Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 26 жовтня 2002 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НВС №079028 від 26 січня 2016 року. Відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим у вказаній квартирі. Однак, з грудня 2013 року він виїхав з квартири, не цікавиться нею, не бере участі в оплаті комунальних послуг. Таке становище завдає позивачу певних незручностей, а саме він змушений за відповідача сплачувати певні комунальні послуги. У зв`язку з вищенаведеними обставинами позивач просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач до судового засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій просив свої вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за його відсутністю. Третя особа до судового засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо задоволення вимог позивача та просила розглянути справу за її відсутністю Відповідач повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання судовою повісткою за місцем офіційної реєстрації, але на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «по даному адресу адресат не проживает». В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] є власністю позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про право власності житловий будинок від 26 жовтня 2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №47 від 26 жовтня 2002 року (а.с.8); свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НВС 079028, виданого 26 січня 2016 року державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.9). Відповідач [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.23). Однак, з показів свідків [PERSON] (а.с. 19) та [PERSON] (а.с. 20) вбачається, що [PERSON] , [INFO] у квартирі [ADDRESS] не мешкає з грудня 2013 року. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не надав суду ніяких доказів з приводу збереження за ним права користування житловим приміщенням. Оцінюючі матеріали справи та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою [ADDRESS] , підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад шість місяців відсутній за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несе, будинком не цікавиться. На підставі викладеного,

Outcome: approved