Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, посилаючись на те, що він проживає в 11/25 частинах домоволодіння № 79 по провулку Декабристів у м. Черкаси з 21 січня 1994 року. Співвласниками цього домоволодіння є [PERSON], [PERSON], [PERSON], частка кожного з яких складає 17/75, а в сумі 42/75, які набули своє право власності згідно рішення органу приватизації Соснівського районного виконавчого комітету від 07 квітня 2004 року. Первинним власником всього домоволодіння було СУ № 30, правонаступником якого стало ВАТ «Проммонтаж 30». Згідно наказу № 24П від 12 липня 2011 року «Про приватизацію квартири [ADDRESS]» тодішній власник домоволодіння ВАТ «Проммонтаж 30» не заперечував проти передачі у власність частини домоволодіння шляхом його приватизації особами, що в ньому проживають, тобто ним та його матірю [PERSON]. У серпні 2014 року він звернувся до [PERSON] економіки та розвитку Черкаської міської ради з заявою про намір приватизувати займані ним 11/25 частин домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси. Листом від 03 вересня 2014 року отримав відмову у приватизації на підставі абз. 2 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Власник приміщення ВАТ «Проммонтаж 30» був припинений 04 вересня 2015 року, а 11/25 частин домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси не було передано у комунальну власність Черкаської міської ради. Починаючи з січня 1994 року і дотепер він добросовісно, відкрито володіє, користується вказаними 11/25 частинами домоволодіння, слідкує за його технічним станом, регулярно оплачує комунальні послуги, проводить поточний та капітальний ремонт. Тому вважає, що за ним має бути визнано право власності на 11/25 частин домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси в порядку набувальної давності. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 21 січня 1994 року зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України, виданого 27 квітня 2010 року, а також по квартирною карткою форми Б. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 березня 2016 року власником 14/75 частин домоволодіння № 79 по пров. Декабристів в м. Черкаси є [PERSON], 14/75 частин належить [PERSON] та 14/75 частин [PERSON] Згідно розрахунку ідеальних часток домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси від 29 березня 2016 року, ідеальна частка, яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] складає 14/25 частин, а ідеальна частка [PERSON] становить 11/25 частин, якими останній користується та сторонами не оспорюється. Згідно Реєстраційного посвідчення ЧООБТІ від 04 квітня 1974 року первинним власником домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси було Черкаське СУ № 30, правонаступником якого стало ВАТ «Проммонтаж - 30». Згідно наказу ВАТ «Проммонтаж 30» № 24 П від 12 липня 2011 року, було надано дозвіл на проведення приватизації квартири № 2 в житловому будинку № 79 по провулку Декабристів в м. Черкаси, який знаходився на баланс (власності) ВАТ «Проммонтаж-30» [PERSON] та члену її сім»ї [PERSON] Судом встановлено, що згідно даного наказу приватизація вказаного житла не була проведена. Мати позивача [PERSON] померла 10 листопада 2016 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 11 листопада 2016 року. 20 серпня 2014 року позивач звернувся до [PERSON] економіки та розвитку Черкаської міської ради з заявою про приватизацію про намір приватизувати займані ним 11/25 частин домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси. [PERSON] економіки та розвитку Черкаської міської ради від 03 вересня 2014 року [PERSON] було відмовлено у приватизації та зазначено, що станом на 29 серпня 2014 року будинок № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси перебуває у приватній власності ВАТ «Проммонтаж-30». Та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на [ADDRESS] на підставі наказу ВАТ «Проммонтаж-30» від 12 липня 2014 року № 24П «Про приватизацію квартири [ADDRESS]». Згідно ухвали Господарського суду Черкаської області від 21 травня 2015 року ліквідовано відкрите акціонерне товариство «Проммонтаж-30» як юридичну особу-банкрута. На виконання вказаної ухвали 04 вересня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 10261170013001218 про припинення юридичної особи. Судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи майно, яке перебувало у відомстві ВАТ «Проммонтаж-30», не передано у комунальну власність територіальної громади міста Черкаси, а отже немає власника. Посилання позивача на те, що він добросовісно та відкрито володіє та користується 11/25 частинами домоволодіння № 79 по пров. Декабристів у м. Черкаси, а тому за ним має бути визнано право власності на житло за набувальною давністю, суд оцінює критично, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Із змісту\~ст. 344 ЦК України\~випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Оскільки користуючись житлом, яке не є його власністю, позивач був обізнаний про власника ще до моменту ліквідації ВАТ «Проммонтаж-30», його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним. Та обставина, що позивач проживає в будинку, здійснює ремонти та оплачує комунальні послуги не породжує права позивача на набуття права власності\~за набувальною давністю. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обраний не вірний спосіб захисту.

Outcome: dismissed