Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсними розпорядження та орган приватизації та свідоцтва про право власності. Мотивував свої вимоги тим, що на підставі заяви [PERSON] 25 грудня 2012 року Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація видала розпорядження № 37159 про передачу їй в приватну власність квартири [ADDRESS] та було видано свідоцтво про право власності на 46/100 частини вказаної квартири. Позивач зазначає, що вказане розпорядження та свідоцтво про право власності на 46/100 частини квартири [ADDRESS] є недійсними і підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що вона, як член сім'ї, яка постійно мешкає у даній квартирі(на момент здійснення приватизації) не надавала свою згоду на здійснення передачі у спільну сумісну або часткову власність. Крім того, позивач вказує, що відсутнє судове рішення про зміну договору найму квартири [ADDRESS], що також є порушенням ч. 2 ст. 63 Житлового кодексу України. Також позивач зазначає, що в даній квартирі на момент приватизації було зареєстровано малолітню дитину - її сина [PERSON], 2004 року народження, однак орган опіки та піклування не надавав своєї згоди на приватизацію квартири. З урахуванням наведених обставин, позивач вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримав та просив таку задовольнити з посиланням на письмові обґрунтування позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи вважав, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з його безпідставністю. Представники Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації та служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи судом повідомлялися. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2012 року про визнання мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про від 13 листопада 2012 року за № 782 про розділення договору найму між сторонами спору на умовах мирової угоди, за умовами якої [PERSON], яка одна мешкає в кімнаті № 6 житловою площею 10.5 кв.м. та [PERSON], яка родиною з двох осіб(вона, син) мешкає в кімнаті № 7 житловою площею 12.5 кв.м. трикімнатній квартирі [ADDRESS], кімната № 5 житловою площею 18.4 кв. м. залишається в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з родиною не ведуть спільне господарство. Суд не бере до уваги пояснення представника позивача з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] є рожиною та ведуть спільне господарство, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи та в ході судового розгляду свого доведення не знайшло. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а аткож одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення(кухня, коридор, комора тощо). З викопіювання поверхового плану квартири [ADDRESS] вбачається, що кімната площею 18.4 кв.м. зв'язана спільним входом з двома іншими кімнатами, площею 12.5 кв. м., 10.5 кв.м. Судом встановлено, що вказана кімната площею 18.4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] не є самостійним об'єктом окремого договору найму жилого приміщення, є у спільному користуванні і відповідно, з урахуванням конкретних обставин справи, щодо такої неможливо і не є вірним застосовувати правил ст. 63 Житлового кодексу України в частині застереження про неможливість бути самостійним предметом договору найму жилого приміщення. Також суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що приватизація 46/100 частин квартири [ADDRESS] повинна була б бути здійснена органом приватизації за наявності її обов'язкової письмової згоди, як члена сім'ї відповідача. Натомість доказів того, що позивач є членом сім'ї [PERSON] позивачем та її представником, суду не надано і такі твердження спростовуються матеріалами справи. Також з урахуванням того, що з [PERSON], яка родиною з двох осіб(вона, син) мешкає в кімнаті № 7 житловою площею 12.5 кв.м. трикімнатній квартирі [ADDRESS] було укладено договір найму жилого приміщення, то її твердження про порушення прав малолітньої дитини також не знайшло свого відображення та доведеності в частині обґрунтування позовних вимог. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що позивач зазначаючи на порушення прав її малолітнього сина, не зверталася до суду із позовною заявою в його інтересах, а пред'являла позов від свого імені, вказуючи на порушення саме її права, а відповідно і необхідність захисту в судовому порядку її порушених прав. З позовними вимогами, які пред'явлені в інтересах малолітнього, в межах розгляду даної справи позивач [PERSON] не зверталася в установлених законом формі та порядку. Вказуючи на відсутність судового рішення про зміну договору найму квартири [ADDRESS], позивач відверто вводить суд в оману, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2012 року про визнання мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про від 13 листопада 2012 року за № 782 про розділення договору найму. Таким чином, таке твердження позивача є абсолютно недоведеним та спростованим в ході розгляду справи належними і допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed