Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02.02.2001, актовий запис № 138. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини припинили своє існування. Спільне господарство не ведеться. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім»ї неможливе. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матірю. Примирення з відповідачем неможливе. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами в матеріалах справи в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02.02.2001, у Чернігівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 138 (а.с.6). Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюбні відносини припинили своє існування з грудня 2015 року. Спільне господарство не ведеться. Спору з приводу розділу майна між сторонами не має. Дитина, після розірвання шлюбу, залишаються з матірю. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved