Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виділ частки з майна, що є у спільній власності, припинення права спільної часткової та встановлення порядку користування земельною ділянкою, в послідуючому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд встановити порядок користування житловим будинком, надвірними будівлями, земельною ділянкою та вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником 1 / 2 частини житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані за адресою : [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, інша 1 / 2 частина належить відповідачу. Позивач вказує, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні належним йому майном, зайняла увесь будинок та не дає йому проживати у зазначену будинку. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, на 2-й варіант висновку судової будівельної технічної експертизи № 8060/11285/11286 від 29.10.2014 року просить суд, відповідно до прохальної частини уточненої позовної заяви виділити йому у користування в житловому будинку літ. «А-1» житлову кімнату 1-4 площею 9,6 м2 ; кухню 1-2 площею 5,65 м2 ; сіни 1 площею 3,6 м2 ; надвірні споруди6 льох літ. «В»; сарай літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; огорожу № 3; огорожу № 4. В загальне користування: ганок літ. А1«; ворота № 1. Встановити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою, виділивши йому земельну ділянку площею 383,5 м2 в особисте користування та 47,5 м2 в загальне користування відповідно до опису меж розподілу земельної ділянки по 1-му варіанту запропонованого експертом. Також позивач просив суд вселити його до житлового будинку за вказаною вище адресою. Позивач та його представник - адвокат Хряпинська С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили про обставини викладені вище. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечувала, зазначала, що житловий будинок малий за площею і існуюче розташування кімнат не дозволяє проживання у ньому двох різностатевих осіб, що не є сім'єю та не поєднані єдиним побутом. Пропонувала позивачу сплатити йому вартість 1 / 2 частини що належить йому, оскільки зазначений житловий будинок є її єдиною власністю та місцем проживання. Зазначила, що ніколи не чинила позивачу перешкод у доступі до будівлі. Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2012 року, реєстровий номер 3901, копії витягу № 36973977 про державну реєстрацію прав, копії технічного паспорту [PERSON] (позивачу) на праві власності належить 1 / 2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою6 [ADDRESS]. Згідно копії договору дарування частини житлового будинку від 01.06.2005 року зареєстрованого у реєстрі за № 2-1494, копії витягу № 7506932 про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідачу - [PERSON] на праві власності належить 1 / 2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Дані обставини не оспорюються та були підтверджені в судовому засіданні сторонами по справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, що регулюються Главою 26 ЦК України (право спільної власності) оскільки житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] перебувають у спільній частковій власності сторін. Статтею 358 Цивільного Кодексу України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як вбачається з висновку судової будівельно - технічної експерти № 8060/11285/11286 від 29.10.2014 року з урахуванням ідеальних часток співвласників (сторін) у праві власності, експертом пропонується 2 варіанти порядку користування домоволодінням. Хоча позивач в уточненій позовній заяві від 02.12.2014 року і посилається на перший варіант порядку користування будівлями та земельною ділянкою за вказаною вище адресою, в прохальній частині уточненою позовної заяви позивач просить суд виділити йому у користування в житловому будинку літ. «А-1» житлову кімнату 1-4 площею 9,6 м2 ; кухню 1-2 площею 5,65 м2 ; сіни 1 площею 3,6 м2 ; надвірні споруди6 льох літ. «В»; сарай літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; огорожу № 3; огорожу № 4. В загальне користування: ганок літ. А1«; ворота № 1. Але відповідно до першого варіанту порядку користування визначеного експертизою в особисте користування першого співвласника можливо виділити лише житлову кімнату 1-4 площею 9,6 м 2 . Кухню 1-2 площею 5,65 м2 ; сіни 1 площею 3,6 м2 ; льох літ. «В»; сарай літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; огорожу № 3; огорожу № 4; ганок літ. а1 та ворота № 1 повинні залишати у загальному користуванні Як вбачається з другого, запропонованого експертами варіанту порядку користування, відповідно до висновку експертизи, останній також не співпадає з позовними вимогами позивача викладеними в уточненій позовній заяві. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено суду обставин та не приведено доказів можливості встановлення порядку користування житловим будинком на надвірними будівлями як це викладено в прохальній частині уточненої позовної заяви від 02.12.2014 року. Крім цього, відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно статті 152 Житлового Кодексу України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Згідно висновку експертизи від 29.10.2014 року для здійснення запропонованих варіантів порядку користування житловим будинком, необхідно провести переобладнання, а саме дверний блок між приміщеннями 1-3 та 1-4 демонтувати, дверний проріз закласти. Відповідно до матеріалів справи позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність технічної можливості здійснення вказаних переобладнань, наявність дозволів компетентних органів на здійснення зазначених переобладнань, а також наявності домовленості між сторонами щодо витрат на здійснення переобладнань. Щодо позовних вимог позивача про встановлення порядку користування земельною ділянкою, то останні також задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги тісно пов'язані з вимогами про встановлення порядку користування будівель розташованих на цій ділянці (нерухоме майно) і окреме їх вирішення є неможливим. Таким чином, з огляду на викладене, а також враховуючи, що позивачем не надано суду доказів існування вчинення відповідачем перешкод в доступі, в користуванні, проживанні позивача в належному йому майні, позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи за час судового розгляду стороною позивача декілька раз уточнювалися позовні вимоги, в кінцевій редакції позовні вимоги позивача, які останній підтримував в судовому засіданні викладені в уточненій позовній заяві від 02.12.2014 року вже після проведення судової експертизи та початку розгляду справи по суті. Хоча відповідно до змісту зазначеної позовної заяви, остання змінена, як зазначено позивачем, в порядку статті 31 ЦПК України, судом дана позовна заява розцінюється саме як уточнена позовна заява, права на що гарантовано статтями 27, 31 ЦПК України, а не як заява про зміну предмету та підстав позову на що наголошувала представник позивача - адвокат Хряпинська С.С., оскільки підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Це та сукупність юридичних фактів передбачених нормами права, посилаючись на які позивач пред'являє свої вимоги відповідачу. Предметом позову є те з приводу чого пред'явлено позов. З огляду на це, суд прийшов до висновку та розглянув справу відповідно до змісту позовних вимог позивача в редакції позову від 02.12.2014 року оскільки підстави позову (наявність у позивачаправомочностей щодо права спільної часткової власності) та предмет позову під час розгляду судом справи позивачем не змінювались.

Outcome: dismissed