Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виділення 62/100 частки майна в натурі по [ADDRESS] та припинення права спільної часткової власності на вищевказане домоволодіння, посилаючись на те, що вони із відповідачем є співвласниками вказаного нерухомого майна. Ухвалою Новоселицького районного суду від 15.01.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. 10.04.2019 року представником позивача було подано уточнену позовну заяву. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні позов визнала, не заперечував щодо його задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає що позов підлягає задоволенню у зв`язку з його визнанням. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності відповідно до договору купівлі-продажу [NUMBER] від 30.12.1997 року та договору купівлі-продажу [NUMBER] від 22.07.2004 року належить 62/100 частини господарства по [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №31346751 від 19.09.2011 року вбачається, що відповідач є іншим співвласником якому належить 38/100 частини вищевказаного господарства. Відповідно до ст.319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ст.364 ЦПК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Зазначене правило стосується також поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до висновку КБТІ №518 від 22.07.2011 року вбачається, що існує технічна можливість для виділу часток нерухомого майна в натурі яке розташоване по [ADDRESS] та належать позивачу. Приймаючи до уваги, що частина господарства належить позивачу на праві спільної часткової власності та існує технічна можливість для виділу його частки в натурі, відповідач позов визнав, то суд приходить до висновку, що позивач має право на виділ своєї частки нерухомого майна в натурі, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, слід припинити право спільної часткової власності позивача та відповідача на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі ст.319, 356, 358, 364 ЦК України, суд

Outcome: approved