Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків в зв'язку з завданням реальних збитків. В подальшому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача 248380,31 грн. - реальних збитків, завданих ВП ЗАЕС; 10 080,00 грн. - вартості послуг з незалежної оцінки майна; 330,00 грн. - вартості послуг з публікації оголошення про виклик [PERSON] до суду в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Запорізька правда»; 3876,90 грн. - судового збору. 01.03.2018 року позивач подав заяву про зміну підстав позову, в якому просив змінити підставу позову «… незабезпечення цілості майна, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №14 від 01.07.2015, укладеного між ВП ЗАЕС і [PERSON]….» на «…. Незабезпечення цілості майна, відповідно до договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014, №14 від 01.07.2015, укладених між ВП ЗАЕС і [PERSON].». Ухвалою суду від 12.03.2018 року прийнято до розгляду змінену позовну заяву (підстав позову). В обґрунтування позову зазначено, що 16.07.2001 року між ВП ЗАЕС і [PERSON] був укладений трудовий договір, на підставі якого останній прийнятий на роботу начальником дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС. 31.03.2015 року відповідач переведений з посади начальника дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС на посаду майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт №4 управління будівництва ВП ЗАЕС. Перебуваючи у трудових відносинах з ВП ЗАЕС, відповідач був матеріально-відповідальною особою, оскільки між позивачем та відповідачем були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 та №14 від 01.07.2015. В період дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 (з 22.08.2001 по 30.06.2015 включно), за результатами інвентаризацій, які проводилися в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності: «…повної річної інвентаризації…», у відповідача не були установлені нестачі матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті. В період дії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №14 від 01.07.2015 (з 01.07.2015 по 09.09.2016 включно), за результатами повної річної інвентаризації, яка проводилася в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності, у відповідача була установлена нестача матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті, та які були передані йому в 2009-2014 роках, тобто тоді коли були укладені і діяли договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 (період з 04.08.2007 по 30.06.2015 включно). Робочою інвентаризаційною комісією, створеною розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС №416 від 19.11.2015, за результатами вищевказаної інвентаризації у відповідача станом на 30.11.2015 була установлена нестача матеріальних цінностей на загальну суму 494 819,21 грн. 28.12.2015 та 31.12.2015 на засіданні центральної комісії з інвентаризації майна, що перебуває на балансі ДП «НАЕК «Енергоатом» та обліковується в ВП ЗАЕС, створеної наказом генерального директора відокремленого підрозділу від 30.10.2015 №1277, було прийняте рішення про відображення в бухгалтерському обліку ВП ЗАЕС нестачі матеріальних цінностей, установленої у відповідача станом на 30.11.2015 року в розмірі 494 819,21 грн. В період з 12.09.2015 по 31.12.2015 року відповідач перебував на лікарняному, при цьому, з результатами вищевказаної інвентаризації він ознайомлений під підпис. 26.01.2016 року відповідач подав голові робочої інвентаризаційної комісії, створеної розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС №416 від 19.11.2015, письмові пояснення щодо матеріальних цінностей, нестача яких була у нього установлена, станом на 30.11.2015, у зв'язку з чим, згідно з наказом ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016 «Про проведення інвентаризації», була проведена повторна інвентаризація матеріальних цінностей, які перебувають в підзвіті у відповідача станом на 17.02.2016 року. Робочою інвентаризаційною комісією, створеною наказом ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016, за результатами повторної інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача станом на 17.02.2016 року була установлена наявність матеріальних цінностей на суму 279 328,57 грн., а також нестача матеріальних цінностей на суму 34 844,58 грн. та лишки матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн. За результатами повторної інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача, виходячи з рішення постійно діючої інвентаризаційної комісії ВП ЗАЕС від 24.05.2016 року сума нестачі матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача, становить 250 335,22 грн. 09.09.2016 року між відповідачем та позивачем були припинені трудові відносини у зв'язку зі звільненням за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Представник позивача - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, щодо застосування позовної давності заявленої стороною відповідача, просила залишити заяву без задоволення. В судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник відповідача - [PERSON],- у судовому засіданні просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі, застувати позовну давність до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, відмовити в позовних вимогах, враховуючи відсутність посади відповідача у Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування під час виробництва, відсутності належних доказів забезпечення з боку відповідача умов для збереження товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), перебування ТМЦ протягом тривалого часу поза можливостям контролю з боку відповідача у зв'язку з відпусткою та тимчасової непрацездатності, під час якої у відсутність відповідача сторонні особи безперешкодно увійшли до складу. Пояснив, що трудовим законодавством відповідальність працівника обмежена розміром середнього місячного заробітку. Утім в деяких випадках працівник зобов'язаний відшкодувати збиток, завданий організації в повному обсязі. Приміром, якщо з ним укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування під час виробництва, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затверджені постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24 (чинного на території України згідно з постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12.09.1991 №1545-XII, з Постановою Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року «Про проголошення незалежності України» (1427-12) та прийняттям Акта проголошення незалежності України, якими встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України). Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено тільки з працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог. Посада відповідача: начальник дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС до 31.03.2015 року), та майстер будівельних та монтажних робіт дільниці загально будівельних робіт №4 управління будівництва ВП ЗАЕС (з 31.03.2015 року до 09.09.2016 року) відсутня у вказаному переліку. Як відомо, в трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника. За трудовим законодавством суб'єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач не надав належних доказів про створення відповідачу належних умов у зберіганні ТМЦ. Відповідно до п.5 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №12 обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, передбачений ч.1 ст.131 КЗпП. У разі невиконання власником цього обов'язку та за наявності вини працівника розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, згідно з ч.1 ст.137 КЗпП повинен бути зменшений. Якщо ж власник зазначені свої обов'язки не виконав, а вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника немає, працівник взагалі не може нести матеріальну відповідальність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. За вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи з положень ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.2 цієї статті письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У відповідності до приписів ч.6 цієї статті, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Згідно з наказами ВП ЗАЕС №51 від 13.07.2001 «Про прийом на роботу», №295-п від 31.03.2015 «Про переведення на іншу роботу» та №340-з від 09.09.2016 «Про припинення трудового договору», [PERSON] в період з 16.07.2001 по 09.09.2016 року перебував у трудових відносинах з ВП ЗАЕС і працював з 13.07.2001 до 31.03.2015 року на посаді начальника дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС, з 31.03.2015 до 09.09.2016 року - на посаді майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт №4 управління будівництва ВП ЗАЕС (т. 2 а.с. 5, 9). Між ВП ЗАЕС та [PERSON] були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 та №14 від 01.07.2015 (т. 2 а.с. 6-8). Вищевказані договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність Відповідно до довідки управління будівництва ВП ЗАЕС №35 від 08.05.2018, у період строку дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 (з 22.08.2001 по 30.06.2015 включно), за результатами інвентаризацій, які проводилися в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності, у матеріально-відповідальної особи [PERSON] не були установлені нестачі, крадіжки та втрати від псування матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті. В період строку дії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №14 від 01.07.2015 (з 01.07.2015 по 09.09.2016 включно), у відповідача була встановлена нестача матеріальних цінностей, які були передані йому у 2009-2014 роках в період дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014. Вищевказана нестача матеріальних цінностей була установлена за результатами інвентаризації, яка проводилася в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності, з урахуванням результатів повторної інвентаризації, які проводилися в ВП ЗАЕС згідно з наказами відокремленого підрозділу №1277 від 30.10.2015 «Про проведення повної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу» і №185 від 17.02.2016 «Про проведення інвентаризації». Безпосередньо інвентаризації проводилися робочими інвентаризаційними комісіями, створеними розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС від 19.11.2015 №416 та наказом ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016 «Про проведення інвентаризації». Повторна інвентаризація проводилася, виходячи з тих обставин, що у період з 12.09.2015 по 31.12.2015 відповідач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АГШ №297233, серії АГШ №298479, серії АГШ №299536, серії АГШ №304796, виданими у 2015 році Державним закладом «Спеціалізована медико-санітарна частина №1», м. Енергодара, Запорізької області. 26.01.2016 року відповідач подав заступнику начальника управління будівництва ВП ЗАЕС [PERSON] - голові робочої інвентаризаційної комісії, створеної розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС №416 від 19.11.2015, письмові пояснення щодо наявності матеріальних цінностей, нестача яких була у нього установлена, станом на 30.11.2015 року. За результатами повторної інвентаризації, проведеної за наказом ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016 року, робочою інвентаризаційною комісією була встановлена наявність станом на 17.02.2016 року матеріальних цінностей на суму 279 328,57 грн., а також нестача матеріальних цінностей на суму 34 844,58 грн. та лишки матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн., які не заліковувалися з установленою нестачею за пересортицею. До оформлення протоколу №1 від 04.03.2016 року робочою інвентаризаційною комісією відомості про наявність та відсутність матеріальних цінностей вносилися до відповідних інвентаризаційних описів та звіряльних відомостей, на підставі яких узагальнювалися результати повторної інвентаризації та викладалася інформація, що вимагається при складанні протоколу постійно діючої інвентаризаційної комісії ВП ЗАЕС. 04.03.2016 року робоча інвентаризаційна комісія склала протокол №1. Відповідач ознайомлений під підпис з результатами повторної інвентаризації, що підтверджується протоколом робочої інвентаризаційної комісії №1 від 04.03.2016 року. 24.05.2016 року на засіданні постійно діючої інвентаризаційної комісії ВП ЗАЕС було прийняте рішення про відображення в бухгалтерському обліку відокремленого підрозділу по управлінню будівництва ВП ЗАЕС: лишків матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн., нестачі матеріальних цінностей в розмірі 34 844,58 грн. та нестачі переданих відповідачу будівельних матеріалів і товарно-матеріальних цінностей у сумі 250 335,22 грн. Порядок проведення інвентаризації активів і зобов'язань та оформлення її результатів визначений «Положенням про інвентаризацію активів і зобов'язань», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, згідно з яким: -інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства; під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка; при цьому забезпечуються: установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; проведення інвентаризації є обов'язковим перед складанням річної фінансової звітності та в інших випадках, передбачених законодавством (абз. 1, 3 п.5 та абз.2, 10 п.7 розділу І Положення №879); -для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби та досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік: інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери; інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства/його заступник або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником (п.1 розділу ІІ Положення №879); -на підприємстві, де через великий обсяг робіт проведення інвентаризації не може бути забезпечено однією комісією, для безпосереднього проведення інвентаризації у місцях зберігання та виробництва розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі інвентаризаційні комісії, до складу яких включаються представники апарату управління, бухгалтерської служби та досвідчені працівники підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік: інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери, а також можуть бути включені члени інвентаризаційної комісії (п/п 2.1, 2.2 п.2 розділу ІІ Положення №879); -матеріально відповідальні особи не включаються до складу робочої інвентаризаційної комісії; інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії/робочої інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально відповідальної особи (абз.5 п.1 та абз.2 п/п 2.4 п.2 розділу ІІ Положення №879); -робочі інвентаризаційні комісії, в тому числі: здійснюють інвентаризацію активів у місцях зберігання та виробництва; разом з бухгалтерською службою беруть участь у визначенні результатів інвентаризації і розробляють пропозиції щодо заліку нестач і лишків за пересортицею, а також списання нестач у межах норм природного убутку; оформлюють протокол, в якому наводиться інформація, що вимагається при складанні протоколу інвентаризаційної комісії (абз.2 п/п 2.5 п.2 розділу ІІ Положення №879); -у разі створення робочих інвентаризаційних комісій інвентаризаційна комісія, у тому числі: здійснює контрольні перевірки правильності проведення інвентаризацій, перевіряє правильність визначення інвентаризаційних різниць, при встановленні серйозних порушень правил проведення інвентаризації та в інших випадках проводять за рішенням керівника підприємства повторну інвентаризацію; у разі виявлення значних розходжень між даними інвентаризаційного опису і даними контрольної перевірки призначається новий склад робочої інвентаризаційної комісії для проведення повторної інвентаризації (абз.1 п/п 2.5 п.2, абз.2 п.13 розділу ІІ Положення №879); -висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов'язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства, який затверджується керівником підприємства протягом 5-и робочих днів після завершення інвентаризації (п.1 розділу IV Положення №879). Згідно ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У відповідності до роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Таким чином, днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача є день підписання протоколу саме постійно діючою інвентаризаційною комісією ВП ЗАЕС (24.05.2016), а не робочою інвентаризаційною комісією (04.03.2016), оскільки робоча інвентаризаційна комісія лише оформляє протокол, в якому наводиться інформація, що вимагається при складанні протоколу інвентаризаційної комісії, а згідно з порядком перевірки та оформлення результатів інвентаризації, передбаченим розділом IV «Положення про інвентаризацію активів і зобов'язань», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, висновки інвентаризації щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов'язань і даними бухгалтерського облікунаводяться у протоколі, що складається інвентаризаційною комісією після закінчення інвентаризації. Позивач звернувся до суду з позовом 27.03.2017 року Виходячи з цього, річний строк звернення до суду про стягнення з відповідача шкоди, завданої нестачею матеріальних цінностей, позивачем не був порушений. Допитані в судовому засіданні 09.08.2018 року свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що вони на підставі наказу ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016 були членами робочої інвентаризаційної комісії та проводили повторну інвентаризацію матеріальних цінностей, що знаходилися в підзвіті у відповідача, при повторній інвентаризації робочою інвентаризаційною комісією у присутності відповідача перевірялися усі без винятку будівельні матеріали і товарно-матеріальні цінності, які перебували в підзвіті у цієї матеріально-відповідальної особи, шляхом зіставлення фактичної наявності таких матеріальних цінностей з даними бухгалтерського обліку, які зазначені в т.ч. і в матеріальних звітах відповідача Допитаний в судовому засіданні 09.08.2018 свідок [PERSON] пояснив, що працює тесляром дільниці упоряджувальних робіт управління будівництва ВП ЗАЕС, деякий час працював разом з відповідачем, але наприкінці 2015 року відповідач не працював, тому що хворів, на його думку, умови зберігання матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача неналежні, видавалися чи ні матеріальні цінності, що перебували в підзвіті у відповідача, коли він був на лікарняному, йому не відомо. При цьому, показання свідків містять суперечливі дані щодо кількості місць зберігання ТМЦ, переданих відповідачу. В матеріалах справи відсутні належні докази забезпечення з боку позивача належних умов для збереження відповідачем товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), наявності тільки у відповідача можливості входу в приміщення, де зберігатися ТМЦ, забезпечення температурного та вологового режиму, інших критеріїв, необхідних при зберіганні кожного виду ТМЦ, строку їх зберігання. спростування даних відповідача про перебування ТМЦ протягом тривалого часу поза можливостям його контролю у зв'язку з відпусткою та тимчасової непрацездатності, під час якої у відсутність відповідача сторонні особи безперешкодно мали можливість з виробничих причин входити до складу та використовувати ТМЦ. При визначені питання про стягнення з відповідача шкоди, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, суд виходить з наступного: На підставі ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно п.1 ст.133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Постановою Верховної ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» №1545-ХІІ від 12.09.1991 передбачено, що на території України застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Перелік посад та робіт, що заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва та Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджені постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату всесоюзного центру Ради професійних союзів від 28.12.1977 №447/24. Перелік посад розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно п.п.4, 5, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 №14: -при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 №348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві в установі, організації; -вирішуючи спори про відшкодування шкоди, заподіяної зіпсуттям або знищенням через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), суди повинні мати на увазі, що на підставі п.1 ст.133 КЗпП України несуть матеріальну відповідальність в межах середнього місячного заробітку працівники, які допустили зіпсуття або знищення цих цінностей у ході трудового процесу;на інших працівників з числа службових осіб (наприклад, майстра, технолога), якщо шкода від зіпсуття або знищення через недбалість зазначених цінностей заподіяна внаслідок їх неправильних службових дій (бездіяльності), матеріальна відповідальність покладається у відповідності зі ст.132 КЗпП України також в межах середнього місячного заробітку; -розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений ; при відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди; -вирішуючи спори про відшкодування шкоди, заподіяної зіпсуттям або знищенням через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), суди повинні мати на увазі, що на підставі п.1 ст.133 КЗпП України несуть матеріальну відповідальність в межах середнього місячного заробітку працівники, які допустили зіпсуття або знищення цих цінностей у ході трудового процесу; на інших працівників з числа службових осіб (наприклад, майстра, технолога), якщо шкода від зіпсуття або знищення через недбалість зазначених цінностей заподіяна внаслідок їх неправильних службових дій (бездіяльності), матеріальна відповідальність покладається у відповідності зі ст.132 КЗпП також в межах середнього місячного заробітку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №12 від 11.12.2015 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» взято до відома інформацію судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ [PERSON], відповідно до якої: -договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладений лише при дотриманні сукупності умов, передбачених КЗпП України, а саме: 1) якщо виконувана працівником робота безпосередньо пов'язана із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням в процесі виробництва цінностей; 2) якщо цінності були передані працівнику; 3) якщо виконувана працівником робота передбачена Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва; 4) якщо працівник на момент укладення такого договору досяг 18 річного віку; якщо не дотримано цих умов, працівники нестимуть матеріальну відповідальність на загальних підставах в межах середнього місячного заробітку; -перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не підлягає розширеному тлумаченню; договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають; -при розгляді справ про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності, потрібно перевіряти відповідність посади відповідача, працівника, Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва; -враховується правовий висновок Верховного Суду України від 25.04.2012 року у справі №6-16цс12, в якому зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди; -сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України. 16.07.2001 року між позивачем та відповідачем укладений трудовий договір, на підставі якого останній прийнятий на роботу начальником дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС. 31.03.2015 року відповідач переведений з посади начальника дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС на посаду майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт №4 управління будівництва ВП ЗАЕС. 09.09.2016 року між відповідачем та позивачем були припинені трудові відносини у зв'язку зі звільненням за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Таким чином, посади, які займав відповідач: начальник дільниці оздоблювальних робіт №6 управління будівництва ВП ЗАЕС до 31.03.2015 року), та майстер будівельних та монтажних робіт дільниці загально будівельних робіт №4 управління будівництва ВП ЗАЕС (з 31.03.2015 року до 09.09.2016 року) відсутні у Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату всесоюзного центру Ради професійних союзів від 28.12.1977 №447/24. Виходячи з цього, сукупності умов, передбачених КЗпП України, при укладенні з відповідачем договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 та №14 від 01.07.2015 дотримано не було. Таким чином, договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №16 від 22.08.2001, №6 від 04.08.2007, №22 від 09.07.2014 та №14 від 01.07.2015 юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності відповідача у повному розмірі. За таких обставин неможливо визнати обґрунтованим доводи позивача та його представника про те, що відповідач повинен нести повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Вирішуючи спір про відшкодування заподіяної позивачу шкоди відповідач несе матеріальну відповідальність в межах свого середнього місячного заробітку. Згідно з довідкою ВП ЗАЕС №172 від 09.08.2018 року середня заробітна плата відповідача становить 6 429,41 грн. (т.2 а.с. 173). З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, на думку суду наявні правові підстави для часткового задоволення позову шляхом стягнення матеріальної шкоди в розмірі середнього місячного заробітку 6 429,41 грн. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, то судовий збір та інші судові витрати, пов'язані із розглядом справи, необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Всього позивачем заявлено позовних вимог у відшкодування завданої шкоди у розмірі 248380,31 грн., задоволено судом - на суму 6429,31 грн., що становить 2,6 % від заявленої суми. Таким чином, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає 2,6% від понесених позивачем судових витрат, а саме - 371,76 грн. (судовий збір 100,80 грн. + вартість послуг з незалежної оцінки майна у розмірі 262,08 грн. + вартість послуг з публікації оголошення про виклик відповідача до суду в друкованому засобі масової інформації - газеті «Запорізька правда» у розмірі 8,58 грн.). На підставі викладеного, приймаючи до уваги висновки Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у Постанові №12 від 11.12.2015 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», висновки Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», викладені у Постанові №14 від 29.12.1992,

Outcome: partial