Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.01.2014 року він уклав в усній формі з відповідачем договір позики, яким він передав останньому у власність грошові кошти в розмірі 40000 грн. у термін до 30.03.2014 року. Про отримання зазначеної суми коштів та дату їх повернення відповідачем була написана розписка, відповідно до якої відповідач зобовязувався повернути вказані грошові кошти до 30.03.2014 року. 13.05.2015 року позивач в письмовій формі звернувся до відповідача з вимогою повернення грошових коштів відповідно до умов укладеного між ними усного договору, але останній жодним чином не відреагував на звернення, відповіді не надав і кошти не повернув та уникає зустрічі з ним. Неможливість скористатися належними позивачу коштами створює значні перешкоди у його життєдіяльності. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача борг за борговою розпискою у розмірі 40000 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 400 грн.. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно розписки від 30.01.2014 року, [PERSON] взяв на розвиток бізнесу у [PERSON] гроші в сумі 40000 грн., які зобовязався повернути до 30.03.2014 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено форму договору позики, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Як встановлено у судовому засіданні договір позики між сторонами не був укладений. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наданий позивачем доказ, а саме розписка [PERSON] від 30.01.2014 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики, а саме: по-перше, факт отримання боржником грошей в сумі 40000 грн.; по-друге, зазначена розписка містить власноручний підпис боржника, строк повернення, а також дату її складення. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлений обовязок позичальника повернути позику. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, відповідач у встановлений в розписці строк, тобто до 30.03.2014 року не повернув позивачу борг, а це є порушенням грошового зобовязання з боку відповідача, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, законні та підтверджені документально. Крім того, ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 400,00 грн.. На підставі викладеного та ст. ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved