Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування від 20 травня 2015 року про передачу позивачем в дарунок [PERSON], [PERSON] та [PERSON], житлового будинку №А-2» з господарськими будівлями за адресою: м. Харків, вул.. Гончаренко 43 , посвідченого ПН ХМНО [PERSON] за р. №1110 , в частині передачі в дарунок 1/3 частини житлового будинку літ. «А-2» з господарськими будівлями відповідачу [PERSON] ; визнання недійсним договору дарування від 20 травня 2015 року про передачу позивачем в дарунок [PERSON], [PERSON] та [PERSON], земельної ділянки площею 0,15 га, за адресою: м. Харків, вул. Гончаренко 43 , посвідченого ПН ХМНО [PERSON] за р. №1114 , в частині передачі в дарунок 1/3 частини земельної ділянки відповідачу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 травня 2015 року між позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладені вищевказані договори дарування , відповідно до яких позивач подарував неповнолітній доньці [PERSON] , малолітньому сину [PERSON] , дружині [PERSON] кожному по 1/3 частині житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Гончаренко 43. [PERSON] є дружиною позивача, шлюб з якою був укладений 20 грудня 1997 року. Від цього шлюбу у них є спільні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. При укладенні вказаних вище договорів дарування, позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення. В даному випадку, позивач сподівався на те, що його дружина [PERSON], яка являється рідною матір'ю їхніх спільних дітей - неповнолітньої доньки [PERSON], та малолітнього сина - [PERSON], буде піклуватися про сина та доньку, проживаючи разом з ними в дарованому будинку за адресою: вул. Гончаренка, 43, м. Харків. Однак, після укладення договорів дарування на житловий будинок та на земельну ділянку, [PERSON], отримавши 1/3 частину вказаного нерухомого майна у свою власність, вирішила розірвати шлюб, разом з дітьми проживати не хоче в дарованому будинку, має намір переїхати для проживання за межі території України. Відповідачка [PERSON] також звернулася до суду із позовною заявою до власних дітей (співвласників) про припинення права спільної власності і виділ частки в натурі. Згідно переписки у соціальній мережі «Вайбер» та зі слів доньки став відомим той факт, що відповідачка [PERSON] має намір продати свою частку нерухомого майна і навіть уже знайшла покупця. Таким чином, у позивача не було наміру надавати фінансову підтримку відповідачці [PERSON], а робив це виходячи з тих підстав, що відповідачка є рідною матір'ю їхніх спільних дітей, які в силу свого віку потребують стороннього догляду, зокрема виховання та підтримки рідної матері. Так як рідна мати спільних дітей [PERSON] не має наміру використовувати спільне житло зі своїми дітьми за цільовим призначенням, тобто для виховання спільних дітей, в взагалі відмовляється належним чином піклуватися про дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], то випливає висновок, що позивачем були невірно сприйняті обставини правочину. Усе це вплинуло на його волевиявлення щодо укладення договорів дарування 20 травня 2015 року. На даний час діти проживають разом з позивачем у будинку за адресою: вул. Гончаренка, 43, м. Харків, і він вимушений сам піклуватися про них. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було постановлено рішення від 24 листопада 2016 року про стягнення із відповідачки [PERSON] аліментів на користь позивача для утримання дітей. Саме із перелічених вище підстав позивач вважає, що він припустився помилки при укладенні 20 травня 2015 року на ім'я своєї дружини [PERSON] договорів дарування на земельну ділянку та на житловий будинок, що розташовані за адресою: вул. Гончаренка, 43, м. Харків, оскільки був введений в оману своєю дружиною та відповідачкою по справі [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що на момент укладання спірних договорів позивач добре розумів природу вказаних правочинів, права і обов,язки сторін за договорами дарування, а також наслідки вчинення вказаних договорів. Більше того, позивач виступав ініціатором зазначених договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки. Посилання позивача на те, що укладаючи договори дарування він не сподівався , що відповідач буде піклуватися про сина та доньку , проживаючи з ними в дарованому будинку не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину , а саме договору дарування. Позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не доведено, що така помилка насправді мала місце, не надані докази, які б свідчили про його помилку щодо істотних обставин правочину. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 20 грудня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. 20 травня 2015 року між [PERSON], неповнолітньою [PERSON] ,[PERSON] та малолітнім [PERSON] укладено договір дарування , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В, за р. №1110, відповідно до якого, [PERSON] подарував та передав у дар неповнолітній доньці [PERSON], малолітньому сину [PERSON], дружині [PERSON], а обдаровувані прийняли у дар кожний по 1/3 частці у праві власності на житловий будинок літ. «А-2» з господарськими будівлями , що розташований за адресою: м. Харків, вул. Гончаренко, 43. 20 травня 2015 року між [PERSON], неповнолітньою [PERSON] ,[PERSON] та малолітнім [PERSON] укладено договір дарування , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В, за р. №1114, відповідно до якого, [PERSON] подарував та передав у дар неповнолітній доньці [PERSON], малолітньому сину [PERSON], дружині [PERSON], а обдаровувані прийняли у дар кожний по 1/3 частці у праві власності на земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: м. Харків, вул. Гончаренко, 43. Відповідно до заяви [PERSON] від 20 травня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] підтверджено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул.. Гончаренко, 43 , є особистою приватною власністю її чоловіка [PERSON] , так як був набутий останнім у власність в період їх зареєстрованого шлюбу, за грошові кошти, які є особистою власністю, спільні кошти подружжя при набутті у власність [PERSON] вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями не використовувалися. Також 12 травня 2015 року відповідачем надано згоду позивачу на укладання з їхніми дітьми : неповнолітньою [PERSON], [INFO] та малолітнім [PERSON] , [INFO] , договору дарування квартири [ADDRESS] , за яким у приватну власність їхніх дітей буде передано по ? частці у праві приватної власності на вищевказану квартиру, яка була набута у власність в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти , та на укладання будь-яких додаткових договорів до вищевказаного договору дарування у випадку необхідності , визначаючи ціну та інші умови вищевказаних договорів на свій власний розсуд. Відповідно до договору дарування, укладеного 12 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В, за р. №1106, [PERSON] подарував та передав у дар неповнолітній доньці [PERSON], малолітньому сину [PERSON], від імені яких діяла мати [PERSON], а обдаровувані прийняли у дар кожний по 1/2 частці у праві власності на квартиру [ADDRESS] Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи спірні договори дарування, позивач сподівався на те, що його дружина [PERSON], яка являється рідною матір'ю їхніх спільних дітей - неповнолітньої доньки [PERSON], та малолітнього сина - [PERSON], буде піклуватися про сина та доньку, проживаючи разом з ними в дарованому будинку за адресою: вул. Гончаренка, 43, м. Харків. Однак, судом встановлено, що 29 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками про проживання , виховання дітей, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], за р. №260, згідно якого останні домовилися про місце проживання та про порядок здійснення батьківських прав матір,ю , яка мешкатиме окремо від дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання батька за адресою:м. Харків, вул. Гончаренко, 43. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] , у розмірі 500 ,00 грн. і до досягнення ним повноліття та з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 500, 00 грн. до досягнення нею двадцяти трьох років або припинення навчання. Як вбачається з копії листа Харківського обласного вищого училища фізичної культури і спорту від 14.02.2017 року за №127, дитина [PERSON], [INFO] є вихованцем училища та навчається у 8-Б на відділенні волейболу ( юнаки) з 29 серпня 2016 року по теперішній час. Батько дитини [PERSON] за період навчання учня цікавиться навчанням та супроводжує дитину на тренування та змагання , приймає активну участь у культурно - спортивних заходах,які проводяться в училища, відвідує батьківські збори. За весь час навчання [PERSON] в училище, мати [PERSON] жодного разу не цікавилася шкільним навчанням та позашкільним життям дитини, не відвідувала батьківські збори, навчально - тренувальних занять та зборів. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 січня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Як вбачається з листа Державної прикордонної служби України, відповідач [PERSON] протягом періоду з 27.01.2012 року по 26.01.2017 року неодноразово перетинала державний кордон. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має на праві власності інше житло, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], та витягу з Державного реєстру правочинів, відповідно до яких [PERSON] є власником житлового будинку №102 та земельної ділянки площею 1,156 га по вул.. Лісній в с. Скрипаї Зміївського району Харківської області. Крім того, судом встановлено, що позивач користується та повністю утримує житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Гончаренка, 43, сплачує комунальні послуги та інші витрати на утримання вказаного нерухомого майна, що підтверджується копіями виписок та розрахунків. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач, укладаючи спірні договори дарування 20 травня 2015 року на ім'я своєї дружини [PERSON] припустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved