Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з усього майна [PERSON], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 4326457 та виключити записи з реєстру щодо накладення арешту. Свої вимоги мотивував тим, що на його майно державним виконавцем при примусовому виконання виконавчого листа № 2-99 від 07.12.2006 року виданого Деснянський районний судом м. Києва було накладено арешт. 12.09.2009р. на підставі п.8, ст.37 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак арешт з майна не знятий. Оскільки виконавчих документів про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON], станом на 15.08.2016р. у виконавчій службі на виконанні не перебуває держаний виконавець позбавлений можливості приймати будь-які рішення в рамках вищезазначеного виконавчого провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Під час примусовому виконання виконавчого листа № 2-99 від 07.12.2006 року виданого Деснянський районний судом м. Києва державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на майно позивача. Згідно листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 15.08.2016р № 05-Н виконавчий документ № 2-99 від 07.12.2006 року виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 18.08.2016р. у відділі на виконанні не перебуває. 12.05.2009р. державним виконавцем на підставі п.8, ст.37 Закону України « Про виконавче провадження» винесено постанову (ВП 6772188) про закінчення виконавчого провадження. У зв'язку із закінченням терміну зберігання вищевказане виконавче провадження знищено. З позовної заяви, вбачається, що позивач борг перед громадянкою [PERSON] погасив, однак через не знятий арешт зі свого майна не в змозі їм розпоряджатися. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на 2009р.) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Втім, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження в порушення ч.ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника [PERSON] знятий не був, що суттєво обмежує права позивача, як власника на розпорядження цим самим майном та свідчить про необхідність його скасування. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час завершено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 04.01.2007р. за № 4326457 про арешт всього майна позивача, оскільки внесення та виключення записів з вказаного реєстру не входить до повноважень суду, а має здійснюватися утримувачем вказаного реєстру. Слід зауважити, що знаття арешту з майна за рішенням суду є підставою для виключення запису про арешт з вказаного реєстру і має бути здійснене органами реєстраційної служби в порядку виконання вказаного рішення суду. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial