Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], зі зняттям його з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що їй та третій особі в рівних долях на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира [ADDRESS]. На правах члена її сім'ї з 2012 року у цій квартирі проживав і був зареєстрований відповідач [PERSON], з яким вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі, з вересня 2014 року вони припинили сімейні стосунки оскільки сім?я не склалася. 22.05.2015 року шлюб був розірваний в органах РАЦС. Оскільки відповідач добровільно залишив сім'ю позивачки, не є членом її родини, у будинку відсутні його речі, але у добровільному порядку не бажає виписатися з будинку, що створює перешкоди у користуванні житлом та позбавляє позивача права звернення за оформленням субсидії по комунальним послугам, тому вона вимушена вирішувати це питання у судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Третя особа по справі - [PERSON]. в судове засідання не з?явилася по заяві про розгляд справи у її відсутність, проти винесення рішення не заперечує. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилась згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності квартири від 29.04.1994 року позивачці [PERSON] та третій особі [PERSON] в рівних долях на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира [ADDRESS].(а.с. 6). За вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON], її донька [PERSON], [PERSON], але останній фактично за даною адресою з вересня місяця 2014 року не проживає, про що свідчить: акт не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 31.08.2015 р. (а.с. 10). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 71 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право на жиле приміщення, якщо в місці проживання вона відсутня більш шести місяців без поважних причин. Підстави, передбачені ч.3 ст. 71 ЖК України, за якими зберігається право на житлове приміщення відсутні. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Outcome: approved