Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що протягом періоду з 01 жовтня 2012 року по 01 липня 2015 року під час якого виникла заборгованість відповідач оплату за послуги теплопостачання робив частково, через це у нього виникла заборгованість по обліковому рахунку 2530,07 грн., чим порушує право позивача на отримання плати за відпущену теплову енергію у встановлений законодавством строк. Сума основного боргу відповідача складає 2530,07 грн., інфляційні збитки складають 1087,11 грн., та 3% річних 86,66 грн. та судовий збір. Таким чином, загальна сума боргу складає 3703,84 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України на адресу за місцем її останньої реєстрації, про причину неявки до суду не повідомила. При таких обставинах, за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності відповідачів, які не з'явилися, тобто ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Між відповідачем та позивачем немає письмового договору, боржник здійснює споживання комунальних послуг, чим проявляють добровільне волевиявлення, і у зв'язку з чим у нього у зв'язку з фактичним споживанням комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникає зобов'язання з оплати спожитих послуг на користь виконавця послуг - обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа». Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є правочин. З ч. 5 ст. 202 ЦК України вбачається, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER], відповідач має заборгованість перед позивачем за комунальні послуги за період з 01 жовтня 2012 року по 01 липня 2015 року в розмірі 2530,07 гривень (а.с.6). Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем відповідно до цієї норми закону були нараховані наступні суми: інфляційні нарахування в розмірі 788,94 гривень, три проценти річних в розмірі 55,06 гривень (а.с.9). Суд погоджується з таким розрахунком та визнає його вірним. Згідно копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року у видачі судового наказу позивачу було відмовлено та роз'яснено про право позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку (а.с.7). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] відповідач не оплачував у повному обсязі вартість наданих житлово-комунальних послуг. Таким чином, за період з 01 жовтня 2012 року по 01 липня 2015 року в розмірі 2530,07 гривень. Сума боргу з урахуванням інфляційних збитків складає 1087,11 гривень, а загальна сума процентів (три проценти річних) складає 86,66 гривень. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1378 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved