Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між сторонами 08 серпня 2019 року укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу у власність 250000 грн., а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 08 жовтня 2019 року. У вказаний строк відповідач не повернув позивачу зазначену суму грошових коштів, від спілкування з позивачем ухиляється. Станом на 01.12.2020 ціна позову становить 266758,87 грн., з яких: 250000 грн. - неповернута позика; 8250 грн. - інфляційні втрати за період з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року включно; 8508,87 грн. - 3 % річних від простроченої суми за період з 08 жовтня 2019 року по 25 листопада 2020 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 258250 грн. боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 8508,87 грн. трьох процентів річних від простроченої суми позики, а всього 266758,87 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.01.2021 провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначений судовий розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача адвокат Єрьоменко В.В. скерував заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, із заявами до суду не звертався. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. 08 серпня 2019 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 250000 грн. та обіцяв повернути їх до 08.10.2019. В розписці зазначена дата - «08.08.2019» та прізвище та підпис [PERSON] . Як вказаву позові позивач, кошти відповідач не повернув. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду оригінал письмової розписки від 08.08.2019. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] паспорт [NUMBER] від 24.01.2019р. органом що видав 7111, проживаю за адресою [ADDRESS] цією розпискою підтверджую, що мною в день складення цієї розписки отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч грн.. 00 коп.). Вказану суму грошових коштів зобов`язуюсь повернути [PERSON] до 08.10.2019р. в повному обсязі. Дата написання розписки 08.08.2019. Прізвище [PERSON]. Підпис. ». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в них зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] . Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв`язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 08.08.2019 в розмірі 250000 грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14. Тобто, з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Так, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних, нараховані на суму заборгованості по поверненню позики та інфляційні втрати з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року включно. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого за позикою від 08.08.2019 року розмір 3 % річних від прострочення основного зобов`язання за позикою становить - 8508,87 грн. (250000 х 3 % / 365 днів х 85 днів; 250000 х 3%/366 днів х 330 днів); інфляційні втрати складають - 8250 грн.

Outcome: approved