Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок ДТП. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.12.2017 року о 16 год. 10 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « Hyundai» д.н.з. [NUMBER] на вул.. Богатирській 6/1 в м. Києві, не дотрималась безпечної дистанції, не врахувала дорожньої обстановки, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Audi» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та будучи причетною до ДТП залишила місце події, чим відповідач порушив п. п. 2.10,13.1,2.3б Правил дорожнього руху України. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2018р. встановлено вину [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст.ст.122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Audi» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно звіту № 1213 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 24.04.2018р., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 114 904,90 грн., а з урахуванням зносу деталей 49875,41грн. Крім того, позивач звернувся до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, та йому було здійснену страхову виплату в розмірі 41460,84гривень. Таким чином відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 65029,49гривень. Представник позивача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився. Належним чином неодноразово повідомлявся про час та місце судового засідання, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, відзиву, клопотань суду не надав, в зв`язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявних в справі доказах та постановити рішення. Суд з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Виходячи зі змісту ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, 25.12.2017 року о 16 год. 10 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « Hyundai» д.н.з. [NUMBER] на вул.. Богатирській 6/1 в м. Києві, не дотрималась безпечної дистанції, не врахувала дорожньої обстановки, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Audi» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та будучи причетною до ДТП залишила місце події, чим відповідач порушив п. п. 2.10,13.1,2.3б Правил дорожнього руху України( а.с.7). Власником автомобіля «Audi» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо- транспортної пригоди є позивач по справі, що пітверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] (а.с. 23). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2018р. встановлено вину [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст.ст.122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з вимогамист. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вище наведеною постановою та в силу ч. 4 ст. ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було здійснено виплату стразового відшкодування в розмірі 41460,84 гривень. Так, позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 65029 грн. 49 коп. Згідно звіту № 1213 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 24.04.2018р., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 114 904,90 грн., а з урахуванням зносу деталей 49875,41грн. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року). Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 16 ,22, 511, 636, 999, 1166, 1187, 1193, 1194 ЦК України,

Outcome: approved