Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], залишивши за відповідачем право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Також позивач просить стягнути із [PERSON] на його користь компенсацію, а саме різницю між половиною загальної вартості квартир та вартістю двокімнатної квартири, яка становить 103500 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила суд його задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували в частині розподілу двокімнатної квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вказана квартира придбавалася на прохання батька відповідача - [PERSON], оскільки банк через похилий вік йому не надавав кредит, а тому договір був оформлений на відповідача [PERSON], проте кошти на погашення кредиту вносив батько відповідача, а тому ця квартира не є спільним майном подружжя. Разом з тим, позивач не заперечувала щодо поділу між подружжям трикімнатної квартири [ADDRESS]. Також у запереченні на позов відповідач зазначила про необхідність поділу не лише майна подружжя, а й боргів, що виникли за кредитними договорами, проте позову до суду із зазначенням своїх позовних вимог у порядку, передбаченому ЦПК України, відповідач не пред'явила. Третя особа [PERSON] заперечував щодо поділу між подружжям квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що кошти за вказану квартиру в основному сплачував він, кредит був оформлений на відповідачку, бо йому за віком банк не надавав кредиту, а тому фактично квартира належить йому. Представник ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що обидві квартири придбані на кредитні кошти, вказане нерухоме майно перебуває в іпотеці банку за кредитними зобов'язаннями [PERSON], які на даний час не погашені. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, третьої особи [PERSON] та представника третьої особи ПАТ «Фідобанк», допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6) У період перебування сторін у шлюбі було придбано квартиру [ADDRESS] (право власності зареєстровано за [PERSON] 06.07.2007 року) та квартиру [ADDRESS] (право власності зареєстровано за [PERSON] 24.07.2007 року) (а.с.39, 46) 02.07.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого являється ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0305/74/03170 про надання кредиту в сумі 27600 доларів США строком до 02.07.2027 року зі сплатою 12% річних на придбання квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 03.07.2007 року укладений договір іпотеки та передано в іпотеку банку придбану за кредитні кошти квартиру (а.с.71-73) 05.05.2010 року було укладено договір поруки №014/0305/74/03170/1, відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем та взяв на себе зобов'язання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору №014/0305/74/03170 від 02.07.2007 року (а.с.74-75) Крім того, 05.09.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0305/18/04400, за яким надано кредит в сумі 39000 доларів США строком до 04.09.2017 року зі сплатою 13,5% річних на поточні потреби. В забезпечення повернення кредиту в сумі 39000 доларів США 05.09.2007 року укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано [ADDRESS]. У запереченні ПАТ «Фідобанк» від 16.12.2015 року вбачається, що станом на 14.12.2015 року існує непогашена заборгованість за кредитним договором №014/0305/74/03170 від 02.07.2007 року в сумі 745,85 доларів США та за кредитним договором №014/0305/18/04400 від 05.09.2007 року в сумі 188940,34 грн. (а.с.165-166) При придбанні та передачі в іпотеку обох спірних квартир при укладенні відповідних договорів, що посвідчувалися нотаріусом, [PERSON] подавав 03.07.2007 року та 05.09.2007 року заяви про надання згоди на вчинення його дружиною таких дій, посилаючись на те, що квартири є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, в заяві від 03.07.2007 року [PERSON] зазначав, що гроші, які витрачаються на придбання квартири [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.187-188) Оскільки зазначені позивачем у позові квартири придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому спірні квартири є спільним майном подружжя і доводи відповідача щодо фактичної належності квартири [ADDRESS] її батьку, спростовуються наявними у справі доказами. Наявні у справі докази про внесення третьою особою [PERSON] коштів на поповнення його поточного рахунку в ПАТ «Фідобанк», які, як стверджує відповідач, спрямовувалися на погашення кредиту, жодним чином не доводять права власності третьої особи на спірну квартиру, адже [PERSON] є поручителем по кредитному договору №014/0305/74/03170 від 02.07.2007 року (а.с.82-112) Крім того, з довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу від 09.12.2015 року вбачається, що 26.06.2007 року за реєстраційним №1438 було посвідчено договір купівлі - продажу квартири, згідно якого [PERSON] продав однокімнатну квартиру [ADDRESS] за ціну 97414,50 грн., що в еквіваленті на дату укладення договору в іноземній валюті становило 19290 доларів США. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору дарування від 18.03.1997 року №690 (а.с.153,154) Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, коли право власності на квартири, які придбані подружжям, в тому числі і за рахунок коштів кредитів, оформлених на відповідача, виникло в період їх перебування в шлюбі, кредитні договори укладалися в інтересах сім'ї для придбання житла, а позивач надавав нотаріальну згоду на передачу квартир в іпотеку, то зазначені квартири є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки сторонами не надано доказів щодо дійсної ринкової вартості квартир, адже позивачем надано інформацію ПП «Міська агенція нерухомості» від 10.08.2015 року про ймовірну вартість спірних квартир, яка відрізняється від інформації про вартість квартир, що надана відповідачем до заперечення на а.с.125, у зв'язку з чим неможливо визначити розмір компенсації за частку у спільному майні подружжя, як це просить позивач, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поділу майна подружжя, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину обох спірних квартир. Викладені відповідачем у запереченні доводи про необхідність поділу між подружжям їх боргових зобов'язань, суд не має можливості вирішити по суті, оскільки ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені у справі судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, надану адвокатом згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 20.09.2015 року на суму 400 грн. (за складання позовної заяви) та від 12.10.2015 року на суму 4000 грн. та розрахунку витрат на правову допомогу адвоката (а.с.17, 192, 193) При цьому, враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при підготовці позовної заяви в розмірі 400 грн. (квитанція від 20.09.2015 року) та участі у судових засіданнях (4 години), ознайомлення 20.10.2015 року з матеріалами справи (1 година) в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial