Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь Київської міської ради 918,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. А також, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що [PERSON], 30.10.2017 о 15 год. 30 хв., знаходячись на відвідному каналі Бортницької станції аерації по вул. Колекторній, 1 у м. Києві, проводив вилов риби забороненим методом лову - багрінням з використанням забороненого знаряддя лову - спінінга з оснасткою «драч». Вилов риби при цьому склав: сазан - 3 шт., загальною вагою 1,5 кг, чим наніс збитки рибному господарству України на суму 918,00 грн. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП України. Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області [PERSON] було надіслано лист від 25.09.2018 № 7-19/6260-18 з пропозицією в місячний термін з дня отримання листа відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних ресурсів, у сумі 918,00 грн. для досудового врегулювання спору. Зазначений лист повернуто відправнику в зв'язку із закінченням установленого терміну зберігання. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 20). Відповідно до ст. 278 ЦПК України, відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. з конфіскацією забороненого знаряддя лову - оснастки «Драч». Зі змісту вказаної постанови суду убачається, що [PERSON], 30.10.2017 о 15 год. 30 хв., знаходячись на відвідному каналі Бортницької станції аерації по вул. Колекторній, 1 у м. Києві, проводив вилов риби забороненим методом лову - багрінням з використанням забороненого знаряддя лову - спінінга з оснасткою «Драч». Вилов риби при цьому склав: сазан - 3 шт., загальною вагою 1,5 кг, чим наніс збитки рибному господарству України на суму 918 грн. (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із абзацом першим ч. 2 ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни зобов'язані охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин, сприяти відтворенню відновлювальних об'єктів тваринного світу, використовувати об'єкти тваринного світ; відповідно до закону, відшкодовувати шкоду заподіяну ними тваринному світ внаслідок порушення вимог законодавства. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про тваринний світ» об'єктами тваринного світу є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популярному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Згідно із ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язав відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірам встановлених законодавством України. Відповідно до ч. 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінально відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Згідно із ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебуванні внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, як безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209, «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», такса для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об'єктах України незалежно від розміру та ваги встановлена за сазан - 18 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, загальна шкода, заподіяна незаконними діями відповідача становить у сумі 918,00 грн. (17,00 грн. х18 х 3 ) (а.с. 11). 25.09.2018 року Управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області [PERSON] було надіслано лис № 7-19/6260-18 з пропозицією в місячний термін з дня отримання листа відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних ресурсів, у сумі 918,00 грн. для досудового врегулювання спору. Відомостей того, що відповідач відшкодував завдані збитки у розмірі 918,00 грн. суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об'єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, та континентальному шельфі, є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органу місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідач доказів, на спростовування доводів позивача суду не надав. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Статтею 324 ЦК України, передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Таким чином, шкода завдана внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди в даному випадку Київській міській раді. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області [PERSON], третя особа: Київська міська рада про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів підлягають задоволенню в повному обсязі, і з [PERSON] на користь Київської міської ради підлягає стягненню 918,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. При поданні позовної заяви позивачем відповідно до Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved