Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що ним був укладений договір банківського вкладу відповідно до якого позивач поклав на рахунок кошти строком на один рік під визначену відсоткову ставку. В день завершення договору, позивач звернувся до повноважного представника банківської установи з метою отримання вкладу, проте останнім було запропоновано позивачу продовжити строк дії договору на тих же самих умовах, тобто із попередньо визначеною відсотковою ставкою. В подальшому позивачем було з'ясовано, що відсотки по договору вкладу нараховувалися за іншою ставкою меншою, що є порушенням умов договору і в разі якщо б позивачу було відомо, про те що ставка була меншою, останній відмовився би від продовження строку дії договору. Проте, відповідачем не було повідомлено позивача про зміну відсотковою ставки, крім того, працівником банку на договорі було поставлено відмітку про продовження терміну дії договору із попередньо визначеною відсотковою ставкою. Враховуючи наведене, позивач вважає дії відповідача незаконними, такими що порушують умови договору та права позивача, у зв'язку з чим останній вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок нарахованих відсотків по договору вкладу грошових коштів за попередньо визначеною договором відсотковою ставкою. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що на час продовження дії договору відсоткова ставка була змінена і грошові кошти по відсотках нараховувалися відповідно до відсоткової ставки, яка діяла на час пролонгації договору, що передбачено умовами договору банківського вкладу. Працівник банківської установи, на прохання позивача здійснила помітку на договорі про те, що термін дії договору продовжено із відсотковою ставкою визначено попередньо, проте останні не має повноважень на зміну відсоткової ставки та умов договору щодо пролонгації та відсоткової ставки, що визначені в останньому. Заяви про розірвання договору, припинення дії останнього, відмови від продовження терміну дії або додаткових угод про зміну відсоткової ставки або пункту, який передбачає нарахування відсотків за ставкою, яка діє у банку на час пролонгації договору не було, у зв'язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.07.2012 року сторони уклали договір банківського вкладу «Копілку» строком на 12 місяців /а.с. 2/. Згідно п. 1 договору сума вкладу становить 10000 доларів США на строк 366 днів по 13.07.2013 рік включно. Відсоткова ставка по вкладу становить 9,5% річних. Згідно ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 4 ст. 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 5 договору, у випадку якщо по закінченню строку вкладу клієнт на заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 даного договору, тобто 9,5 % річних. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, діючої у банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору. Згідно довідки наданої відповідачем від 12.11.2014 року вбачається, що в період з 09.07.2013 року по 15.08.2013 рік, тобто на час продовження терміну дії договору позивача «Копілка» 13.07.2013 рік, по депозитним договорам «Копілка» типу KOPL діяла процента ставка 8,5 % річних, що також підтверджується витягом із комп'ютерної системи банку /а.с. 13,14/. Таким чином, зважаючи на те, що позивач не заявив банку про відмову від продовження строку дії договору, договір був продовжений автоматично відповідно до умов п. 5 договору. Так обставина, що працівником банку була здійснена відмітка від руки про продовження дії договору з відсотковою ставкою 9,5% відсотків юридичного значення не має, оскільки не змінює умов договору визначених у п.5 останнього. Крім того, суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що останнього не було повідомлено про зміну відсоткової ставки у бік зменшення, оскільки як зазначено у п. 5 договору Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку без укладення додаткових угод до даного договору. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 1061 ЦК України, встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. У даному випадку розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку зменшений не був, оскільки за п. 5 договору іншій розмірі відсоткової ставки ніж той, що визначений у договорі п. 1 вже був визначений у п. 5, а саме при продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, діючої у банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed