Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 91 064,28 грн, з яких: 84 103,31 грн - основний борг за розпискою; 2523,10 грн - 3% річних; 4437,87 грн - пені, уточнив заявлені вимоги, з урахуванням часткової сплати боргу у розмірі 20100,50 грн, просить стягнути з відповідача суму боргу на підставі розписки у розмірі 64002,81 грн - основного боргу; 760,38 грн - 3% річних; 4437,87 грн - пені. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 24 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір позики, предметом якого є грошові кошти у розмірі 20 000 гривень, що на дату укладення зазначеного договору в еквіваленті до євро дорівнювало - 2 667 євро. Відповідач підтвердила свою згоду на отримання позики та зобов`язалась повернути [PERSON] отриману суму грошових коштів в місячний строк після пред`явлення останнім відповідної вимоги про повернення коштів, що підтверджується написаною власноручно розпискою від 24 квітня 2008 року. 06 листопада 2018 року позивач направив на адресу відповідача вимогу, за змістом якої [PERSON] був наданий місячний строк для повернення суми основного боргу, яка на день перерахування має бути еквівалентною 2667 євро за офіційним курсом НБУ на день платежу, що станом на 12 грудня 2018 року (терміну повернення позики) складає 84 103,31 грн, проте зазначена вимога у повному обсязі виконана не була. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також, надав суду додаткові пояснення, відповідно до яких вважає, що за загальним правилом, при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис ч. 2 ст. 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. Отже, оскільки сторони договору позики домовились про встановлення «валютного застереження», то сума, що підлягає сплаті у гривнях, на підставі ч. 2 ст. 533 ЦК України повинна визначатися за офіційним курсом валюти, зазначеної в договорі позики. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить стягнути з урахуванням часткової сплати, суму боргу на підставі розписки у розмірі 64002,81 грн - основного боргу; 760,38 грн - 3% річних; 4437,87 грн - пені. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Згідно долученої до матеріалів справи копії розписки від 24 квітня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 грн, в еквіваленті 2 667 євро, із зобов`язанням повернути отриману суму грошових коштів в місячний строк після пред`явлення відповідної вимоги про повернення коштів. 05 листопада 2018 року позивач направив на адресу [PERSON] вимогу, якою вимагає повернути суму основного боргу за договором позики від 24.04.2008 року, яка на день перерахування має бути еквівалентною 2667 Євро за офіційним курсом НБУ на день платежу, в місячний строк після отримання цієї вимоги (дата отримання - дата, що буде зазначена на корінці повідомлення про вручення). Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового перекладу, яке міститься в матеріалах справи, вищезазначене поштове відправлення було отримано особисто відповідачем 13.11.2018 року. Зі змісту статті 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що якщо сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, то у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим, для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція вкладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року, справа № 750/12868/16ц. Крім того, тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, при цьому законодавець не пов`язує визначення грошового еквівалента з конкретним видом іноземної валюти. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. Отже, оскільки сторони визначили ціну грошового зобов`язання у грошовому еквіваленті до іноземної валюти, у даному випадку до євро, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач отримала вимогу 13.11.2018 року, що підтверджується належними доказами, терміном повернення суми основного боргу за договором позики від 24.04.2008 року, яка на день перерахування має бути еквівалентною 2667 євро за офіційним курсом НБУ на день платежу є 12.12.2018 року. Згідно інформації з офіційного сайту Національного банку України станом на 12.12.2018 року (терміну повернення позики), офіційний курс гривні щодо євро становив 31,5348. Отже, станом на 12.12.2018 року, сума основного боргу, складала 84 103,31 грн (2667 євро ? 31,5348 грн). Відповідачем було сплачено на картковий рахунок [PERSON] - 20100,50 грн, (призначення платежу - повернення боргу), у зв`язку із чим позивач уточнив заявлені вимоги та з урахуванням часткової сплати боргу у розмірі 20100,50 грн, просить стягнути з відповідача суму боргу на підставі розписки у розмірі 64002,81 грн - основного боргу; 760,38 грн - 3% річних; 4437,87 грн - пені. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку, про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики на підставі розписки від 24 квітня 2008 року у розмірі 64002,81 грн, що еквівалентно 2029,59 євро за офіційним курсом НБУ станом на день повернення позики 12 грудня 2018 року, а також на підставі ст. 625 ЦК України - 3% річних від простроченої суми у розмірі 760,38 грн за період з 13 грудня 2018 року по 01 квітня 2019 року. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за період з 13 грудня 2018 року по 01 квітня 2019 року, у розмірі 4437,87 грн, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, с. Криворіжжя Добропільського району Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови Криворізької сільської ради № 01-21/206 від 23.04.2019 року, таким чином на підставі вищезазначеного закону має бути звільнена від сплати нарахованої пені. Згідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 647,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial