Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя посилаючись на те, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09.1998 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.02.2015 року шлюб між ними був розірваний. Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися влітку 2014 року. В період шлюбу і до моменту припинення стосунків за спільні кошти було набуте майно, а саме проавансовано будівництво нежитлового приміщення в торговому центрі ТОВ «Гіпербуд» по [ADDRESS]. Всього станом на 21.03.2014 року [PERSON] було сплачено 176 533.25 грн. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбі відносини між сторонами були припинені влітку 2014 року. Спільного господарства сторони не ведуть, сімейні відносини не відновлювали. Таким чином, під час шлюбних відносин відповідачкою внесені відповідні кошти для будівництва нежитлового приміщення в сумі 176 533,25 грн., що с спільною сумісною власністю подружжя. А тому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя сторін щодо внеску на фінансування будівництва нежитлового приміщення по [ADDRESS] згідно договору №3-2 від 28.05.2013 року з ТОВ «Гіпербуд» в розмірі 176 533,25 грн., стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості внеску на фінансування нежитлового приміщення по [ADDRESS] згідно договору №3-2 від 28.05.2013 року з ТОВ «Гіпербуд» в розмірі 88 266,62 грн., право спільно сумісної власності подружжя припинити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в запереченнях на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09.1998 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.02.2015 року шлюб між ними був розірваний. В період шлюбу і до моменту припинення стосунків за спільні кошти було набуте майно, а саме проавансовано будівництво нежитлового приміщення в торговому центрі ТОВ «Гіпербуд» по [ADDRESS] ( а.с. 69, 76 ). Всього станом на 21.03.2014 року [PERSON] було сплачено 176 533.25 грн. Листом від 25 грудня 2015 року №173 ТОВ «Гіпербуд» підтвердило, що згідно даних бухгалтерського обліку, [PERSON] є контрагентом ТОВ «Гіпербуд» на підставі договору №3-2 від 28.05.2013 року. Всього станом на 21.03.2014 року [PERSON] сплачено 176 533.25 грн. ( а.с. 7 ). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування \\ розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1. 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування обставини, які були встановлені рішенням суду в цивільній, адміністративній, кримінальній справі. Посилання позивача та його представника на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, якою було встановлено, що шлюбні відносини між сторонами були припинені влітку 2014 року, на думку суду не повністю відповідають дійсності оскільки рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 10.02.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя більш детально встановлені обставини щодо припинення сторонами подружніх стосунків і зокрема щодо їхніх майнових прав, а саме те, що вони припинили подружні стосунки в січні 2014р. Згідно з довідкою ТОВ «Гіпербуд» від 01.06.2016р. ( а.с. 34 ) станом на станом на 31.12.2013р. від [PERSON] на виконання умов договору № 3-2 від 28.05.2013р. надійшли кошти в сумі 169418,75 грн., а 21.03.2014р. надійшли кошти в сумі 7114,50 грн. Ці обставини підтверджуються також квитанціями з банку ( а.с. 64 - 67 ). Враховуючи, що шлюбні відносини сторонами були припинені в січні 2014р., відповідно саме кошти в сумі 169418,75 грн. були спільними подружжя сторін, а тому позивач має право на половину від цієї суми, а саме 84709,37 грн. що ж стосується коштів в сумі 7114,50 грн., які були сплачені 21.03.2014р., то вони не можуть бути спільними коштами подружжя, оскільки були сплачені вже після припинення подружніх стосунків. А тому кошти внеску на фінансування будівництва нежитлового приміщення по [ADDRESS] згідно договору №3-2 від 28.05.2013 року з ТОВ «Гіпербуд» в розмірі 169418,75 грн. необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя, половину від цієї суми, а саме 84709,37 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, та право спільної сумісної власності подружжя припинити. Враховуючи розмір задоволеного позову з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути повернення судового збору в сумі 847,09 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial