Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками дітей розірвано 01 червня 2004 року. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матірю. Мати [PERSON] померла 09 жовтня 2018 року. З пояснень родичів та друзів родини встановлено, що з 2004 року батько не виявляв своєї зацікавленості щодо долі дітей, не спілкувався з ними, не цікавився їх життям, здоровям, духовним та моральним розвитком, не брав участі в утриманні дітей. 27 листопада 2018 року [PERSON] написав заяву про те, що погоджується щодо позбавлення його батьківських прав щодо його дітей. В звязку з цим просять позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей та стягнути з останнього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття. Представник позивача до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив ї задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач до судового засідання не зявився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами щодо позбавлення батьківських прав стосовно його дітей та стягнення аліментів згоден. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] У звязку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст.\~200, ст.\~206 ЦПК України\~наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками дітей розірвано 01 червня 2004 року. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матірю. Мати [PERSON] померла 09 жовтня 2018 року. З пояснень, громадянки [PERSON], яка є тіткою неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які надані Органу опіки та піклування м. Черкаси, вбачається, що з 2004 року батько не виявляв своєї зацікавленості щодо долі дітей, не спілкувався з ними, не цікавився їх життям, здоровям, духовним та моральним розвитком, не бере участі в утриманні дітей. За інформацією адміністрації КДЮСШ «Вікторія», яку з 2010 року відвідував [PERSON], а з 2015 року [PERSON], цікавилася успіхами дітей лише мати [PERSON] Відповідно до довідки, наданої головою ЧМДГО «Індіго-клуб «ІРІС», який з 2011 року відвідували неповнолітні, мати брала активну участь у вихованні дітей. В довідці Черкаської дитячої школи мистецтв, яку відвідувала неповнолітня [PERSON], вказано, що батько справами доньки ніколи не цікавився. За інформацією адміністрації Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 26, яку відвідували діти, батько [PERSON] не цікавився навчанням та вихованням дітей, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Органом опіки та піклування м. Черкаси в позовній заяві також зазначено, що неповнолітня [PERSON] надала пояснення, що з батьком повязані негативні спогади. На даний час батько не є для неї авторитетом, вона ображена на нього та не бажає в майбутньому підтримувати з ним стосунки. Неповнолітній [PERSON] повідомив, що до 2016 року взагалі був позбавлений можливості спілкувати з батьком, весь час його вихованням займалася мати. \~ \~ \~ \~Наданими до суду документами підтверджено свідоме ухилення батька [PERSON] від виконання обовязків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей, протягом тривалого часу він свідомо діє всупереч інтересам дитини, тим самим позбавив їх права на належне батьківське виховання та утримання. Згідно висновку від 03 грудня 2018 року, Виконавчий комітет Черкаської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, суд також враховує те, що відповідач 27 листопада 2018 року написав заяву про добровільну відмову від батьківських прав щодо своїх неповнолітніх дітей. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. \~ \~ \~ \~Частиною 4 ст. 155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Враховуючи викладене, а саме те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо своїх неповнолітніх дітей, ними не займається, не виховує, не створює нормальних умов для їх утримання, не цікавляться їх життям та здоровям, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved