Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що у березні 1997 року між відповідачем [PERSON] і її рідною сестрою [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей, який було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 10. 07.2014 року. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 28 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 8757 та 01.08.2005 року в Тячівському РПТІ за №1254 вона являється власником будинку за [ADDRESS]. Ще до розірвання шлюбу вона дозволила проживати у належному їй будинку рідній сестрі [PERSON] з дітьми та чоловіком [PERSON], як членом її сім'ї, і деякий час вони проживали у відведених для них кімнатах, а потім у 2012 році перейшли окремо проживати у сусідній будинок за [ADDRESS], власником якого була і є її сестра [PERSON]. Відповідач [PERSON] на даний час фактично проживає один у будинку [ADDRESS], а зареєстрованим значиться у належному їй житловому будинку № 62, Фактом реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку порушуються її права як власника житлового будинку, бо відповідач фактично не проживає в ньому з 2012 року, але залишається зареєстрованим. У добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, що перешкоджає їй оформити житлову субсидію і вирішити питання щодо відчуження житлового будинку.. Вважає, що відповідач [PERSON] вибув з належного їй житлового будинку проживати на іншу адресу, де зараз і проживає постійно з 2012 року, тому він втратив право користуватися вказаним житлом, а тому вона просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] є приватною власністю позивача [PERSON], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 28 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 8757 та 01.08.2005 року в Тячівському РПТІ за №1254. Відповідач [PERSON] з березня місяця 1997 року до 2012 року, як член сім'ї, проживав у вищевказаному будинку, а з 2012 року проживає у будинку [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються показамисвідка [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що відповідач був її чоловіком і вони разом проживали у позивачки, а з 2012 року по теперішній час вона з ним проживала у будинку [ADDRESS], де він і зараз проживає. Згідно ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку) , квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати , дарувати, заповідати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.. ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння , користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які несу перечать закону. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. А у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, виходячи з вище наведеного суд приходить до висновку, що оскільки будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] відповідач немає жодних правових підстав на проживання у ньому і вказаний будинок не може вважатися його місцем проживання, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved