Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про витребування і повернення майна. В обґрунтування позовної заяви\~зазначивши, що 01 квітня 1999 року за Приватним науково-виробничим підприємством фірма «Алтей» було зареєстровано нерухоме майно по [ADDRESS] , а саме: виробнича будівля А-2 з підвалом, загальною площею 1178,7 кв.м.; мостіння літ. А; навіс літ. А-1; сходи літ. А-2; ганок літ. А-3; труба літ. А-4; вхід у підвал літ. А-5; вентиляційний підвал літ. А-6; ганок літ. 1-7; сходи літ. А-8; мостіння літ. А-9; сарай літ. Б-2; ангар літ. В-1; гараж літ. Г-1; прохідна літ. Д,Е; ворота №1; хвіртка №2,1,2; огорожа №3,4; ганок №5, вартість яких складає 1\~200\~000 грн. У 2002 році державний виконавець наклад арешт на статутний фонд позивача та реалізував його, після чого був захват підприємства. За період розгляду судових справ по захисту власності підприємства з 2002 по 2006 весь майновй комплекс підприємства, балансова вартість якого складала 4\~687\~319 грн. був розпроданий. 05 жовтня 2005 року Верховний Суд зупинив виконання судових рішень Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2002 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2003 року. Рішення першої та другої інстанції скасовані ВСУ і постановлено нове рішення про поновлення прав підприємства. У 2003 році майно підприємства шляхом злочину було реалізовано з прилюдних торгів державною виконавчою службою Індустріального району м. Дніпропетровська. 26 травня 2003 року спірне майно було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. У період судового розгляду про визнання прилюдних торгів недійсними [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27 квітня 2007 року продав [PERSON] вищезазначене майно позивача, а остання передала в іпотеку Акціонерному товариству «Альфа-Банк», яке 15 червня 2020 року продало нерухоме майно [PERSON] . Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2008 року, колишнього державного виконавця [PERSON] , визнано винним у вчиненні зочину, передбаченого ст.. 365 КК України, саме у зв`язку з порушенням вимог про виконавче провадження, допущеними ним в ході виконавчих дій з реалізації спірного нерухомого майна. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2014 року позов ПНВП «Алтей» було задоволено та визнано недійсними прилюдні торги та всі дії по реалізації майна підприємства. В свою чегру, [PERSON] уклада договір іпотеки з АТ «Альфа-Банк», де предметом іпотеки стало спірне нерухоме майно. Позивач, вважає, що спірний договір купівлі-продажу та договір іпотеки є недійсними в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову ПНВП «Алтей» до неодноразових покупців майна підприємства, а саме: [PERSON] , [PERSON] , АТ «Альфа-Банк» про визнання правочинів недійсними відмовлено на підставі того, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року визнано, що відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У Постанові ВСУ від 28 листопада 2018 року по справі №707/2177/15-ц, зазначено, що права особи. Яка вважає себе власником майна, не підлягає захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215,216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову на підставі ст. 388 ЦК України, а саме витребування у набувача майна. На підставі\~зазначеного та\~з урахуванням\~уточненої позовної\~зави позивач\~просить,\~витребувати у\~ [PERSON] \~та повернути Приватному науково-виробничому підприємству фірмі «Алтей» виробничу будівлю А-2 з підвалом, загальною площею 1178,7 кв.м.; мостіння літ. А; навіс літ. А-1; сходи літ. А-2; ганок літ. А-3; труба літ. А-4; вхід у підвал літ. А-5; вентиляційний підвал літ. А-6; ганок літ. 1-7; сходи літ. А-8; мостіння літ. А-9; сарай літ. Б-2; ангар літ. В-1; гараж літ. Г-1; прохідна літ. Д,Е; ворота №1; хвіртка №2,1,2; огорожа №3,4; ганок №5; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою суду від 22.06.2021 заяву позивача щодо забезпечення позову шляхом накладання заборони проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] повернуто позивачеві. Ухвалою суду від 25.06.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 14.07.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 25.10.2021 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. 13 грудня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримавши наданий до суду 25.08.2021 відзив на позовну заяву, проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.(а.с.97-101). Суд, з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, вислухавши сторони, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» зареєстровано 14.02.1993 року, засновником та керівником фірми є [PERSON] . Відповідно до реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, яке видане 01.04.1999 року, БТІ м. Дніпропетровська за позивачем було зареєстровано виробничі будівлі літ. А-2 з підвалом, сараї літ. Б, Ж за адресою: [ADDRESS] . В грудні 2002 року-січні 2003 року зазначене майно було реалізоване з прилюдних торгів державною виконавчою службою Індустріального району м. Дніпропетровська. 26.05.2003 року вказане майно було зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (ВАС № 623685, реєстр. № 6036 від 24.12.2002 року) посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондаренко В.Г. 27 квітня 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу вищезазначеної виробничої будівлі, Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. та зареєстрований в реєстрі під №4107. 17 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку наступний перелік майна: виробнича будівля літ. А-2 з підвалом під літ. А.-2 по [ADDRESS] , мостіння літ.а, навіс літ.а, сходи літ. а2, ганок літ.а3, труба літ.а4, вхід у підвал літ.а5, вентиляційний канал літ.а6, ганок літ.а7, сходи літ.а8, мостіння літ.а 9, сарай літ. Б-2, ангар літ. В-1, гараж лі. Г-1, прохідна літ. Д, літ. Е, ворота № 1, хвіртка № 1, №2, огорожа № 3,4, ганок № 5. Таким чином, спірне майно належало АТ «Альфа-Банк». Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №465, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, сарай літ. Б-2, загальною площею 176,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.102-108). Крім того, відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №464, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, сарай літ. Б-2, загальною площею 176,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.125-131). Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №461, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, ангар літ. В-1, загальною площею 566,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.110-116). Також, відповідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №460, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, ангар літ. В-1, загальною площею 566,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.117-123). Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №462, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, гарж літ. Г-1, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.132-138). Також, Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №463, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, гарж літ. Г-1, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.139-145). Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №459, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, виробничої будівлі літ. А-2 з підвалом літ. А-2, загальною площею 1178,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.146-152). Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. та зареєстрованого в реєстрі під №458, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , остання прийняла у власність Ѕ частину будівлі, виробничої будівлі літ. А-2 з підвалом літ. А-2, загальною площею 1178,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.153-159). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, спірне майно на разі належить [PERSON] . Відповідно до ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.\~ Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.\~ Відповідно до ст. ст.\~316,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своє волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. ст.\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Витребування майна із чужого незаконного володіння - це передбачений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та п. 2 ч. 1 ст.\~3\~, ст.\~321 ЦК України\~ ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Враховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2\~ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що застосовуючи положення\~статті 387 ЦК\~, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Тобто майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження права власності на спірне майно. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів щодо неправомірного заволодіння [PERSON] нерухомим майном, а саме нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що договори купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28 травня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до яких право власності зареєстровано за [PERSON] , в установленому законом порядку не визнані недійсними або нікчемними, а тому є дійсними. Позивач з вимогами про визнання цих договорів недійсними до суду не звертався. Враховуючи, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в позові повністю, то сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed