Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1362248,91 гривня та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.04.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договор та договір застави транспортного засобу № 11146886000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 29447 доларів США, а Позичальник зобов»язався повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 24.04.2014 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та\\або умов відповідної угоди сторін. 20.04.2015 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11146886000 від 24.04.2007 р. перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Позивач посилається на те, що відповідач у визначений в Кредитному договорі строк не виконав свої зобов»язання щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, в зв»язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 1362248,91 гривень, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов та обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що Позичальник належним чином не виконав свої зобов»язання за Кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по поверненню тіла кредиту, нарахованих відсотків та пені за неналежне виконання зобов»язань. Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про місце і час судового розгляду за місцем реєстрації, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. На підставі положень ст..ст. 224-226 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір та договір застави транспортного засобу № 11146886000, відповідно до умов п.1.1 якого Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 29447 доларів США. Згідно з п.1.2.2 Позичальник зобов»язався повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 24.04.2014 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та\\або умов відповідної угоди сторін. За користування кредитними коштам и протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 12% річних, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») виконав свої зобов»язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти для власних потреб, і зазначені обставини не спростовані в ході судового розгляду. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 статті 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що 20.04.2015 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11146886000 від 24.04.2007 р. перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до ст..1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника0. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав 9наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст..1078 ЦК України). В силу положень ст..1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право на виконувати вимогу. На підтвердження свого права вимоги за Кредитним договором № № 11146886000 від 24.04.2007 р. позивач надає лише Акт приймання-передачі Права Вимоги від 20.04.2015 р. Однак, зазначений доказ на підтвердження наявності у позивача права вимоги до відповідача не є належним в розумінні ст.58 ЦПК України. Відповідно до ст..58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Акт приймання-передачі Права вимоги від 20.04.2015 р., підписаний між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не містить положень щодо істотних умов договору факторингу, обсягу переданих прав. При зверненні до суду позивач зазначає, що в зв»язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов»язань за Кредитним договором у нього виникла заборгованість в розмірі 1362248,91 гривня, з яких: борг за кредитом - 501976,57 гривень, нараховані проценти - 10067,45 гривень, сума прострочених процентів - 850204,89 гривень. На підтвердження зазначених обставини суду надано витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 17 від 20.04.2015 р. Витяг з реєстру боржників, який містить інформацію про суму заборгованості Позичальника на момент передачі права вимоги не є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості в розумінні ст..58 ЦПК України, оскільки не містить інформацію ні про розміри внесених платежів, ні про періоди нарахування відсотків, ні про розмір відсоткової ставки, який застосовувався при нарахуванні заборгованості, оскільки умови Кредитного договору передбачають можливість зміни розміру процентної ставки за користування кредитом. Також, як вбачається з матеріалів цивільної справи, 27.10.2009 р. Голосіївським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у справі за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 11146886000 від 24.04.2007 р. , відповідно до якого суд достроково стягнув всю суму заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави. В ході судового розгляду представник позивача повідомив, що предмет застави був виставлений на торги для реалізації в ході виконання рішення суду від 27.10.2009 р., однак йому не відома точна сума, яка була виручена від продажу автомобіля і на погашення яких зобов»язань вона була зарахована. В ході судового розгляду суд роз»яснив позивачу його права і обов»язки, передбачені ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо обов»язку сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача вважав за можливе завершити розгляд справи на підставі наданих доказів, про що зазначив в судовому засіданні, і вважав, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення судового рішення і задоволення позову. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з боку позивача не надано суду достатніх, належних і беззаперечних доказів на підтвердження права вимоги ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» до відповідача, а також щодо розміру заборгованості за Кредитним договором, в зв»язку з чим суд позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення про наявність підстав для задоволення позову. З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed