Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та просить суд, постановити рішення, яким стягнути з Стягнути з [PERSON] , який зареєстрований за адресою : [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER] на користь [PERSON], який проживає за адресою : [INFO], суму основного боргу за договором позики у розмірі - 230\~194,10 грн.; суму процентів за договором позики у розмірі - 552\~465,84 грн.; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі - 6\~905,82 грн.; судові витрати у сумі судового збору у розмірі 6\~090,00 грн. та вартості квитанції за отримання довідки курсу Національного Банку України 50,00 грн. Позивач [PERSON], який також був допитаний у судовому засіданні в якості свідка пояснив, що познайомився з відповідачем [PERSON] у знайомих. Відповідач повідомив, що йому потрібні гроші та просив позичити йому певну суму грошей під проценти, на що позивач погодився. Поїхали до нотаріуса та уклали договір позики, після чого позивач передав відповідачу гроші у сумі 10\~000 доларів США. Протягом часу позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення суми боргу, але він не відповідав на телефоні дзвінки, та при зустрічі пообіцяв повернути борг, але до теперішнього часу борг не повернув. Тому прошу задовольнити позов у повному обсязі та винести заочне рішення. Адвокат, який діє в інтересах позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позивача та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання був неодноразово повідомлений, судові повістки повернуті до суду з відміткою «за збігом терміну зберігання». Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який був підписаний і нотаріально засвідчений приватним нотаріусом [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 3190. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 79 845 (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) гривень, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день платежу складає 10 000 доларів США. Відповідно до п. 2 Договору гроші, що є предметом договору, передані позивачем та одержані відповідачем до підписання цього договору. У п. 3 Договору вказано, що позивач передає зазначену вище суму відповідачу, який зобов'язується повернути таку ж суму грішми. Пунктом 4 Договору зазначено, що відповідач зобов'язується повернути позивачу гроші у такій саме сумі, тобто 79 845 (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) гривень, а в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України відповідач зобов'язаний повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 10\~000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України у строк до 22 листопада 2012 року. Пунктом 5 Договору передбачено, що за весь час фактичного користування грошовими коштами відповідач зобов'язується сплатити позивачу 5 (п'ять) процентів в місяць. Проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики двадцять п'ятого числа кожного місяця починаючи з 25 листопада 2011 року. Відповідно до п. 7 Договору, якщо відповідач своєчасно не поверне позивачу суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу, несплачені проценти за користу ванням грошовими коштами та 3 % (три відсотки) річних від простроченої суми. У пункті 9 Договору зазначено, що в разі, коли відповідач своєчасно не поверне позивачу позику, а також при порушенні відповідачем умов сплати процентів позивач вправі пред'явити договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним законодавством України. Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової шкоди). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані' йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України допускається, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно довідки Публічного акціонерного товариства Державний Ощадний банк України від 04.11.2015 року курс Національного Банку України української гривні по відношенню до іноземних валют станом на 04.11.2015 року за 1 долар США становить 23 гривні 01941 копійок. Таким чином, станом на 04.11.2015 року внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання сума боргу в грошовому еквіваленті в іноземній валюті складає: сума позики - 10 000 доларів США х на 23, 01941 гривень, тобто 230 194, 10 гривень, щомісячні п'ять відсотків починаючи з грудня 2011 року 11 509, 705 гривень х на 48 місяців, тобто 552 465, 84 гривень, плюс три відсотки річних від простроченої суми - 6 905, 823 грн., а всього 789 565, 76 грн. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved