Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 14 червня 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Позовні вимоги мотивувала, що після тривалого спільного життя сторони зрозуміли, що подальше життя разом неможливе. Спільне господарство не ведуть та разом не проживають вже на протязі десяти років. Позивач в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розгляд справи здійснювати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2021 року визначена підсудність цивільної справи з метою первинного звернення до суду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 14 квітня 2021 року відкрито провадження по вище вказаній цивільній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2001 року сторони вступили в зареєстрований шлюб (а.с. 8). Сторони від даного шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Як зазначає позивач, що на даний момент шлюб між ним та відповідачем розпався, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved