Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання на суму 30718,91 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 22.09.2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Одеській області, та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Згідно до умов зазначеного договору позивач зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно із навчальними планами та програмами тощо, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років. Наказом ГУМВС України в Одеській області № 484 о/с від 30.08.2013 року лейтенанта міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Іллічівського МВ ГУМВС В Одеській області, було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗСУ за власним бажанням, чим відповідачем було порушено умови договору від 22.09.2008 року про підготовку фахівця, що є підставою для відшкодування ним позивачу витрат за період навчання. Таким чином, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму в розмірі 30718,91 гривень, затрачену на навчання, на користь Одеського державного університету внутрішніх справ, та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи сповіщеним про час та місце судового засідання належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Судом встановлено, що згідно наказу № 139 о/с від 18.08.2008 року Одеського державного університету внутрішніх справ [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців транспортної міліції, освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», за напрямком підготовки «Право», поставивши на всі види продовольчого та речового забезпечення, виплатою грошового утримання, з 18.08.2008 року, присвоївши спеціальне звання: «рядовий міліції» ГУМВС України в Одеській області. 22.09.2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, з одного боку, Головним управлінням МВС України в Одеській області, з другого боку, та [PERSON], з третього боку, було укладено договір про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за напрямком підготовки «Право» в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Відповідно до п. 2 зазначеного договору Одеський державний університет внутрішніх справ зобов'язався, зокрема, забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно із навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утримання, працевлаштувати випускника після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації тощо. Відповідач [PERSON], в свою чергу, зобов'язався згідно п.п. 2.3.5 договору після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений, і відпрацювати не менше трьох років. Пунктом 2.3.6 договору передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, він буде зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. В період з 2008-2012 років [PERSON] навчався за державним замовленням Головного управління МВС України в Одеській області в Одеському державному університеті внутрішніх справ, здобув повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» за напрямком підготовки «Право». За наказом № 64 о/с від 23.06.2012 року Одеського державного університету внутрішніх справ лейтенанта міліції [PERSON] було направлено для подальшого проходження служби з 25.06.2011 року до ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується витягом з відповідного наказу(а.с.9). Відповідно до витягу з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №484 о/с від 30.08.2012 року лейтенанта міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Іллічівського МВ ГУМВС В Одеській області, було звільнено у запас Збройних Сил за власним бажанням за п. 64 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України». Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року гарантовано випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановленими п. 2 Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України за № 992 від 22.08.1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Згідно до п. п. 6, 8, 14 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання. Враховуючи вищевикладене, звільнившись з посади за власним бажанням, не відпрацювавши встановлених трьох років, відповідач порушив умови укладеного договору про підготовку фахівця від 22.09.2008 року, вимоги «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» та ст. 52 Закону України «Про освіту». Вартість навчання, яка за довідкою Одеського державного університету внутрішніх справ за період з 15.08.2008 року по 30.06.2012 року становить 30718,91 грн, [PERSON] позивачу не відшкодував. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Пунктом 4 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є винним в порушенні взятих на себе зобов'язань, згідно договору від 22.09.2008 року про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за напрямком підготовки «Право» в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Доказів, що підтверджують відсутність вини відповідачем суду не надано. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що грошові кошти у розмірі 30718,91 грн., які складають вартість утримання [PERSON] з 15.08.2008 року по 30.06.2012 року Одеським державним університетом внутрішніх справ, підлягають стягненню з відповідача. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 307,19 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 444 від 19.05.2014 року, наявним в матеріалах справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене, принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує з відповідача вартість його утримання в період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ з 15.08.2008 року по 30.06.2012 року у розмірі 30718,91 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 307,19 гривень.

Outcome: approved