Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення позивачу терміну для спілкування з дитиною з 09-00 години суботи до 09-00 години понеділка - щотижня; спільний відпочинок протягом 30 діб в один з місяців за умови організованого відпочинку та з урахуванням стану здоров'я дитини і її бажання щороку, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року, який був розірваний рішенням суду 03 серпня 2016 року. В період шлюбу у них народилась дитина - донька [PERSON], [INFO]. Їх спільна дитина проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з тим, що дитина постійно буде проживати з відповідачем, просить суд визначити йому термін для спілкування з дитиною з 09-00 години суботи до 09-00 години понеділка - щотижня; спільний відпочинок протягом 30 діб в один з місяців за умови організованого відпочинку та з урахуванням стану здоров'я дитини і її бажання щороку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові, також зазначив, що на сьогоднішній день у нього є перепони у спілкуванні з дитиною з боку відповідача. Просив позов задовольнити. У останнє судове засідання позивач не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, потім про це написала письмову заяву суду, але в одному із судових засідань пояснила, що з позовом не згодна і теж бажає приділяти увагу дитині. У останнє судове засідання відповідач не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідив матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони одружені з 22 жовтня 2011 року. Шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №506 (а.с.17). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірваний. В період шлюбу у сторін народилась дитина, донька - [PERSON], [INFO] (а.с.12). Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані ст. ст. 141, 150, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України « Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з положень ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, враховуючі всі вищеописані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, оскільки відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, у зв'язку з чим суд вважає, що вірним і справедливим буде дозволити брати участь не тільки позивачу, але й відповідачу, і в інтересах обох батьків і дитини суд вважає за необхідне призначити позивачу побачення з дитиною кожну першу і останню неділю місяця з 09-00 години до 21 години, а також спільний відпочинок протягом 15 діб в один з місяців за умови організованого відпочинку та з урахуванням стану здоров'я дитини і її бажання щороку. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем доведені підстави для задоволення позову саме частково, з підстав, які описані вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial