Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що перебуває з останньою в зареєстрованому шлюбі з 06.12.2013 року, про що був вчинений актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . З квітня 2014 року сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімейні відносини з відповідачем позивач не бажає, що спонукало його звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обгрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Строк на примирення просив не надавати. Не заперечував проти того, щоб син проживав разом з відповідачем . Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнала повністю та погодилася з доводами позивача. Строк на примирення просила не надавати. Стверджувала, що перебуває у стані вагітності та не має на утриманні дитини віком до одного року. Заявила, що їхній з позивачем син буде проживати разом з нею . Також зазначила, що зберегти сім'ю неможливо, що суперечить її інтересам. Вона проживає у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], від якого вагітна та останній визнає своє батьківство. Прізвище після розірвання шлюбу не змінюватиме. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року у Глинянській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, про що було вчинено актовий запис № 01 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 06.12.2013 Глинянською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області). Від сумісного проживання сторони мають сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] видане 09.12.2013 року Глинянською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області). З пояснень сторін встановлено, що у зв'язку з різними характерами та поглядами на сімейне життя взаємовідносини між сторонами не склалися, в зв'язку з чим вони починаючи з квітня 2014 року стали проживати окремо, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімейні відносини сторони не бажають, а тому надання строку на примирення вважають недоцільним. Вказані обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. Судом з'ясовано, що згідно протоколу УЗ - обстеження [PERSON] перебуває на 37 тижні вагітності. Свідок [PERSON] надав показання, що ненароджену дитину в утробі матері [PERSON] він визнає своєю і бажає продовжувати з відповідачкою спільне проживання. З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов слід задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок. З огляду на зазначене,

Outcome: approved