Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути інфляційних втрат в сумі 4382 грн. 71 к.,, трьох процентів річних за затримку розрахунку в сумі 638 грн.58 к., 10000 грн. це моральна шкода , спричинена тривалим невиконанням відповідачем рішення суду. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 06.04.2012 року з відповідача на його користь було стягнуто 4743 грн. 19 к. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, та судових витрат, однак виконано це рішення було лише 01.11.2016 року, коли він отримав повну суму боргу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача, за правилами ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Як встановлено судом, рішенням Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 06.04.2012 року з відповідача на його користь було стягнуто 4743 грн. 19 к. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, та судових витрат /а.с.3-4/. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який позивачем був пред*явлений до примусового виконання в Орджонікідзевський відділ ДВС м.Харкова ГУЮ в Харківській області, виконавче провадження за яким було закінчено 23.08.2016 року відповідно до постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м.Харкова ГУЮ в Харківській області у зв*язку з виконання в повному обсязі ( а.с.5). Позивач отримав готівкою зі свого розрахункового рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» суму належних за судовим рішенням коштів 01.11.2016 року ( а.с.6). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у\~справі\~за\~№ 6-3019цс15 , яка є обов*язковою для суду відповідно до ст.360-7 ЦПК України. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач не довів в суді, які саме неправомірні дії були з боку відповідача, так як рішення було звернено до примусово виконання і знаходилося на виконанні в компетентному органі з питань виконання судових рішень, а також не довів ніякими доказами наявність у нього моральних страждань та причинного зв*язку між діями відповідача та його стражданнями, а також визначений розмір в 10000 грн. моральної шкоди. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а в частині стягнення моральної шкоди не доведені в суді, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed