Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд визнати недійсною умову кредитного договору від 07 травня 2018 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» № 501024914, викладеної у пункті у розділі 6 Паспорта споживчого кредиту, відповідно до якої у випадку прострочення платежу, що триває 5 і більше днів - стягується штраф у розмірі 300 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 2018 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» укладено угоду про надання кредиту № 501024914, відповідно до якого позивачу надано кредит у розмірі 200000,00 грн. строком на 24 місяці під 13,99 % річних. В ході здійснення щомісячних платежів, позивачем виявлено, що кредитні документи містять штрафи за прострочення внесення платежів. Зокрема, як зазначено у розділі 6 Паспорта споживчого кредиту, за кожне прострочення платежу, яке триває від 1 до 4 днів, Банком встановлений штраф у розмірі 100 гривень, і у випадку прострочення платежу, що триває 5 і більше днів - 300 гривень. Таким чином, банком встановлено подвійну відповідальність за одне і те саме порушення, а саме прострочення платежу. Подвійна відповідальність обумовлюється тим, що прострочення платежу на 5 і більше днів охоплюється простроченням платежу від 1 до 4 днів, за яким уже встановлено штрафну санкцію. Одночасне застосування двох розмірів штрафів за одне й те саме порушення - прострочення платежу, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.08.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 травня 2018 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» укладено угоду про надання кредиту №501024914, відповідно до якого позивачу надано кредит у розмірі 200000,00 грн. строком на 24 місяці під 13,99 % річних. У розділі 6 Паспорта споживчого кредиту зазначено, що за кожне прострочення платежу, яке триває від 1 до 4 днів, Банком встановлений штраф у розмірі 100 грн., і у випадку прострочення платежу, що триває 5 і більше днів 300,00 грн. Позивач вважає, що одночасне застосування двох розмірів штрафів за одне й те саме порушення - прострочення платежу, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на що слід зазначити наступне. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. За положеннямич. 5 ст. 11, частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Зі змісту цієї норми вбачається, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач оспорює пункт у розділі 6 Паспорта споживчого кредиту щодо одночасного накладення двох штрафів за прострочення платежу. Зазначений пункт кредитного договору встановлює обов`язок позичальника сплатити за кожне прострочення платежу, яке триває від 1 до 4 днів, Банком встановлений штраф у розмірі 100 гривень, і у випадку прострочення платежу, що триває 5 і більше днів - 300 гривень. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вбачається, що одночасне застосування двох розмірів штрафів за одне й те саме порушення - прострочення платежу, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на наведене, пункт у розділі 6 Паспорта споживчого кредиту, визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved