Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.09.2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6200,00 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.02.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість в розмірі 14931,53 грн. Станом на 31.08.2018 року розмір заборгованості відповідача склав 356961,62 грн. Позивач посилається в позовній заяві на те, що законом не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 117000,00 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві не заперечував щодо розгляду справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, а також заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з наступних підстав. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 14931,53 грн., та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Даним рішенням суду було встановлено той факт, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 11.09.2006 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішення не оскаржено та набрало законної сили 23.03.2015 року (а.с. 6-7). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриваБанк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28-29). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 гл. 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Суд дійшов висновку, що заочним рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2015 року встановлено право АТ КБ «ПриватБанк» на стягнення з [PERSON] заборгованість за крикетним договором, яке набрало законної сили 23.05.2015 року. Оскільки рішенням суду встановлено зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника сплатити заборгованість, то право кредитора вважається порушеним з моменту неотримання кредитором коштів з часу набрання рішенням суду законної сили, а тому й початок перебігу позовної давності починається з дня набранням рішення суду законної сили, тобто з 24.03.2015 року. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.09.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановлено, що з березня 2015 року погашення боргу за рішенням суду жодного разу не було, кошти на рахунок позивача від відповідача не надходили, в графі «сума погашення» дані відсутні (а.с. 13, зворот, 14, зворот). Таким чином, строк позовної давності перервано не було, у позивача набуто права на стягнення грошових коштів з 24.03.2015 року проте з позовом до суду позивач звернувся лише 12.10.2018 року. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Відповідач [PERSON] наполягав на застосуванні строку позовної давності, надавши суду письмову заяву про це та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи, що відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, приймаючи до уваги що перебіг строку позовної давності почався з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто 24.03.2015 року та закінчився 24.03.2018 року, а позов надійшов до суду 12.10.2018 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed