Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення від заборгованості від сплати аліментів та звільнення від сплати аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував з відповідачем в шлюбі з 26 грудня 1995 року по 31 липня 2012 року. Від шлюбу з відповідачем має синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2012 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.07.2012 року і до повноліття дітей. Як вказує позивач, на час постановлення рішення суду про стягнення аліментів діти проживали з матір'ю, проте з березня 2013 року переїхали жити до нього та з того часу поживають з ним та перебувають на його утриманні. Проте, з нього на користь відповідача продовжують нараховуватись аліменти на утримання дітей. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості по аліментам починаючи з березня 2013 року та звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В судові засідання призначені на 17 квітня 2018 року, 04 червня 2018 року, 10 липня 2018 року та 06 серпня 2018 року не з'являлась, про причини неявки суд не повідомляла, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних матеріалів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є такими що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 26 грудня 1995 року, який розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 31 липня 2012 року. Рішенням суду про розірвання шлюбу, зокрема встановлено, що сторони перестали проживати разом та вести спільне господарство. (а.с.68). Від шлюбу сторони мають синів [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28 грудня 1996 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05 листопада 2013 року (а.с.7, 8). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2012 року у цивільній справі № 2-4428 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO]. та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.07.2012 року і до повноліття дітей (а.с.9-10). Рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні у Подільському районному відділі державної виконавчої служби м.Києва Подільського управління юстиції в м.Києві ВП № 51905457 (а.с.11). Відповідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам від 14.03.2018 року, складеної державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Подільського управління юстиції в м.Києві Полінським В.А., позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей починаючи з 18 липня 2012 року в розмірі 1 218,54 грн. за 2012 рік, 7 876, 07 грн. за 2013 рік, 9 658, 56 за 2014 рік, 10 717,50 грн. за 2015 рік, 13 113,19 грн. за 2016 рік, 16 890, 98 грн. за 2017 рік та 1542, 92 грн. за 2018 рік. (а.с.15-19). За приписами ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Частиною 2 ст.188 СК України встановлено, що батьки можуть бути звільненні від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Стаття 197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить задовольнити його вимоги, вказуючи на те, що з березня 2013 року діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Дані обставини підтвердила в судовому засіданні і представник позивача. Суд вважає, що дані доводи позивача та його представника знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Так, позивачем на підтвердження обґрунтування позовних вимог надано акт про відсутність особи за місцем проживання від 12.10.2014 року, складеного депутатами Шпитьківської сільської ради про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2010 року, не зареєстрована, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей повсякденного використання, які належали [PERSON] немає. Даний акт складено в присутності депутата [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Також, комісією в складі депутата Шпитьківської сільської ради [PERSON] та [PERSON], в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складено акт від 12.03.2018 року, яким засвідчено, що після проведення огляду будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], проживають в цьому будинку разом з батьком [PERSON] з березня 2013 року та з того часу перебувають на повному його утриманні. Мати, [PERSON], в будинку [ADDRESS] не зареєстрована, не проживає, ніякої участі в утриманні дітей не приймає, особистих речей [PERSON] у вказаному будинку немає. З приводу чинення перешкод у спілкуванні з дітьми або проживанні [PERSON] не зверталась (а.с.13). Актом обстеження умов проживання від 15 березня 2018 року, наданого головним спеціалістом відділу з питань захисту прав дітей та сім'ї Служби у справах дітей Києво-Святошинської РДА в Київській області Шевчук Л.А. зазначено, що нею здійснено обстеження умов проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], які на час проведення обстеження перебували за місцем проживання в [ADDRESS] та підтвердили факт проживання з батьком з березня 2013 року та те, що перебувають на його утриманні. (а.с.14). Факт проживання дітей з позивачем також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що знають родину [PERSON] давно, більше 10 років, після розлучення діти проживали з [PERSON], а з березня 2013 року переїхали та проживають разом з батьком [PERSON] та перебувають на його утриманні. Мати [PERSON] участі в матеріальному утриманні дітей не приймає, на даний час вона виїхала до Польщі де постійно проживає та створила нову сім'ю. Суд приймає до уваги покази вказаних свідків, оскільки вони узгоджуються з наявними доказами по справі. Таким чином, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт проживання неповнолітніх дітей разом з батьком - позивачем з березня 2013 року та перебування на його утриманні. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що позивач [PERSON] аліментів не сплачував. При цьому в ході судового розгляду представником позивача було надано квитанцію № 0184 від 18.01.2013 про грошовий переказ [PERSON] на суму 990,31 грн., квитанцію № 0183 від 18.01.2013 про грошовий переказ [PERSON] на суму 2 213,85 грн., квитанцію № 0142 від 03.03.2013 згідно якої вбачається про перерахування коштів в розмірі 517,20 грн. [PERSON], квитанцію № 0086 від 05.03.2013 про грошовий переказ [PERSON] на суму 1527,20 грн., квитанцію № 0085 від 05.03.2013 про грошовий переказ [PERSON] на суму 1527,20 грн., поштовий переказ на суму 500,00 грн. [PERSON] від [PERSON] як аліменти. Вказані виплати не враховані державним виконавцем в довідці-розрахунку заборгованості по аліментам, проте суд враховує ці обставини як докази, так як з наданих квитанцій вбачається, що позивач сплачував відповідачу аліменти на утримання дітей до березня 2013 року, будь-яких інших відомостей про існування іншого обов'язку у позивача перед відповідачем щодо повернення коштів суду не надано. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм та з урахуванням дослідження наданих позивачем доказів, судом встановлено, що після постановлення рішення про стягнення аліментів змінились обставини, які існували на момент постановлення цього рішення, а саме діти, на утримання яких стягувались аліменти, почали проживати разом з платником аліментів та знаходяться на його утриманні, що порушує принцип однакової участі батьків в утриманні дітей. Зазначена обставина є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з березня 2013 року, тобто з часу, коли діти переїхали жити до нього, а також звільнити його від обов'язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. При таких обставинах позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved