Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 29.10.1994 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу відповідач набула право власності на автомобіль [NUMBER] орієнтовною вартістю 130000,00 грн. також сторонами було придбано: гараж № б-93, загальною площею 17,4 кв.м., розташований в м. Дніпро, вул. Іжевській, гаражний кооператив «Планер» - орієнтовною вартістю 80000,00 грн.; земельна ділянка, площею 435 кв.м., що розміщена на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, СТ «Світанок», діл. 10, призначену для ведення садівництва орієнтовною вартістю 70000,00 грн. також у користування сторін за час шлюбу перебуває трикімнатна квартира, за адресою: [ADDRESS], яка є неприватизованою та входить до Державного фонду майна. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли. Позивач вважає за доцільне залишити за позивачем: гараж № б-93, загальною площею 17,4 кв.м., розташований в м. Дніпро, вул. Іжевській, гаражний кооператив «Планер» та автомобіль [NUMBER]. В свою чергу, за відповідачем залишити: земельну ділянку, площею 435 кв.м., що розміщена на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, СТ «Світанок», діл. 10, призначену для ведення садівництва та трикімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS], а також все рухоме майно, яке знаходиться в спільній власності: ноутбук, два телевізори, диван та крісло, холодильник, всі інструменти (перфоратор, електролобзик, дриль, тиски та інше). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначили, що спірний автомобіль натепер належить сину сторін, [PERSON], а квартира № 71 за адресою пр. Миру, буд. 2а в місті Дніпрі, приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної часткової власності відповідачу та двом спільним синам. Відповідач не заперечувала, щоб залишити в порядку розподілу сумісного майна подружжя у власності за позивачем гараж № 6-93, загальною площею 17,4 кв.м., розташований в м. Дніпро, вул. Іжевська, гаражний кооператив «Планер». Не заперечує щодо виділення в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя та визнати право приватної власності на земельну ділянку, площею 435 кв.м., що розміщена на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, СТ «Світанок», діл. 10 для ведення садівництва, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 липня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2988. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1994 року, який розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2017 року. Відповідно договору купівлі-продажу від 20 липня 2005 року [PERSON] було придбано гараж № Б-93, розташований в місті Дніпропетровську по вулиці Іжевській в гаражному кооперативі «Планер», загальною площею 41,2 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна, складеного ПП «Актив Інвест» 25.05.2018 року, ринкова вартість вказаного нерухомого майна становить 79602,00 грн. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 липня 1999 року [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 435 кв.м., яка розміщена на території Новоолександрівнької сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, садове товариство «Світанок», діл. № 10, призначену для ведення садівництва. Згідно звіту про оцінку майна, складеного ПП «Актив Інвест» 25.05.2018 року, ринкова вартість вказаного нерухомого майна становить 69958,00 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Таким чином, враховуючи, що спірний гараж та земельна ділянка набута сторонами за час шлюбу, то є обєктами спільної сумісної власності подружжя сторін, у звязку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, а саме визнати за відповідачем право власності на земельну ділянку № 10 площею 0,0435 га, розташованої на території Садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради, залишити за відповідачем право власності на гараж № Б-93 загальною площею з підвалом 41,2 кв.м., розташований по вулиці Іжевській в м. Дніпрі в Гаражному кооперативі «Планер» зі стягненням з позивача на користь відповідача частки перевищення вартості спільно майна. Щодо заявлених вимог про поділ автомобіля та квартири суд виходить з наступного. Згідно відповіді на запит регіонального сервісного центру в Дніпропетровські області Міністерства внутрішніх справ від 18.01.2019 року № 31/4-90, відповідно інформації внесеної до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб RENAULT SAMSUNG SM5, номерний знак [NUMBER] станом на 08.01.2019 року зареєстровано за громадянином [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу № 1249/2016/223623 від 02.12.2016 року, видано номерні знаки АЕ4241ІА, свідоцтво про реєстрацію СХО 858475. Таким чином, належність вказаного спірного рухомого майна до спільної сумісної власності сторін позивачем не доведено. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 2017 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачу, [PERSON], [PERSON] та набута останніми згідно із Законом України «про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, належність вказаного спірного нерухомого майна до спільної сумісної власності сторін позивачем не доведено. Також, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог щодо виділення іншого рухомого майна позивачу: ноутбук, два телевізори, диван та крісло, холодильник, всі інструменти (перфоратор, електролобзик, дриль, тиски та інше), оскільки позивачем не надано доказів того, що зазначене майно було придбане та належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, проте з урахуванням вартості частки майна, що перейшла позивачу в результаті поділу, суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача частку перевищення вартості майна у спільній власності подружжя з урахуванням судового збору, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, в розмірі 3326,40 грн.

Outcome: approved