Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька позивача, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається із земельної ділянки площею 2,9006 га (кадастровий номер 1825082900:04:000:0085) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлому [PERSON], згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 060428 від 31 липня 2003 року, виданий на імя «Павленко Іван Андрійович» на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 139 від 15.05.2003 року, інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Відповідачі 2 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту\~ст.4 ЦПК України\~Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], народився 14.08.1967 р. в с. Заболоть, Радомишльського району Житомирської області, на даний час зареєстрований та проживає в [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії VІІ-УР № 0334636 від 28.08.1967 року, що видане Забілоцькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області, його батьками є: батько, [PERSON], українець, та мати, [PERSON], українка. 25 лютого 2008 року, у віці 67 років помер батько позивача, [PERSON], в с. Заболоть, Радомишльського району, Житомирської області, даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 101866 від 23.07.2008 року, що видане відділом РАЦС Радомишльського райуправління юстиції Житомирської області. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї прийняв син покійного, [PERSON], шляхом постійного проживання з покійним без реєстрації, даний факт також підтверджує довідка № 414 від 16.08.2017 року з виконкому Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Інших спадкоємців крім позивача немає, так як мати позивача, дружина покійного [PERSON], та син покійного [PERSON], відмовились від прийняття спадщини на користь позивача, про що написали відповідні заяви (відмови) № 74 та № 73 від 20 липня 2017 року, які додаються. До складу спадкового майна, що залишилося після смерті батька позивача, зокрема всього іншого, входить земельна ділянка площею 2,9006 га (кадастровий номер 1825082900:04:000:0085) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлому [PERSON], згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 060428 від 31 липня 2003 року, виданий на імя «Павленко Іван Андрійович» на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 139 від 15.05.2003 року. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5 та згідно Глави 10 п. 4.15 й п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання належним чином оформлених правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та його державної реєстрації, передбачених законодавством України та за умови отримання витягу з ДЗК. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивач, як єдиний спадкоємець за законом (ст. 1261 ЦК України) не має можливості через те, що оригінал вищезазначеного Державного акту вважається втраченим, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», є перешкодою для вчинення необхідних нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Згідно листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Outcome: approved