Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1863 від 20 грудня 2006 року вона є основним наймачем квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі окрім позивача також проживає її син - [PERSON], [INFO]. Так, в позовній заяві зазначено, що відповідач, який веде розгульний та асоціальний спосіб життя, відмовляється допомагати позивачу по господарству та спільно сплачувати кошти за займане житлове приміщення, а всі питання, які пов'язані з оплатою за комунальні послуги та обслуговування вищевказаного житлового приміщення, позивач, яка є інвалідом другої групи з дитинства, вирішує самостійно. Крім того, позивач вказує, що протягом останнього року спільне проживання з відповідачем стало взагалі неможливим, оскільки останній систематично порушує правила співжиття у вищевказаній квартирі, постійно знаходиться в стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, руйнує майно, а також чинить психологічний тиск на неї та погрожує фізичною розправою. При цьому, позивач неодноразово зверталась з заявами до начальника Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві щодо протиправної поведінки відповідача, у зв'язку з чим з останнім проводились неодноразові профілактичні бесіди та було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.1732 КУпАП України. Разом з тим, застосовані заходи впливу не дали жодних позитивних результатів, а, навпаки, призвели до ще більш агресивної та неадекватної поведінки відповідача, яка проявлялась у тому, що останній в грубій формі погрожував позивачу застосувати до неї фізичну силу та зламати все в квартирі. На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнити та виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання йому іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1863 від 20 грудня 2006 року [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 24). При цьому, згідно змісту довідки ТОВ «Кийградсервіс» (форма № 3) від 20 лютого 2015 року на даний час за вищевказаною адресою зареєстрований, окрім позивача, також [PERSON], [INFO] (а.с. 32). Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття з позивачем у вказаній квартирі, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, руйнує майно, а також чинить психологічний тиск на позивача та погрожує фізичною розправою. Зазначене підтверджується тим, що позивач 30 липня, 05 та 27 вересня, 09 листопада, а також 05 грудня 2014 року зверталась до начальника Шевченківського РУ ГУМВС України м. Києва з заявами про вжиття до відповідача заходів впливу та попередження його про неприпустимість в подальшому порушення ним правил співжиття з нею (а.с. 5, 20, 20-22). На підставі вказаних заяв працівниками Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві неодноразово проводились профілактичні бесіди з відповідачем, що підтверджується копією висновку ДІМ 3-го відділу міліції (з обслуговування мікрорайону «Нивки» Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві Іванова В.В. від 09 грудня 2014 року, винесеного за результатами розгляду матеріалів перевірки ЄО №59349/10186 від 05 грудня 2014 року, а також копією листа Начальника Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві Осипенка Р.І. за вих. № 59/к -4340 від 27 серпня 2014 року (а.с. 14, 16). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 05 грудня 2014 року відносно відповідача ДІМ Шевченківського РУ ГУМВС України в. м. Києві [PERSON]. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП України (а.с. 26). Отже, враховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття у вищевказаній квартирі, а неодноразові застосовані заходи впливу до нього не дали жодних позитивних результатів. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). З огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме, що відповідач систематично порушує правила співжиття у вищевказаній квартирі, а неодноразові застосовані заходи впливу до нього не дали жодних позитивних результатів, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 109, 116 Житлового кодексу України,

Outcome: approved