Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за розписками у розмірі 52\~561,60 грн. та моральну шкоду у розмірі 2\~500,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що позивач позичив під розписки відповідачу грошові кошти у сумі 4\~500,00 доларів США. Позивач свої зобовязання виконав, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість у розмірі 1\~300,00 доларів США. Позивач у судове засідання не зявився, натомість його представник звернувся до суду із заявою, у якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 31.03.2011р. позивач уклав договір позики з відповідачем шляхом надання останній грошових коштів під розписку у розмірі 3\~000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.11.2011р. та сплатою 2 % винагороди щомісячно за користування коштами. Окрім цього, позивач також у червні 2012 року додатково позичив грошові кошти відповідачу у розмір 1\~500,00 доларів США, про що свідчить розписка, в якій відповідач зобовязалась повертати загальну суму боргу по 250,00 доларів США щомісячно (а.с.9). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними, внаслідок чого у неї з грудня 2013 року по 25.05.2016р. виникла заборгованість за договорами позики, яка відповідно до розрахунку станом на 25.05.2016р. становить 1\~300,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 32\~851,00\~грн. (а.с.10). Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з грудня 2013 року по 25.05.2016р. становить 1 300,00 доларів США, а розмір погодженої сторонами винагороди позивачу складає 2 % щомісячно. Таким чином з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути відсотки за користування грошовими коштами за період з грудня 2013 року по 25.05.2016р. у розмірі 780,00\~доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 19\~710,60\~грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача також моральну шкоду у розмірі 2\~500,00 грн., посилаючись на моральні страждання, завдані йому внаслідок неповернення грошових коштів. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Водночас, позивачем всупереч вказаному не доведено факт заподіяння йому моральних страждань відповідачем, оскільки просте посилання на те, що в наслідок неповернення грошових коштів він постійно знаходиться в стресовому стані не може бути достатнім доказом для задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди. З огляду на викладене, суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial