Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір відповідно до якого ним було отримано позику. Вважає укладений договір недійсним, зважаючи на те, що відповідачемнадано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак даний договір ним не було підписано, не повідомлено письмово йому всю необхідну інформацію щодо умов договору, воспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, не було надано йому розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований йому відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому Договір про надання позики, укладений між ним та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений ним та відповідачем, містить ознаки Кредитного договору, а тому повинен укладатися в письмовій формі. Вимога про нарахування та сплату неустойки, якає явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК Українизасадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, а не несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання, розмір нарахованих відсотків та пені, за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Згідно з п.2. ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Просить визнати недійсним Договір позики укладений між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Ухвалою суду 09.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 06.04.2021 на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого 08.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - відповідач) та позивачем було укладено договір № 914571114 (далі - Договір) про надання грошових коштів без конкретної споживчої мети на суму 5 000 грн 00 коп строком на 25 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника (банківська картка № [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності та платності, що засвідчує факт укладення кредитного Договору між ними у формі електронного документу, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Строк платежу за Договором закінчився 03.12.2018, а позивач не виконав свої зобов`язання та не повернув кредит і не сплатив проценти. Фінансова установа заперечує проти позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до п. 4.1. Договору - невід`ємною частиною Договору є «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила), з якими позивач погодився та зобов`язався неухильно їх дотримуватися. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті Товариства за посиланням: www.monevveo.ua/uk/confidentialitv/creditrules/. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 2.1.5. Правил, Договір - домовленість Позичальника та Товариства щодо їх взаємних прав і зобов`язань, оформлена в електронній формі; є електронним договором в розумінні законодавства України, що регулює питання в сфері електронної комерції. З огляду на викладене, Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, що спростовує не обгрунтоване твердження Позивача. Відповідно до п. 4.5. Договору Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету, що є унікальною комбінацією букв та/або цифр. Частиною 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Позичальник заповнив Заявку, що передувало підписанню Договору. Заявка являє собою анкету встановленої Товариством форми, що інтегрована Інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства, яка заповнюється Позичальником на Сайті Товариства www.monevveo.ua з метою вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства згідно ч.4 ст.8 ЗУ «Про електронну комерцію», заповнення якої, відповідно до ч.6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» є також відповіддю Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Електронний договір, про прийняття такої пропозиції, (п. 2.1.3 Правил). Товариство інформує заявника про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості видачі кредиту чи про відмову у видачі шляхом надсилання смс повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, та шляхом надсилання електронного листа на адресу електронної пошти, зазначену у заявці. Смс-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має ввести у спеціальне поле на сайті для того, щоб завершити реєстрацію та генерацію особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредиту (суму кредиту, процентну ста строк). Також клієнту надається повний доступ для ознайомлення із «індивідуальною» частиною договору на Сайті Товариства і знову пропонується підтвердити свій намір щодо отримання кредиту шляхом проставляння відповідної позначки у спеціально відведеному полі. Ця позначка являє собою дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних «індивідуальної» частини договору та призначені для ідентифікації підписувача цих даних і по своїй суті є електронним підписом у розумінні Закону України «Про електронний цифровий підпис» В результаті, пройшовши весь алгоритм дій Товариства при укладенні кредитного договору вищевикладене є спростуванням наведених доводів Позивача, так як без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу Позивачем на сайт Товариства за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не було б укладено. Таким чином, Товариство надіслало пропозицію (оферту) укласти Договір Позичальнику, який акцептував її за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, увівши його в спеціальне поле та натиснувши іконку «відправити/підписати». Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Позичальника для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Саме Позивач звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога, є акцептом на укладення кредитного договору. Окрім цього, зі змісту Заявки вбачається, що ним вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номер мобільного телефону, дату народження, паспортні дані, сімейний стан, освіта, місце проживання, реєстрації, дату володіння житлом, працевлаштування із зазначенням місця роботи, щомісячний дохід, дати наступної виплати заробітку, щомісячні доходи та витрати, а також зазначено номер картки, якою користується Позичальник. Позивачем, не надано належних доказів про неналежну форму оскаржуваного правочину, а саме його не підписання, як підставу для визнання його недійсним, оскільки приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (правова позиція Верховного Суду по справі № 127/33824/19 від 07.10.2020). Позивачем не заперечується факт отримання грошових коштів за Договором. В цей же час, станом на 25.03.2021 Позичальником сплачено 3 675 грн 00 коп в рахунок погашення заборгованості за Договором. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (правова позиція Верховного Суду суду по справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 ). Застосування норм ЗУ «Про споживче кредитування» до Договору є помилковими та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки підписавши Договір, Позичальник розумів, що отримані грошові кошти не є споживчим кредитом. Позивачем не надано жодних належних доказів того, що Відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. В свою чергу, Товариством у повному обсязі було надано інформацію Позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у Договорі. Позивач не мав претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Отже, дії Відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики. Відповідно до п. 4.7. Договору, Позичальник підтверджує, що: отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України: - отримав Кредит не на споживчі цілі; інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Укладений Договір свідчить про повну обізнаність Позичальника щодо усіх умов Договору та отримання інформації, передбачену законодавством України. До того ж, підписавши Договір, Позивач підтвердив взаємовигідність, справедливість та добросовісність Договору, що нівелює усі доводи стосовно нібито нечесної підприємницької практики, введення його в оману чи ненаданні будь-якої інформації. Позивач погодився на укладення Договору саме такого змісту, при цьому не скористався правом відмовитись в односторонньому порядку від укладеного Договору. Будь яких доказів нарахування відсотків, що порушувало б законодавство -позивачем не надано. Відповідно до п. 3.3. Договору у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми Кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі 3% (три відсотки) від залишку суми Кредиту за кожний день прострочення повернення Заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення Заборгованості за Кредитом. Тобто, так як строк користування кредитними коштами, протягом якого підлягали нарахуванню відсотки, при належному виконанні умов Договору становив 25 днів, у Товариства не було підстав обраховувати та застосовувати річну ставку, виходячи з незначного строку кредитування, а також прогнозувати можливе порушення умов Договору обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами Позивачем, ніж визначено Договором. Так Договір правомірно містить в собі умови щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами, а також неустойку у вигляді пені - як засіб забезпечення належного виконання зобов`язання. В оспорюваному Договорі, містяться усі істотні умови зокрема: 1) предмет Договору (п. 1.1. Договору); 2) строк Договору (п. п. 1.2., 1.3. Договору); 3) інформація про відсотки за користування кредитом (п. п. 1.4. - 1.5. Договору Додаток № 1 до Договору); 4) права та обов`язки сторін (п.п.2.1 - 2.2 Договору); 5) розрахунок сукупної вартості та термін платежу за кредитом (п. 1.6. Договору, Додаток № 1 до Договору). Таким чином, перед укладенням Договору, Фінансова установа надала Позивачу усю інформацію, яку необхідно надати відповідно до законодавства України після чого останній підписав Договір за допомогою електронного підпису, погодився і зобов`язався неухильно дотримуватися умов Договору. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Цей факт повністю спростовує твердження позичальника щодо відсутності у договорі інформації щодо загальної вартості кредиту, а також ставить під сумнів аргументованість усіх інших вимог та обставин на які він посилається. Відтак, у Договорі відображені усі істотні умови, він є електронним, оформлений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства у відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, що за правовими наслідками прирівнюється до письмової форми договору. Договір підписаний Позивачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора у відповідності до ст. ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». У свою чергу, Товариство перерахувало грошові кошти на банківський рахунок Позичальника, тим самим, виконавши зобов`язання щодо надання грошових коштів у кредит за Договором, а тому просять у позові відмовити повністю. Позивачем [PERSON] відповіді на відзив, у встановлений ухвалою судді від 09.03.2021 строк, до суду не надіслано. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Разом з позовною заявою подав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника за наявними в справі матеріалами. В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі матеріалів справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно з ч.1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, судом встановлено, що 08.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та позивачем [PERSON] укладено договір № 914571114 (далі Договір), в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті Товариства та виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який разом із Графіком розрахунків, що є додатком 1 до Договору та Правилами надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі Правила) складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальникові кредит на суму 5000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 1.4 цього договору. Строк дії договору 25 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором ( а.с.39-40). Відповідно до п.1.4. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту визначеного в п.1.3. цього Договору (а.с.39). Позичальник сплачує фінансовій установі проценти за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 620,50 % річних (п.1.5. Договору, а.с.39). Згідно п. 1.3, 1.4 Договору та п. 1, 2 Графіку розрахунків (додаток 1 до Договору), термін платежу - 03.12.2018, сума кредиту - 5000,00 гривень, нарахований процент - 2125,00 гривень, разом до сплати - 7125 гривень (а.с. 39, 40 (зворотна сторона). Сукупна вартість кредиту складає 142,50 % від суми кредиту ( у процентному вираженні) або 7125,00 гривень ( у грошовому виразі) та включає в себе: проценти за користування кредитом 42,50% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2125 грн. ( у грошовому виразі), суму кредиту 5000 грн ( у грошовому вираженні) (а.с.40 зворотна сторона). Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства (www.moneyveo.ua) ( п. 4.1 Договору). Факт отримання позивачем кредитних коштів у розмірі та у спосіб, визначених договором, позивачем не заперечується. Відповідно до вимог ст.ст. 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується у ст.3 ЦК України. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку ( ч.1 ст. 207 ЦК України). За приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму ( ст. 8 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг»). Згідно ст. 11 Закону України « Про електронну комерцію» електронний договір укладається та виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону України « Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 4.1 Договору його невід`ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Вказані Правила перебувають в загальному доступі на сайті Товариства за посиланням: www.moneyveo.ua. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Крім цього, за п. 2.1.5. Правил, Договір - домовленість Позичальника та Товариства щодо їх взаємних прав і зобов`язань, оформлена в електронній формі; є електронним договором в розумінні законодавства України, що регулює питання в сфері електронної комерції. Так судом встановлено, що Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» відповідає поняттю письмової форми, що спростовує твердження позивача про наявність підстав для визнання Договору недійсним в зв`язку з його не укладенням в письмовій формі. Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 ЗУ «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 вказаного Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1,2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом п. 4.2 Договору сторони домовилися що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення» (правова позиція Верховного суду по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021). Частиною 6 ст. 11 Закону України « Про електронну комерцію» передбачені види відповіді особи, якій направлена пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття, зокрема шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 08.11.2018 позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання кредиту, що відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є акцептом на укладення кредитного договору (а.с. 42). Вказана заявка [PERSON] на отримання кредиту містить його прізвище, ім`я та по батькові, серію та номер паспорта, ідентифікаційний податковий номер, дату народження, адресу місця проживання, номер телефону, відомості про місце роботи, номер банківської картки та інші особисті дані, а також зазначення про підтвердження з повним ознайомленням з умовами договору та дії у власних інтересах. Заявка являє собою анкету встановленої Товариством форми, що інтегрована в Інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства, яка заповнюється Позичальником на Сайті Товариства www.monevveo.ua з метою вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в Інформаційно-телекомунікацій системі Товариства згідно ч.4 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію», заповнення якої, відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є також відповіддю Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Електронний договір, про прийняття такої пропозиції, (п. 2.1.3 Правил). Відповідно до п. 3.10. Правил у випадку прийняття Товариством рішення про надання кредиту, сторони укладають Договір, текст якого надсилається на електронну пошту заявника, зазначену в заявці. Заявник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами Договору шляхом кліку по кнопці «Так» на відповідне питання в Особистому кабінеті, що є моментом укладення Договору. Відповідачем прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 08.11.2018 згідно платіжного доручення (заява) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 5000,00 грн. [PERSON] на платіжну картку, вказану позичальником у заяві ( а.с. 41). Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та спростовують посилання позивача про відсутність його підпису на освоюваному Договорі як підставу для визнання його недійсним. Відповідно до п. 4.7. Договору, Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України; отримав Кредит не на споживчі цілі; інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Крім того, згідно п. 4.1. договору № 914571114 від 08.11.2018 його невід`ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. За двадцять п`ять днів користування кредитом, із застосуванням передбаченої договором відсоткової ставки, сукупний обсяг кредитування становив 7125,00 гривень, про що позичальнику було доведено до відома шляхом зазначення даної суми в графіку розрахунку. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, [PERSON] засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Таким чином, укладений Договір свідчить про повну обізнаність Позичальника щодо усіх умов Договору та отримання інформації, передбаченої законодавством України. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами договору. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не надав повної інформації щодо умов договору є необґрунтованими. Відповідно до п. 2 Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору, зазначено суму кредиту та сукупну вартість кредиту, що спростовує посилання позивача на його необізнаність з даного питання. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 914571114 від 08.11.2018 та Додатку до нього, вбачається, що в них визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 3.3. Договору у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми Кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі 3% (три відсотки) від залишку суми Кредиту за кожний день прострочення повернення Заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення Заборгованості за Кредитом. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З урахуванням наведених вище норм за умовами укладеного сторонами договору можливі умови щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами, а також неустойки у вигляді пені як засобу забезпечення належного виконання зобов`язання. Крім цього, пунктом 3.3 оскаржуваного договору встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Будь-яких інших доказів непропорційно великої суми компенсації, нарахування пені та відсотків, у разі невиконання зобов`язань суду не надано. Також суд критично оцінює посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у пункті 3.3. та 3.5. оскаржуваного Договору, оскільки вказаними пунктами встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 914571114 від 08.11.2018 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику не підтверджуються належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору та Додатками до нього. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору № 914571114 від 08.11.2018, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Згідно ч.ч. 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Позивач, звернувшись до суду за захистом своїх прав як споживача звільнений від сплати судового збору. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави. Згідно ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed