Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12623,70 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2019 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - поліс № АО1309325, відповідно до умов якого ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну 100000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Камаз-5410», д.н.з. [NUMBER] . 06.03.2020 в м. Києві по вул. Солом`янській, 1 сталася ДТП за участю автомобіля «Камаз-5410», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] . Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП. До ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» з заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник «Тойота», д.н. [NUMBER] , в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. 13.08.2020 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», на підставі складеного розрахунку страхового відшкодування та страхового акту по справі №РС/20.1309325-2032/1, здійснило виплату страхового відшкодування на суму 12623,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13282 від 13.08.2020 року. Враховуючи вищезазначене, до позивача після виплати страхового відшкодування перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 12623,70грн., на підставі чого, відповідачу направлялись регресні вимоги. Однак, станом на день звернення до суду відповідач не здійснив відшкодування шкоди, в зв`язку з чим позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.2019 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - поліс № АО1309325, відповідно до умов якого ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну 100000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Камаз-5410», д.н.з. [NUMBER] . 06.03.2020 в м. Києві по вул. Солом`янській, 1 сталася ДТП за участю автомобіля «Камаз-5410», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER] . Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року. Крім того, водій [PERSON] будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Камаз-5410», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. 19.03.2020 року до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» з заявою про виплату страхового відшкодування звернувся [PERSON] , в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. 13.08.2020 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», на підставі складеного розрахунку страхового відшкодування та страхового акту по справі №РС/20.1309325-2032/1, здійснило виплату страхового відшкодування на суму 12623,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13282 від 13.08.2020 року. Згідно з абзацом «в» пп.38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про ОСЦПВ» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Оскільки відповідач не відшкодувала шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 12623,70 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 2270,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved