Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього майнову шкоду в сумі 14941,10 грн. Обґрунтовуючи вимоги, зазначив, що 07 травня 2016 року в м. Шостка відбулась ДТП з участю автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мікроавтобуса БАЗ 22154 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] 29 грудня 2016 року судом стягнуто з позивача як роботодавця [PERSON] на користь власника автомобіля ВАЗ 2109 майнової шкоди в сумі 12742 грн та судові витрати. 22 березня 2017 року з позивача в межах виконавчого провадження стягнуто 14822,52 грн та комісію в розмірі 118,58 грн. Тому, на підставі ст. 1191 ЦК України позивач в порядку регресу просить стягнути з відповідача повністю виплачену суму відшкодування. Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначив, що в даному випадку слід застосовувати норми спеціального закону, а саме ст. 132 КЗпП України, відповідно до якої за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Також вказує, що є помилковими твердження позивача, про те, що між сторонами не існувало трудових відносин. Будь-яких ознак наявності цивільно-правих відносин між сторонами не має. У відповіді на відзив відповідач не погоджується з позицією позивача, що між сторонами склалися трудові відносини, оскільки, це не підтверджується жодними доказами. Зазначає, що з відповідачем мав намір укласти цивільно-правову угоду (підряд) для виконання послуг по перевезенню пасажирів у вихідні дні та дні відпусток водіїв по штату. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позові вимоги не підтримують. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 травня 2016 року близько 10.00 год на вул. Бакинських комісарів в м. Шостка Сумської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мікроавтобуса БАЗ 22154 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вказана ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 2.3, 10.1, 10.4 ПДР України. Відповідні обставини підтверджується рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 12742 грн на підставі ст. 1172, 1187 ЦК України як роботодавця [PERSON] , з вини якого сталася ДТП. Також вказаним рішення встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою в трудових відносинах (дані обставини ними визнавались). А отже ці обставини не підлягають доказування згідно положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України. Поряд з цим слід зазначити, що хоча трудові відносини між сторонами і не були офіційно оформленні, однак вони мали всі ознаки таких. Так, згідно домовленості між сторонами, яка підтверджена ними в судовому засіданні 21 січня 2019 року, праця відповідача організовувалася саме позивачем (маршрут руху, зупинок, умови праці та її оплати, час роботи, відпочинку). А особа, яка працює згідно цивільно-правового договору, на відміну від працівника, який виконує роботу згідно трудового договору, сам організовує свою роботу і виконує її на власний розсуд та ризик. Отже, твердження позивача, що між сторонами діяли цивільно-правові відносини є безпідставними. Таким чином, при вирішенні спору про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд виходить з тих обставин, що позивач та відповідач по відношенню один до одного є роботодавцем та найманим працівником відповідно. Згідно зі\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з\~ст. 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до\~ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на працівника обов`язку повного відшкодування спричиненої ним роботодавцю шкоди, як про це просить позивач, та наявність підстав для відшкодування шкоди в межах середнього місячного заробітку відповідача. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100\~Порядку обчислення середньої заробітної плати. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не пропрацював у позивача жодного робочого дня, оскільки в перший же день на службовому автомобілі потрапив у ДТП. Згідно п. 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно п. 4 Порядку,коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Під час судового розгляду встановлено, що сторони домовилися про те, що відповідач буде працювати у вихідні дні та дні відпустки основних працівників (водіїв). Відповідно до довідки ФОП О.М. Борисов від 27 січня 2019 року № 3 середньоденна заробітна плата водія за травень 2016 року складає 230 грн. В травні 2016 року малося 11 вихідних (святкових) днів. Виходячи із зазначеного, середньомісячний заробіток відповідача складає 2530 грн. А отже саме відповідна сума має бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування спричиненої шкоди. За викладених обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до\~ ч. 6 ст. 141 ЦПК\~ з відповідача\~ підлягають стягненню судові витрати\~ у сумі 108, 37 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial