Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02.12.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошей в сумі 5000 дол.США, які позичальник зобов`язався повернути 02.06.2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] написана власноручно розписка, яка посвідчує передання їй грошей в сумі 5000 дол.США в присутності двох свідків. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання та повернути грошові кошти, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Таким чином, сума заборгованості становить 5000 дол.США, що станом на 01.06.2020 року за офіційним курсом НБУ становить 134342,50 грн. Оскільки, відповідачем не виконано умов договору позики, то настає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, стягненню підлягає: сума боргу - 5000 дол.США, що еквівалентно 134342,50 грн.; індекс інфляції за період з червня 2017 року по травень 2020 року в сумі 32345,40 грн.; три проценти річних від простроченої суми 449,59 дол.США, що еквівалентно 12079,81 грн. Всього 178 767,71 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначені грошові кошти за договором позики та судові витрати. Ухвалою суду від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 15.04.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзиву проти позову від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав Судом встановлено, що 02.12.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошей в сумі 5000 дол.США, які позичальник зобов`язався повернути 02.06.2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] написана власноручно розписка, яка посвідчує передання їй грошей в сумі 5000 дол.США в присутності двох свідків. На підставі ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ч.1, 2 ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.610, ч.1 ст.612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд зазначає, що за своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц. Зважаючи на викладені законодавчі норми та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні за письмовим договором позики від 02.12.2016 року, укладеним між сторонами по справі, що вбачається із такого договору, та письмової розписки до нього, наданих позивачем, було підтверджено передачу з боку [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 5000 дол.США на виконання умов укладеного між ними договору позики. Натомість, суд зазначає, що [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження проведення нею з позивачем будь-якого розрахунку по такому договору позики від 02.12.2016 року. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 02.12.2016 року в розмірі 5000 дол.США, що станом на 01.06.2020 року за офіційним курсом НБУ становить 134342,50 грн. Відповідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Як вбачається із розрахунку наданого позивачем, загальна сума заборгованості за договором позики від 02.12.2016 року становить 178767,71 грн., з яких: основний борг 134342,50 грн.; індекс інфляції 32345,40 грн. за період з червня 2017 року по травень 2020 року; три проценти річних від простроченої суми 449,59 дол.США, що еквівалентно 12079,81 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки такий перевірений судом та відповідачем не спростований. З врахуванням вищенаведеного, оскільки позичальник своїх зобов`язань за договором позики не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики від 02.12.2016 року в розмірі 178767,71 грн., з яких: основний борг - 134342,50 грн.; індекс інфляції 32345,40 грн.; три проценти річних від простроченої суми 12079,81 грн. На підставі ст.141 ЦПК внаслідок повного задоволення позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати на користь позивача зі сплати судового збору в сумі 1787,68 грн.

Outcome: approved