Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі за згодою позивача в 1999 році був зареєстрований його племіннік - відповідач [PERSON], але останній з 1999 року і до момента звернення до суду в квартирі фактично не проживає, за комунальні послуги не сплачує, ніякої зацікавленості до квартири не проявляє, будь яких особистих речей відповідача в квартирі не має. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не бажає, уникає розмов стосовно цього питання. Реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі створює для позивача перешкоди для реалізації його прав як власника, зокрема для призначення субсидії, а також у вигляді сплати надмірних комунальних послуг, тощо.\~ В судове засідання позивач та його представник не зявились, представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, мотивуючи тими ж самими обставинами, прохав розглянути справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, не зважаючи на повідомлення про місце і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позов та доказів на спростування позовних вимог не надав. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 2004 року (а.с. 6), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5). Згідно довідки Сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб Шосткинської міської ради від 07 грудня 2018 року [PERSON] зареєстрований в [INFO]. (а.с. 14). Відповідно до актів підтвердження тимчасової відсутності осіб з числа зареєстрованих, складених 08 грудня 2015 року, 20 серпня 2018 року та 26 листопада 2018 року мешканцями буд.13 по вул.Миру в м.Шостка, зареєстрований в [INFO] [PERSON], з 1999 року у вказаній квартирі не мешкає. (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~ власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження\~ своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач не проживає в належній позивачу квартирі, а його реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved