Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору про припинення зобов'язання та визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 04.08.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 80 000 грн, які останній зобов'язався повернути в строк до 01.04.2007 р. Однак [PERSON] у зазначений строк грошові кошти не повернув. 04.06.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про припинення зобов'язання передачею відступного, згідно якого позивач отримав від відповідача у якості відступного квартиру [ADDRESS], взамін сплати грошових коштів відповідно до договору позики від 04.08.2006р. В момент укладення договору про припинення зобов'язання передачею відступного позивач отримав від відповідача ключі від квартири та технічний паспорт. Технічний паспорт позивач залишив на зберігання у квартирі. Майже одразу після укладання договору про припинення зобов'язання передачею відступного позивач на тривалий час виїхав за межі Харківської області та повернувся до м. Харкова лише у червні 2013 р. У третій декаді червня 2013 року позивач відвідав квартиру [ADDRESS], де побачив, що там продовжує мешкати відповідач, який привласнив собі технічний паспорт, залишений позивачем на зберігання у квартирі. Відповідач повідомив позивачу, що він вважає договір про припинення зобов'язання передачею відступного розірваним, оскільки під час укладання даного договору позивач пообіцяв розірвати даний договір у разі готовності повернення відповідачем боргу у розмірі 80 000 грн. З серпня 2007 р. відповідач неодноразово повідомляв позивачу про готовність повернення грошей за договором позики, однак позивач не мав можливості їх забрати через перебування за межами Харківської області. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав пояснення відповідно до змісту позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову та пояснила, що договір про припинення зобов'язання передачею відступного не може бути визнано дійсним, оскільки він нотаріально не посвідчений. Крім того, на теперішній час відповідач має намір дійти мирової угоди по даній справі та готов повернути позивачу суму боргу у розмірі 80 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти укладення мирової угоди та наполягав на задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає залишенню без задоволення. Відповідно до договору позики від 04.08.2006 р. [PERSON] надав [PERSON] позику у сумі 80 000 грн., які останній зобов'язався повернути в строк до 01.04.2007 р. (а.с. 7). У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, щодо повернення позивачу коштів, між позивачем та відповідачем 04.06.2007 року у простій письмовій формі було укладено договір припинення зобов'язання переданням відступного, відповідно до умов якого, позивач отримав від відповідача у якості відступного квартиру [ADDRESS] взамін сплати (припинення зобов'язань) відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 80 000 грн., згідно з договором позики від 04.08.2006 р. укладеного між позивачем та відповідачем (а.с.8). Згідно ст. 600 ЦК України зобов*язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Предмет відступного передається кредиторові до виконання основного зобов'язання і звільняє боржника від його виконання. Якщо відступне передається після того, як зобов'язання порушено, то це вже будуть або збитки або неустойка. Тому строки і передання відступного встановленого сторонами, повинна тлумачитися з урахуванням таких застережень: строк передання відступного може бути встановлено тільки до настання строку виконання основного зобов'язання; порядок передання відступного не може включати у будь-якій формі дії боржника по переданню всього або частини відступного після настання строку виконання основного зобов'язання. Угода про припинення зобов'язання передачею відступного була укладена між сторонами 04.06.2007 р., а договором позики передбачено повернення грошових коштів у розмірі 80 000 грн. в строк до 01.04.2007 р., тобто угода про передачу у якості відступного квартири [ADDRESS] була укладена після закінчення строку виконання по основному зобов'язанню (договору позики). Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року вирішуючи спір про визнання правочину дійсним, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно врахувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 220, 640 ЦК України пов*язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Отже, враховуючи, те, що позивачем порушено позов про визнання дійсним договору припинення зобов'язань переданням відступного, відповідно до якого відповідач передав позивачу належне йому нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], та як наслідок цього визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно, а чинним цивільним кодексом не передбачено можливості визнання дійсними договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, та враховуючий той факт, що відступне передано після закінчення строку виконання основного зобов'язання суд вважає, що такі вимоги не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed