Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.07.2008 року, відповідач отримав кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Позичальник повинен надавати банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк». У зв?язку з зазначеними порушеннями зобов?язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.10.2019 року має заборгованість - 68710,86 грн., яка складається з наступного: 422,74 грн. заборгованість за кредитом; 64778,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3260,04 грн. штраф (процентна складова). Просять суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 68710,86 грн. та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. Надано відповідачу термін для дачі відзиву на позовну заяву. У зазначений термін відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з?явився, скерував до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував щодо винесення судом заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив в позові відмовити та застосувати строки позовної давності. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.07.2008 року, [PERSON] отримав кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний кредит видавався на підставі Умов та правил надання клієнтам платіжних карток, а також інших банківських послуг. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Позичальник повинен надавати банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно до умов укладення договору, договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. До матеріалів справи позивачем додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зі встановленням відповідачу поточної процентної ставки в розмірі 3%. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] по кредитному договору № б/н від 08.07.2008 року, станом на 31.10.2019 року становить 68710,86 грн., яка складається з наступного: 422,74 грн. заборгованість за кредитом; 64778,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3260,04 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що вказано у ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним, згідно ст. 1055 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець ( в даному випадку АТ КБ Приватбанк). У самій Анкеті-заяві від 08.07.2008 року процентна ставка не зазначена. Разом з цим у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, штраф за несвоєчасну сплату кредиту (фіксовану та процентну складову). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та на тарифи банку про умови кредитування з використання кредитки. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач [PERSON] та ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 08.07.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що надана до суду позивачем анкета-заява від 15.03.2010 року про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може слугувати як доказ по справі, так як кредитні кошти надавались позивачем відповідачу 08.07.2008 року. Крім того, роздруківка надана банком не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони( банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року ( справа №6-16цс15). Згідно банківської виписки по рахунку, наданої банком [PERSON] користувався кредитними картками до 2012 року. Після цього зафіксовано лише автоматичне списання коштів. Тому суд вважає неможливим застосування ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки роздруківки про Умови та Правила надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог могли неодноразово змінюватися самим банком в пе6ріод з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду. За таких обставин, та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умов та Правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того дані витяги, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 08.07.2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, суд вважає відсутні підстави для стягнення на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафних санкцій. В Україні визнається та діє принцип верховенства права. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено п. 3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-Х11 «Про захист прав споживачів».). Згідно п. 22 ч.1 ст.2 даного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, суд вважає, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем [PERSON] позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Разом з тим, укладений між сторонами кредитний договір від 08.07.2008 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Позивач зазначає, що відповідно до Умов договору п.1.1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (штрафів та пені) збільшено до 50 років. Суд не погоджується з даним твердженням, так як зазначалось вище, відповідач з даними Умовами ознайомлений не був. В судовому засіданні відповідач просив застосувати строки позовної давності. Відповідно ч.1.ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. За змістом ст. 261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося порушення. Як вбачається з наданого розрахунку позивачем, останнє погашення заборгованості з боку відповідача по договору відбулося в листопаді 2012 року. Більше відповідач не здійснював за вказаним договором погашень та коштами не користувався, відбувалося лише автоматичне списання грошових коштів. Автоматичне списання банком грошових коштів не свідчить про виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та не є перериванням перебігу позовної давності. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed