Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми кредитної заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10026/0143 філії Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] 02 грудня 2016 року укладено договір у вигляді заяви про приєднання №2570226/021216 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Банк встановив [PERSON] кредит в сумі 1500 грн. з фіксованою процентною ставкою 30 процентів річних за користування кредитними коштами. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, починаючи з лютого 2018 року відповідач почав порушувати умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла прострочена заборгованість станом на 12 липня 2018 року в розмірі 1778 грн. 98 коп., з яких: основна заборгованість (прострочена) - 1499 грн. 89 коп.; проценти за користування кредитом - 250 грн. 27 коп.; пеня за прострочену заборгованість - 14 грн. 39 коп.; комісія за РКО - 9 грн.00 коп.; сума інфляційних втрат на суму несплачених процентів - 1 грн. 76 коп.; 3% річних на суму простроченого кредиту - 2 грн. 10 коп.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 1 грн. 57 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення суми кредитної заборгованості. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 30 жовтня 2020 року, яке було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 27 листопада 2020 року. Представник позивача в судове засідання повторно не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованих поштових відправлень, а також не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання. Згідно позовної заяви просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Відповідач в судове засідання також повторно не з`явився, через невручення йому рекомендованих поштових відправлень, які були повернуті до суду Укрпоштою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Місце ж проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою Іржавецького старостинського округу від 29 вересня 2020 року за №03-06/135, зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Крім того, про судове засідання, призначене на 27 листопада 2020 року відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року за №568 «Питання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка набрала чинності 10 липня 2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». 02 грудня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/0143 філії Головного управління по м.Києву та Києвській області та [PERSON] укладено договір у вигляді заяви про приєднання №2570226/021216 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.14). [PERSON] відкрито поточний рахунок № [NUMBER] із відновлювальною кредитною лінією (кредиту) на споживчі потреби в сумі 1500 грн. (а.с.14, зворот) та процентною ставкою за користування кредитом яка є фіксованою і складає 30 процентів річних за користування кредитними коштами (а.с.15, зворот). Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Однак відповідач своєчасно не повертає АТ «Державний ощадний банк України» кредитні кошти, та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість станом на 12 липня 2018 року в розмірі 1778 грн. 98 коп., з яких: основна заборгованість (прострочена) - 1499 грн. 89 коп.; проценти за користування кредитом - 250 грн. 27 коп.; пеня за прострочену заборгованість - 14 грн. 39 коп.; комісія за РКО - 9 грн.00 коп.; сума інфляційних втрат на суму несплачених процентів - 1 грн. 76 коп.; 3% річних на суму простроченого кредиту - 2 грн. 10 коп.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 1 грн. 57 коп. (а.с.17,18). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 грудня 2016 року, посилається на умови укладено Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідно до Заяви про приєднання до Договору №2570226/021216 від 02 грудня 2016 року та умов кредитування клієнтів платіжної картки типу Master Card Debit Standart . При цьому, матеріали справи містять підтвердження, що саме ці умови договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору № 2570226/021216 від 02 грудня 2016 року та заяву про встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 02 грудня 2016 року, оскільки в заяві міститься відмітка про отримання [PERSON] саме платіжної картки типу Master Card Debit Standart та підписане ним повідомлення про умови кредитування за даним типом кредитування. Також до відома позичальника [PERSON] було доведено інформацію про визначення сукупної вартості споживного кредиту та реальної відсоткової ставки. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості. На підтвердження наявності заборгованості позивачем надано суду в якості доказу, розрахунок заборгованості за яким - загальна сума заборгованості становить 1778 грн. 98 коп., з яких: основна заборгованість (прострочена) - 1499 грн. 89 коп.; проценти за користування кредитом - 250 грн. 27 коп.; пеня за прострочену заборгованість - 14 грн. 39 коп.; комісія за РКО - 9 грн.00 коп.; сума інфляційних втрат на суму несплачених процентів - 1 грн. 76 коп.; 3% річних на суму простроченого кредиту - 2 грн. 10 коп.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 1 грн. 57 коп. (а.с.17,18). Протягом розгляду цивільної справи відповідач [PERSON] на підставі норм ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Отже, вимоги АТ «Ощадбанк України» про стягнення з [PERSON] основної заборгованість (прострочена) - 1499 грн. 89 коп. та процентів за користування кредитом - 250 грн. 27 коп., є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Умовами договору укладеного між позивачем та відповідачем погоджено розмір пені та порядок її нарахування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому правова природа нарахувань передбачених ст.625 ЦК України в розумінні цивільного законодавства не є неустойкою, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Таким чином, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних передбачено нормами чинного законодавства та є способом майнового захисту його прав та інтересів. При цьому, суд враховує, що ч.4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Таким чином, передбачене умовами кредитування нарахування комісії за касове обслуговування суперечить принципу розумності, справедливості та добросовісності, а тому вимоги банку в частині стягнення комісії є незаконними та не підлягають задоволенню. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином умов Кредитного договору від 02 грудня 2016 року не виконує, кредит в установлені строки його повернення не повертає, а тому заборгованість у розмірі 1769 грн. 98 коп., з яких: основна заборгованість (прострочена) - 1499 грн. 89 коп.; проценти за користування кредитом - 250 грн. 27 коп.; пеня за прострочену заборгованість - 14 грн. 39 коп.; сума інфляційних втрат на суму несплачених процентів - 1 грн. 76 коп.; 3% річних на суму простроченого кредиту - 2 грн. 10 коп.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 1 грн. 57 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України суд враховує, що оскільки позов задоволено частково, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно меморіального ордеру №3620397311 від 06 серпня 2020 року (а.с.1) позивачем сплачено 2102 грн. судового збору. При цьому враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором в розмірі 1769 грн. 98 коп., що становить 99 % від ціни позову, тому на користь позивача підлягає стягнення з відповідача 2080 грн. 98 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

Outcome: partial