позивачці була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ ТОВ «УСП-Груп» №11-ос). Проте, як вказує позивач у позовній заяві та пояснила у судовому засіданні, після закінчення терміну відпустки вона мала намір виконувати зобов'язання трудового договору з ТОВ «УСП-Груп», але встановити місцезнаходження роботодавця їй не вдалося. Також їй стало відомо, що відповідач з квітня місяця 2012 року припинив перерахування коштів до Пенсійного фонду України. Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижні до цього. Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а норми статті 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов'язковому соціальному страхуванні. В пункті 4 статті 36 КЗпП України чітко визначено, що підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу. Згідно з пунктам 2.10-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, фізичні особи, при звільненні найманого працівника, роблять у трудовій книжці запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)», при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «Трудовий договір (номер), знято з реєстрації (дата)»; внесені фізичною особою до трудової книжки дані підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір і засвідчуються його печаткою. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач на даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем і в силу відсутності самого ТОВ «УСП-Груп», не має можливості звільнитися у встановленому законодавством - ст. 38 КзПП України, порядку і працевлаштуватися на законних підставах на інше місце роботи. Таким чином, її право на працю, на оплату праці, та здійснення обов'язкових соціальних внесків порушено відповідачем, який не звільняє її у встановленому законом порядку. Крім цього листом від 21 червня 2012 року Господарського суду м. Києва вказано, що ухвалою суду було припинено провадження про банкрутство ТОВ «УСП-Груп» у зв'язку з відсутністю достатніх підстав вважати його неплатоспроможним. Таким чином, підприємство не було ліквідовано у встановленому законодавством про банкрутство порядку. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 48 КЗпП України, п. п. 1.1, 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад 5 днів; усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати наказу (розпорядженню). Пунктами 3, 4 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 року N 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. З урахуванням встановлених обставин та приписів закону, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, зобов'язання роботодавця внести відповідний запис до трудової книжки позивача про звільнення, оскільки право позивача в межах вирішуваного питання є порушеним, а тому підлягає захисту. Також з відповідача підлягають до стягнення судові витрати.

Outcome: approved