Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що він є власником будинку розташованого за адресою смт.Добровеличківка Кіровоградської області, вулиця Фрунзе (Українська),174. Починаючи з грудня 2005 року за вказаною адресою зареєстроване місце проживання [PERSON]. Однак останній, починаючи з 2007 року за місцем реєстрації не проживає, знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажає. На даний час позивач має намір звернутися до компетентних органів за одержанням субсидії, однак факт реєстрації [PERSON] перешкоджає йому в реалізації свого права, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обґрунтував їх обставинами, викладеними у позовній заяві . Додав, що відповідач був колишнім співмешканцем його доньки в зв'язку з чим він і надав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] в належному йому будинку. Стверджував, що в 2007 році відповідач добровільно виселився із належного [PERSON] будинку і з тих пір по місцю реєстрації не з'являвся. Місце знаходження [PERSON] на момент розгляду спору позивачеві не відоме . Додав, що викладені ним обставини може підтвердити свідок [PERSON] Стверджував, що при вселенні відповідача в будинок позивача не встановлювалося інших підстав втрати права користування житлом окрім як встановлених законом. Заявив, що факт реєстрації [PERSON] у належному позивачеві будинку позбавляє його можливості в повній мірі реалізувати своє право власності . Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 76 ЦПК України, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, заперечень до позову та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. З огляду на ті обставини, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наданих позивачем доказів . Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка , дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: смт.Добровеличківка Кіровоградської області вулиця Фрунзе (Українська),174, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок № 2238 від 21.10.2004 року, виданим виконавчим комітетом Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області (а.с. 6 ) . З домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO] , встановлено, що з 07.12.2005 року місце проживання [PERSON] зареєстроване за вказаною вище адресою (а.с. 7-12 ). З показань свідка [PERSON] встановлено, що позивач є її сусідом починаючи з 80-х років. Відповідач є колишнім співмешканцем доньки позивача та проживав у будинку [PERSON] в період 2005-2007 років . Починаючи з 2007 року по день розгляду спору відповідач не проживає в будинку позивача і місце його перебування свідкові не відоме . З довідки № 2510 від 24.06.2016 року, виданої Добровеличківською селищною радою Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою : [INFO], але фактично не проживає (а.с. 13 ) . З акту про фактично проживаючих № 210 від 24.06.2016 року , складеного депутатом селищної ради [PERSON], сусідами [PERSON] та [PERSON], встановлено, що за адресою : смт. Добровеличківка, вулиця Українська, 174, зареєстровано три особи : [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але фактично [PERSON] не проживає і комунальними послугами не користується (а.с. 14 ) . Відповідачем не надано суду доказів про наявність поважних причин у звязку з якими він не проживає в будинку позивача і не заявлено клопотань про витребування таких доказів. Відповідно до вимог частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців . Згідно с.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку . З огляду на вказане суд вважає, що відповідач, який на протязі понад дев'ять років без поважних на те причин не проживає в будинку позивача, втратив право на користування цим житлом . Факт знаходження на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком в повній мірі зокрема вирішити питання про отримання субсидії . Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, що належить позивачеві . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок . На підставі викладеного, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved