Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON],\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на його\~користь 8000\~грн.\~основного боргу,\~68\~грн.\~25\~коп.\~річних та\~387\~грн.\~інфляційних збитків. Вимоги обгрунтував тим, що за власноруч складеними письмовими розписками від 06 та 22 січня 2018 року відповідач отримала від нього на умовах позики відповідно 5000 грн. та 3000 грн., всього 8000 грн., зі строком повернення до 15 лютого поточного року. Проте, в обумовлені строки відповідач суму боргу йому не повернула та всіляко ухиляється від виконання взятого зобовязання за договором позики. Вказана обставина змусила його звернутися до суду з даним позовом про стягнення боргу в примусовому порядку. Також за вказаних обставин відповідач на його користь повинна сплатити інфляційні збитки за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вказав, що судові витрати понесені ним по даній справі складаються зі сплаченого ним судового збору в сумі 800 грн., та витрат за надання правничої допомоги в сумі 1300 грн. та підлягають стягненню з відповідача на його користь. Позивач як і його представник в судове засідання не з'явилися, при цьому позивачем подано заяву, в якій він свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 01 січня 2018 року взяла в борг гроші в сумі 5000 грн. та зобовязалась повернути їх до 15 лютого 2018 року, про що особисто 06 січня 2018 року написала розписку та передала її позивачу. Крім того [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 3000 грн. і обіцяла повернути їх 15 лютого 2018 року, а в разі неповернення боргу в строк зобовязалася сплачувати проценти в сумі 20 відсотків. Про позику грошових коштів в сумі 3000 грн. відповідач 22 січня 2018 року також власноруч написала розписку та передала її позивачу. Оригінали в вказаних розписок наразі знаходиться в матеріалах даної справи, відмітка про виконання зобов'язання у них відсутня. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Особа, яка має розписку, в якій немає даних про кредитора, є кредитором при відсутності належних і допустимих доказів, що спростовують зміст боргового документу або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). \~\~Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підтвердження не повернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінали розписок від 06 січня 2018 року та 22 січня 2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON]А, боргового зобов'язання перед [PERSON] Частиною 1 ст.1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч.1 ст.251 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом встановлено, що термін користування позичальником позиками встановлено до 15 лютого 2018 року, але до цього часу борг за позиками не повернуто. Відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проведений позивачем розрахунок збитків у рахунок покриття рівня інфляції за невиконання умов договору позики та три проценти річних від простроченої суми позики відповідачем не спростовано. За таких обставин суд приходить до висновку, що діями відповідача порушені умови договору позики і, як наслідок, законні права позивача, як кредитора за договором на своєчасне повернення йому сум позики, що є підставою для примусового стягнення з відповідача неповернутої позики в сумі 8000 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне повернення позики (або інфляційні втрати/збитки) за період з 15 лютого 2018 року по 31 травня 2018 року в сумі 387 грн. та три проценти річних з простроченої суми за період з 15 лютого 2018 року по 31 травня 2018 року 68 грн. 25 коп., а всього 8455 грн. 25 коп. Разом з цим, позивач просив відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору в сумі 800 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1300 грн. Згідно зч.1-3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ Відповідно до п.2 ч.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судовогозбору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру складає один відсоток ціни позову, але не менше 704 грн. 80 коп. та не більше 8810 грн. 00 коп. Таким чином, оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. За змістом\~ст.7\~Закону України\~«Про\~судовий збір» судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила. Клопотання про повернення переплаченої суми судового збору, яка складає 95 грн. 20 коп. позивачем не заявлялося, а тому підстави про її повернення у суду наразі відсутні. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.\~ Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого на імя його представника, договір про надання правової допомоги у цивільній справі №1/1 від 08 травня 2018 року, ордер серії КР № 016892 від 13 липня 2018 року, розрахункову квитанцію на суму 1300 грн. від 08 травня 2018 року. Враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1300 грн. є співмірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved