Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 18.02.2020 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження, витребувано у третьої особи документи. 04.11.2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивував тим, що 02 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. та зареєстрованим за реєстровим номером №647, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 02 червня 2014 року. Вказав, що для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, 02 квітня 2014 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований за реєстровим №648, а саме легкового автомобіля марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Зазначив, що як стало відомо з постанови про відкриття виконавчого провадження, 28.08.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назарієм Васильовичем відкрито виконавче провадження №59910394 з виконання вказаного виконавчого напису. Вказав, що у зв`язку із начебто невиконанням [PERSON] умов договору позики, 22.12.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. вчинено виконавчий напис №3146, яким звернуто стягнення на легковий автомобіль марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] у розмірі: 65 000,00 грн. - сума заборгованості за договором позики; 235 690,00 грн. - пеня; 2767,40 грн. - три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання; 1700,00 грн. - сума, стягнута згідно ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за вчинення виконавчого напису, що складає загальну суму - 342 532,40 грн. Вважає, що вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. виконавчий напис с таким, що не підлягає виконанню. Вказав, що згідно з дублікатами квитанцій, [PERSON] станом на жовтень 2015 року на рахунок [PERSON] було сплачено грошові кошти на загальну суму 92 000,00 грн. Зазначив, що розмір заборгованості, визначений відповідачем не є безспірним, а на підставі документів, наданих відповідачем Приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Юзві Н.Б. при подачі заяви про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3146, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. 22.12.2015 року щодо звернення стягнення на легковий автомобіль марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму понесених судових витрат. Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, судові витрати стягнути з позивача на користь відповідача. Свій відзив мотивував тим, що з урахуванням вимог законодавства [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юзви Н. Б. із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса з розрахунком заборгованості; оригіналом договору позики від 02.04.2015 р., реєстровий № 647; оригіналом договору застави транспортного засобу від 02.04.2015 р., реєстровий №648; повідомленням про порушення забезпечуваного обтяженням зобов`язання від 03.11.2015 р., надісланого на адресу [PERSON] разом з поштовими конвертами, якими надіслано вказане повідомлення з відміткою про їх повернення за закінченням терміну зберігання. Вказав, що у визначений позикодавцем строк порушене зобов`язання позичальником не було виконано, останній не заперечував щодо розміру заборгованості за договором позики. Зазначив, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріально округу Юзвою Н. Б. надіслано на адресу [PERSON] повідомлення вих. № 330/01-16 від 06.11.2015 р. про те, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса за реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення. Зазначив, що вказаним повідомленням доведено до відома, що у випадку несплати [PERSON] до 03.12.2015 р. наявної заборгованості на загальну суму 340 832,40 грн. за договором позики від 02.04.2014 р. за реєстровим № 647, приватним нотаріусом буде вчинено виконавчий напис на Договорі застави від 02.04.2014 р. за реєстровим № 648. Зазначив, що відповідачем подано усі документи, що у встановленому законом порядку підтверджують безспірність заборгованості боржника, а доводи позивача жодним чином не спростовують наявності передбачених законом підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Вказав, що також не спростовують існування безспірності заборгованості боржника і долучені до позовної заяви копії дублікатів квитанцій. Зазначив, що укладаючи Договір позики сторони погодили, що позика повертається Позикодавцю Позичальником виключно у готівковій формі, одночасно сторони погодили можливість Позичальника внести суму позики на депозит будь-якої нотаріальної контори. Вказав, що згідно з умовами Договору позики від 02.04.2014 р. доказом, що підтверджує повернення Позичальником суми позики може бути виключно один з наступних документів: оригінал Договору позики від 02.04.2014 р. реєстровий №647, повернутий Позикодавцем Позичальнику; розписка Позикодавця про повернення позики із зазначенням про неможливість повернення оригіналу Договору позики; документ, що підтверджує внесення суми позики на депозит будь-якої нотаріальної контори. Зазначив, що позивачем не долучено до позовної заяви жодного із вказаних документів, так як сума позики в порядку та строки, визначені в Договорі, повернута не була. Вказав, що сторони Договору позики погодили повернення суми позики виключно в готівковій формі, долучені до позовної заяви копії дублікатів квитанцій про безготівковий переказ грошових коштів не підтверджують повернення суми позики за Договором позики від 02.04.2014 р. Зазначив, що безспірність заборгованості боржника за виконавчим написом не поставлена у залежність від наявності між сторонами будь-яких інших грошових зобов`язань та їх виконання. Вважає, що законність вчинення оспорюваного виконавчого напису та наявність безспірності заборгованості позивачем не спростовано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги повністю. Вказав, що відповідач ще у 2015 році на картковий рахунок отримала від позивача грошові кошти у розмірі 92 000,00 грн., які вона вважає не були спрямовані на погашення позики. Зазначив, що починаючи з 2015 року відповідач, отримавши вказані кошти не вчиняла фактичних дій, щодо повернення їх позивачу, а такі кошти після їхнього зарахування були прийняті відповідачем, оскільки у протилежному випадку, вважаючи їх такими, що набуті без достатньої правової підстави, на відповідачеві лежить обов`язок повернути кошти позивачу. Зазначив, що відповідач, не повернувши отримані грошові кошти, своїми діями фактично підтвердила прийняття від позивача виконання зобов`язання за Договором позики в безготівковому порядку, незважаючи на те, що всупереч статті 545 Цивільного кодексу України і не надала позивачу розписки про повне виконання грошового зобов`язання, а також не повернула оригіналу Договору позики. Вказав, що утримуючи договір позики відповідач з формальних підстав переконує суд, що позивач як на момент вчинення виконавчого напису, так і станом на час розгляду справи в суді не виконав своє грошове зобов`язання, хоча грошові кошти перераховані від позивача були зараховані на рахунок відповідача. Зазначив, що через недобросовісне використання своїх прав відповідач шляхом вчинення виконавчого напису та його примусового виконання намагається повторно отримати від позивача грошові кошти на виконання Договору позики. Відповідач подав заперечення на доповнення до позовної заяви, в яких просив залишити доповнення до позовної заяви без розгляду. Окрім цього, відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що дублікати квитанцій, долучені до позовної заяви, не містять жодної інформації, які б давали обгрунтовані підстави стверджувати, що безготівкові перерахунки грошових коштів вчинені саме на виконання договору позики, а не у зв`язку з іншими правовідносинами сторін. Вказав, що представник позивача, з посиланням на те, що відповідач не повернув грошові кошти, перераховані на її рахунок, висловлює припущення про прийняття кредитором виконання зобов`язання. Зазначив, що дублікати квитанцій про перекази [PERSON] грошових коштів на рахунок [PERSON] 11.03.2015 р., 07.07.2015 р., 05.09.2015 р., 08.10.2015 р., копії яких долучені до позовної заяви, підтверджують, що умови Договору позики позичальником виконано не було - ні в строк, ні у формі, ані у місці, встановленому Договором позики. Вказав, що безготівкові перекази здійснені у 2015 році не мають жодного відношення до умов Договору позики від 02.04.2014 р. Зазначив, що сам по собі факт неповернення відповідачем грошових коштів не є доказом прийняття виконання зобов`язання за договором, який передбачав зовсім інший порядок, строк та місце виконання зобов`язання. Також відповідач подав письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та доповненні до позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в відзиві на позов та запереченні. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення такого, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази. З копії договору позики від 02.04.2014 року вбачається, що між [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , місце праці - ТзОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна») та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. та зареєстрованим за реєстровим номером №647, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 02 червня 2014 року. З пункту 2 даного договору вбачається, що після повернення позики в повній сумі позикодавець повинна повернути позичальнику цей договір. У разі неможливості повернення договору позикодавець повинна вказати про це у розписці про повернення позики, яку вона видасть. Наявність договору або розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З пункту 3 даного договору вбачається, що повернення позиченої суми грошей має відбутися в м. Львові або за місцем проживання (реєстрації) позикодавця. У разі відсутності позикодавця в м. Львові або за місцем її проживання (реєстрації) на момент повернення суми позики, або її ухилення від отримання цієї суми, позичальник має право внести вказані кошти на депозит будь-якої нотаріальної контори. У вказаному випадку борг буде вважатися повернутим. З копії договору застави транспортного засобу від 02.04.2014 року вбачається, що для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, 02 квітня 2014 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований за реєстровим №648, а саме легкового автомобіля марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . З копії повідомлення про порушення забезпечуваного обтяженням зобов`язання від 03.11.2015 року вбачається, що [PERSON] цим повідомленням доводить до відома [PERSON] , що у порушення умов договору позики, укладеного між ними, станом на 03.11.2015 року останнім не повернута сума позики у розмірі 65000,00 грн. у строк, встановлений у договорі. З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 7901902351755 вбачається, що [PERSON] відправлено поштове відправлення [PERSON] на адресу [ADDRESS] . З копії довідки Укрпошти вбачається, що поштове відправлення повертається з причини закінчення терміну зберігання. З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 7901902351763 вбачається, що [PERSON] відправлено поштове відправлення [PERSON] на адресу ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет» м. Львів, вул. Котика, 7. З копії довідки Укрпошти вбачається, що поштове відправлення повертається з причини закінчення терміну зберігання. З копії заяви [PERSON] від 22.12.2015 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юзви Н.Б. вбачається, що вона просила нотаріуса вчинити виконавчий напис для звернення стягнення на легковий автомобіль марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Вказано, що станом на 22.12.2015 року зобов`язання за договором застави не виконано, взяті в борг грошові кошти за договором позики не повернуто, загальна сума заборгованості становить 342532,40 грн. З копії листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юзви Н.Б. від 06.11.2015 року № 330/01-16 вбачається, що нотаріус повідомляє [PERSON] , що у випадку несплати ним до 03.12.2015 року наявної заборгованості у сумі 340832,40 грн. за договором позики буде вчинено виконавчий напис на договорі застави. З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 7902002214660 вбачається, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. відправлено поштове відправлення [PERSON] . З копії довідки про відстеження пересилання поштових відправлень вбачається, що поштове відправлення № 7902002214660 не вручене під час доставки. З виконавчого напису № 3146 від 22.12.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., вбачається, що пропонується звернути стягнення на легковий автомобіль марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] у розмірі: 65 000,00 грн. - сума заборгованості за договором позики; 235 690,00 грн. - пеня; 2767,40 грн. - три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання; 37375,00 грн. - інфляційні втрати, 1700,00 грн. - сума, стягнута згідно ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за вчинення виконавчого напису, що складає загальну суму - 342 532,40 грн. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2016 року вбачається, що державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ відкрито виконавче провадження №49783885 з виконання виконавчого напису № 3146, виданого 22.12.2015 року. З постанови про розшук майна боржника від 05.02.2016 року вбачається, що державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ по виконавчому провадженні №49783885 оголошено розшук майна Ford Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року вбачається, що державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ по виконавчому провадженні №49783885 накладено арешт на все майно позивача та заборонено здійснювати відчуження такого майна. З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 48901343 від 05.02.2016 року та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р32043 від 15.04.2020 року вбачається, що 05.02.2016 року в реєстрі зареєстровано обтяження майна автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 52917450 від 10.02.2016 року вбачається, що 09.02.2016 року в реєстрі зареєстровано арешт нерухомого майна позивача. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.08.2019 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем відкрито виконавче провадження №59910394 з виконання виконавчого напису № 3146, виданого 22.12.2015 року. Згідно дубліката квитанції №Р24А157157702473644 [PERSON] 11.03.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 27 500,00 грн. Згідно дубліката квитанції №62547259368 [PERSON] 07.07.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 25 000,00 грн. Згідно дубліката квитанції №73321862014297141903 [PERSON] 05.09.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 30 000,00 грн.; Згідно дубліката квитанції №73321862042881072928 [PERSON] 08.10.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 9 500,00 грн. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями» для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Верховний суд у постанові від 20.05.2020 року у справі № 629/2858/16 висловив наступну позицію. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 15 січня 2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс19). Судом встановлено, що [PERSON] 02.04.2014 року отримав від [PERSON] в позику грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 02 червня 2014 року. Судом встановлено, що позивачем не здійснено повернення грошових коштів відповідачу у строк та у порядку, визначеному умовами договору позики від 02.04.2014 року. Судом встановлено, що відповідно до пункту 8 договору позики від 02.04.2014 року якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити пеню у розмірі 0,7 % від суми позики, вказаної в п.1 даного договору, за кожен день прострочення. Судом встановлено, що [PERSON] 11.03.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 27 500,00 грн., 07.07.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 25 000,00 грн., 05.09.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 30 000,00 грн., 08.10.2015 року перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 9 500,00 грн. У судовому засіданні представник позивача вказав, що вказані грошові кошти були сплачені позивачем на виконання договору позики від 02.04.2014 року, проте представник відповідача заперечив цю обставину. Судом встановлено, що 22.12.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, відповідно до якого пропонується звернути стягнення на легковий автомобіль марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ; за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] у розмірі: 65 000,00 грн. - сума заборгованості за договором позики; 235 690,00 грн. - пеня; 2767,40 грн. - три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання; 37375,00 грн. - інфляційні втрати, 1700,00 грн. - сума, стягнута згідно ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за вчинення виконавчого напису, що складає загальну суму - 342 532,40 грн. Беручи до уваги встановлені судом обставини, існування заборгованості та розмір заборгованості не були безспірними станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а відтак наявні підстави для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, відповідач подав письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В позовній заяві позивач вказав, що йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження з виконання оскаржуваного виконавчого напису з постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак позивач не вказує з якого саме дня йому стало відомо про існування такого виконавчого напису нотаріуса та не надає суду достатніх належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо би було достовірно встановити день, коли він довідався про вчинення даного напису. Представник позивача вказав, що позивач сплатив відповідачу певні суми коштів та вважав відповідно, що його зобов`язання перед позикодавцем виконані в повному обсязі. Однак суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що позивачем після належного, на його думку, виконання зобов`язання за договором позики здійснювалися будь-які дії для виконання умов договору, вказаних у пунктах 2 та 3 такого, зокрема отримання договору позики або розписки від позикодавця чи доказів внесення позичених коштів на депозит будь-якої нотаріальної контори. Судом встановлено, що 05.02.2016 року та 09.02.2016 року була проведена реєстрація арешту майна позивача в рамках виконавчого провадження № 49783885. Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 року по справі № 757/29988/17-ц висловив наступну правову позицію. За правилами частини першої статті 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо втратили достовірність і повноту із пливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінг та інші проти Сполученого Королівсьва»; пінкт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не достатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.03.2019 року по справі № 367/1315/15-ц, стаття 261 ЦК України пов`язує початок перебігу строку позовної давності не лише з моментом коли особа дізналася про порушення її права, а й з моментом, коли особа в силу розумних причин мала дізнатися про таке порушення, що передбачає презумпцію можливості та обов`язку особи цікавитися станом своїх майнових прав, оскільки відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Позивач всупереч вказаній правовій позиції не довів факту, через який не знав про порушення свого цивільного права, та факту того, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права впродовж тривалого часу в період з 22.12.2015 року (дата вчинення виконавчого напису) до 18.01.2017 року (дата початку трирічного строку з розрахунку його закінчення 17.01.2020 року). Натомість, враховуючи презумпцію можливості та обов`язку особи цікавитися станом своїх майнових прав, позивач мав можливість та зобов`язаний був знати про стан своїх майнових прав, зокрема про накладення на його майно арешту в рамках виконавчого провадження ВП № 49783885 з виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Відтак позивач об`єктивно міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, з часу реєстрації обтяження його майна у виді арешту, а саме з 05.02.2016 року, що є днем, з якого починає свій перебіг позовна давність для даного спору. Таким чином позовна давність для позовних вимог, що розглядаються, спливла 06.02.2019 року. Позивач звернувся із даним позовом до суду 17.01.2020 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, враховуючи, що позовна давність на час звернення до суду з даним позовом спливла, представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позову потрібно відмовити повністю. Відповідач у відзиві просив стягнути в його користь судові витрати з позивача, однак заявив лише про орієнтовну суму своїх судових витрат та не надав суду достатніх належних та допустимих доказів того, що ним було здійснено такі витрати та їхній конкретний розмір. За таких обставин суд позбавлений можливості вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, немає.

Outcome: dismissed