Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з під арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.06.2004 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Синтез» (далі ПАТ «АБ «Синтез) було укладено кредитний договір № 230604/1. Крім того, 27.07.2004 року між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, за яким передано в іпотеку майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер: 0722883400:01:001:0390. У відповідності із довідкою, виданою ПАТ «АБ «Синтез» за вих. № 1148 від 03.10.2012 року заборгованість перед ПАТ «АБ «Синтез» згідно кредитного договору № 230604/1 від 24.06.2004 року погашена ним повністю. До того, вищевказаний факт погашення ним заборгованості перед ПАТ «АБ «Синтез» згідно кредитного договору № 230604/1 від 24.06.2004 року також підтверджується листом НБУ від 17.08.2018 року № 20-0010/45056. Крім того, постановою Правління Національного банку України від 03.10.2010 року № 479, з 03.11.2010 року відкликало банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «АБ «Синтез». Враховуючи вищевказані обставини та документи він звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. для зняття заборони відчуження та припинення іпотеки на земельну ділянку, кадастровий номер: 0722883400:01:001:0390 та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Проте, письмовою відповіддю від 31.10.2018 року № 414/01-16 від приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. отримав відмову у знятті заборони відчуження та припинення іпотеки на земельну ділянку та житловий будинок, яка мотивована ненаданням повідомлення кредитора про погашення позики, повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Позивач вважає, що відмова відповідача у знятті заборони відчуження та припинення іпотеки спірного майна порушують його майнові права та інтереси, як власника такого майна. Просить суд зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію припинення обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер: 0722883400:01:001:0390, у зв`язку з припиненням договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. 27.07.2004 року за реєстровим № 2096, укладеним між [PERSON] та ПАТ «АБ «Синтез». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення представника позиваач, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.06.2004 року між [PERSON] та ПАТ «АБ «Синтез» було укладено кредитний договір №230604/1. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №230604/1 27.07.2004 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передане майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 0722883400:01:001:0390. 30.07.2004 року Луцькою районною державною нотаріальною конторою було накладено заборону на нерухоме майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження № 85075 ) та на земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0722883400:01:001:0390(реєстраційний номер обтяження № 85088) (а.с. 12-16). Постановою Правління Національного банку України №479 від 03.11.2010 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «АБ «Синтез». Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповіднодо звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до довідки ПАТ «АБ «Синтез» №1148 від 03.10.2012 року заборгованість позивача перед банком повністю погашена. 09.07.2018 року [PERSON] звернувся до Національного банку України з проханням надати лист-підтвердження про припинення кредитного договору №230604/1 від 23.06.2004 року та договору іпотеки від 27.07.2004 року. Листом №20-0010/45056 від 17.08.2018 року Національний банк України запитуваного підтвердження не надав та роз`яснив позивачу право захисту порушених прав та інтересів у судовому порядку. З метою зняття заборони відчуження та припинення іпотеки на вказане нерухоме майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т. О., надавши лист Національного банку України №20-0010/45056 від 17.08.2018 року та довідку ПАТ «АБ «Синтез» №1148 від 03.10.2012 року. Листом №414/01-16 від 31.10.2018 року відповідач відмовив позивачу у вчиненні дій щодо зняття заборони відчуження та припинення іпотеки. Дана відмова мотивована ненаданням повідомлення кредитора про погашення позики, повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно п. 5.1. глави 15 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. П. 3 глави 13 розділу 1 Порядку, передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п. п. 1, 2 глави 14 розділу 1 Порядку, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Позивачем у відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, якоювстановлено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог чи заперечень, не надано доказів щодо звернення банку, як кредитора, до нотаріуса з повідомленням про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); тощо. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що він повністю погасив заборгованість за кредитним договором. За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України може розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження №61-7769св18). Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Звернення до суду з позовом про зобов`язання іпотекодержателя та нотаріуса вчинити дії з метою зняття заборони з нерухомого майна є неправильним способом захисту порушених прав власника майна. Ефективним способом захисту порушених прав позивача має бути пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена, оскільки щодо цього існує спір, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Учасниками справи у справах позовного провадження є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Згідно ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. З матеріалів справи вбачається, що обтяження у вигляді заборони відчуженя нерухомого майна були зареєстровані в інтересах іпотекодержателя ПАТ «АБ «Синтез», якому постановою Правління Національного банку України №479 від 03.11.2010 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації. Надалі, 31.10.2014 року між Національним банком України, ліквідатором ПАТ «АБ «Синтез» і ТзОВ «Юридична фірма «Покровський, Левківський та партнери» (Управитель) було укладено договір про передавання в управління непроданих активів. Однак позивач не пред`явив позов до вказаного відповідача. Після роз`яснення судом представнику позивача права щодо уточнення позовних вимог та залучення співвідповідача, останній позовних вимог не уточнив, клопотанни про залучення до участі у справі в порядку ст. 51 ЦПК України співвідповідача не заявляв. Тому, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed