Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи позов тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 03.12.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6174,10 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ними та банком кредитний договір. Відповідно до Умов та правил, банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 11.11.2020 року становить 16096,64 грн., яка складається з: 3605,76 грн. - заборгованості за кредитом, 3548,62 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 8942,26 грн. - заборгованості за пенею. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.12.2013 року в розмірі 16096,64 грн. станом на 11.11.2020 року, яка складається з наступного: -3605,76 грн. - заборгованості за кредитом, - 3548,62 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, - 0,00 грн. - заборгованості за комісією, - 8942,26 грн. - заборгованості за пенею. Також просив стягнути судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що останній платіж ним було здійснено у 2013 році, а банк звернувся в суд лише в листопаді 2019 року. З цих підстав, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення із нього заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 03.12.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6174,10 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком по 31.12.2015 року (а.с. 76-114). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ними та банком кредитний договір. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов та правил, банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою за договором (а.с. 123-126). Разом з тим, в порушення умов кредитного договору про надання банківських послуг відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 11.11.2020 року становить 16096,64 грн., яка складається з: 3605,76 грн. - заборгованості за кредитом, 3548,62 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 8942,26 грн. - заборгованості за пенею (а.с. 73-75). Отже, 26.07.2021 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що останній платіж ним було здійснено у 2013 році, а банк звернувся в суд лише в листопаді 2019 року, тобто з порушенням строку звернення до суду. З приводу вказаного вище, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Твердження відповідача [PERSON] про здійснення ним останнього платежу у 2013 році спростовується Випискою за договором, яка міститься в матеріалах справи. Так, проаналізувавши вказану Виписку та розрахунок заборгованості судом було встановлено, що востаннє відповідач вносив кошти на погашення кредиту 11.01.2015 року. Разом з тим, 09.12.2019 року було здійснено реструктуризацію, тобто строк позовної давності вважається перерваним, в зв`язку з чим перебіг строку позовної давності слід починати рахувати саме з цієї дати. Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 10.12.2019 року проведено зміну кредитного ліміту (зменшення кредитного ліміту) (а.с. 6). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, з 2 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період дії карантину в Україні та банки під час карантину не припиняють нараховувати відсотки, просто виплата цих відсотків може бути відстрочена на період дії карантину. Тому, враховуючи факт здійснення реструктуризації, позивач звернувся до суду з дотриманням строків, передбачених ст. 257 ЦК України, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відносно вимоги про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 8942,26 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Враховуючи те, що розмір заборгованості за пенею (8942,26 грн.) більш ніж у двічці перевищує загальний розмір заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом (7154,38 грн.), суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні заборгованості за пенею. Таким чином, суд вважає частково обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором про надання банківських послуг на загальну суму 7154,38 грн. станом на 11.11.2020 року. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 934,13 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial