Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування кімнату площею 18,4 кв.м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні співвласників та розділити і відкрити на його ім'я окремий особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі. Вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить на праві власності у рівних долях йому та його доньці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією. Квартира № [ADDRESS] має загальну площу 56,0 кв.м. та складається з 2-х роздільних кімнат житловою площею 30,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 11,9 кв.м, друга кімната - 18,4 кв.м., кухня - 11 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м, коридор - 8,2 кв.м., вмонтована шафа - 0,5 кв.м. та лоджія - 5,0 кв.м. У період спільного проживання у цій квартирі з [PERSON], яка мешкала у кімнаті площею 18,4 кв.м. разом зі своєю малолітньою дитиною 6 років, у них склалися неприязні стосунки, мали місце конфлікти, він був вимушений звертатися в правоохоронні органів. Неповнолітні діти не мають права власності на спірну квартиру, а тому відповідно вони мають право користуватися тільки тією житловою площею, яка належить їх матері. Починаючи з 2011 року між ними відбувалися постійні конфлікти, її співмешканець [PERSON] 24 грудня 2015 року, вчинив відносно нього хуліганські дії, внаслідок чого Дніпровським управлінням поліції в м. Києві порушена кримінальна справа за спричинення йому тілесних ушкоджень. [PERSON] було офіційно запропоновано розділити особові рахунки в квартирі. 31 грудня 2015 року він дізнався, що [PERSON] 29.12.2015 року без його згоди на порядок користування подарувала ? частину квартири своїй матері - [PERSON], а вона у свою чергу 30.12.2015 року подарувала цю ж частину квартири [PERSON] Спірну квартиру було отримано у 1983 році, на той час у квартирі були прописані він, його дружина та молодша донька. У 1989 році шлюб між ними було розірвано, його колишня дружина та молодша дочка [PERSON], 1989 року народження, переїхали жити до його колишньої тещі в трикімнатну квартиру на [ADDRESS], де зареєстровані і мешкають на даний час. Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2016 року у зв'язку зі зміною співвласника спірної квартири за згодою позивача відповідно до положень ст. ст. 33, 35 ЦПК України було замінено первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] та [PERSON] залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано зустрічний позов про встановлення порядку користування квартирою у якому просить встановити порядок користування квартирою № 105 [ADDRESS], виділивши [PERSON] для проживання кімнату площею 11,9 кв.м, та [PERSON] кімнату площею 18,4 кв.м., приміщення загального користування: кухня площею 11 кв.м., вбиральня (поєднана) - 1,1 кв.м. коридору - 8,2 ким., вмонтована шафа - 0,5 кв.м., лоджія - 5,0 кв.м. - залишити в спільному користуванні співвласників та розділити для позивача і відповідача окремо особовий рахунок по оплаті житлово-комунальних послуг. Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що у травні 1983 року згідно ордеру, виданого Київською міською радою, подружжя чоловік [PERSON], дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON], [INFO], заселилися за адресою: [ADDRESS]. Після народження [INFO] дитини [PERSON] вся сім'я сторін по справі продовжувала жити разом у спірній квартирі. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 22.11.2002 року, [PERSON] та його дочці [PERSON] належало на праві спільної приватної власності в рівних частинах по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. У травні 2015 року у зв'язку з різким погіршення стану здоров'я [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], після перенесених двох інсультів перевезли до онуки [PERSON] та позивача за зустрічним позовом у спірну квартиру. Відповідно до виписки із медичної карти [PERSON], вона не може самостійно пересуватися, за нею необхідний постійний догляд та заборонена зміна обстановки і переїзд. До 01 січня 2016 року у кімнаті розміром 18,4 кв.м мешкали [PERSON] (носить прізвище колишнього чоловіка [PERSON]), її син [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 29 грудня 2015 року [PERSON] подарувала 1/2 частину спірної квартири своїй матері [PERSON] за договором дарування 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Леончук І.А. за реєстровим № 2700. В свою чергу 30.12.2015 року [PERSON] подарувала 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] своїй молодшій дочці [PERSON] за договором дарування 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Леончук І.А. за реєстровим № 2704. 16 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про розірвання договору дарування 1/2 частини квартири, посвідченого 30.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського округу Леончук І.А. за реєстровим № 2704. Позивач за зустрічним позовом не погоджується з первісним позовом, так як вважає, що кімната площею 18,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] підлягає виділенню у користування [PERSON], оскільки окрім неї, у кімнаті розміром 18,4 кв.м. залишилися проживати її мати [PERSON], яка потребує постійного нагляду у зв'язку з незадовільним станом здоров'я та її дочка [PERSON], яка там зареєстрована. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2016 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про встановлення порядку користування житловою площею та розподіл особового рахунку було об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням та розподіл особового рахунку. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, який є відповідачем за зустрічним позовом підтримав заявлені ним вимоги і обставини викладені у заяві та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник [PERSON] [PERSON], яка також є представником третьої особи за обома позовами [PERSON], в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Суд, вислухавши пояснення [PERSON], представника [PERSON], яка також є представником третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони по справі являються власниками по ? частині квартири [ADDRESS] (копії свідоцтва про право власності, договору про розірвання договору дарування ? частини квартири, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - а.с. 6, 47, 48). Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як убачається з даних технічного паспорта, квартира [ADDRESS] має загальну площу 56,0 кв.м., житлову площу 30,3 кв.м. та складається із: двох окремих кімнат, які мають площі 11,9 кв.м. та 18,4 кв. м.; кухні площею 11 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., ванної кімнати - 2,4 кв.м., коридору - 8,2 кв.м., вбудованої шафи - 0,5 кв.м. та лоджії - 5,0 кв.м. (а.с. 21). Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно довідки по формі № 3, виданої КК «Центр комунального сервісу» від 06.01.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с. 22). За нормою ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Позивач [PERSON] суду пояснив, що порядок користування між ним та його членами сім'ї не визначався, на даний час порушуються його права, він проживає у кімнаті площею 11,9 кв.м., при цьому кімнату площею 18,4 кв..м. безпідставно займає відповідач зі своєю матір'ю; він хотів змінити замки та вселитися у більшу кімнату коли звідти виселилась його донька [PERSON], проте йому не дали це зробити, доступу до спірної кімнати площею 18,4 кв.м. він не має. Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Враховуючи, що сторони по справі є власниками по ? частці кожний спірної квартири, належні їм частки квартири складають по 15,15 кв.м. житлової площі ((11,9 + 18,4) : 2). При цьому позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом просять виділити кожному з них у користування кімнату площею 18,4 кв.м., а кімнату площею 11,9 кв.м. - відповідачу за кожним з позовів. Отже, кімнати у спірній квартирі не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності. При виділенні у користування одному з позивачів за заявленими вимогами кімнати площею 18,4 кв.м. порушиться право кожного з відповідачів на користування належною їм 2,9 кв.м. жилої площі, а також право, як співвласника, на лоджію, яка межує з більшою за площею кімнатою, що є суттєвим порушенням прав кожного з сторін по справі, проти чого вони категорично заперечують. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Строни у справі у користуванні своєю власністю мають рівні права, тому, враховуючи поверховий план квартири, реально неможливо визначити порядок користування спірним житловим приміщенням за заявленими вимогами. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом про встановлення порядку користування спірною квартирою задоволенню не підлягають. Позовні вимоги у частині розподілу особових рахунків є похідними від основних вимог про визначення порядку користування квартирою, тому задоволенню також не підлягають. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed