Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Сторони з 14.02.2004 року по 18.02.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що із-за непорозумінь між нею та чоловіком по питанню матеріального утримання сина вона вимушена була у квітні 2008 року звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 28 травня 2008 року було стягнено зі [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 25 квітня 2008 року. Рішення суду набрало чинності 09.06.2008 року та було видано виконавчий лист № 2- 4248 від 26.06.2008року, який позивачем було надано на виконання до Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивач вказала, що у зв»язку з тим, що в них з відповідачем були різні погляди на шлюб та сімейні обов»язки вони ще на початку 2010 року припинили шлюбні відносини. Позивач разом з дитиною перейшла на постійне проживання у квартиру своїх батьків по [ADDRESS], а відповідач перейшов на постійне місце проживання до матері, де він зареєстрований по теперішній час. Позивач зазначила, що син продовжував проживати разом з нею, батько дитини сплачував аліменти за рішенням суду і спілкувався з дитиною, чому позивач ніколи не перешкоджала. На початку 2012 року [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до АР Крим у м. Севастополь з причин чого 10.04.2012 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та направлено по територіальності до м. Севастополя, АР Крим, де [PERSON] працював у батальйоні патрульної служби м. Севастополя. 08 червня 2012 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі була винесена Постанова про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника [PERSON], як аліменти на утримання сина [PERSON], перераховуючи кошти позивачу. Прізвище позивача «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]» у зв»язку з реєстрацією 23 червня 2010 року з [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище «[PERSON]», але 06 листопада 2013 року змінила його на «[PERSON]». 15.06.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Севастополя винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-4248/2008, виданого 26.06.2008 року про стягнення аліментів з [PERSON], зареєстрованого у м. Бердянську на користь позивача у розмірі 50% від доходу до погашення заборгованості, яка уже виникла у нього на той час. Переїхавши на роботу і постійне місце проживання до м. Севастополь АК Крим відповідач [PERSON] не регулярно і не в повній мірі виконував рішення суду. З часу відкриття виконавчого провадження 15.06.2012 року та до кінця року жодного разу не надіслав коштів на утримання сина. [PERSON] ні позивачу, ні сину не дзвонить по телефону, не приїздить до сина, не цікавиться його розвитком, його здоров»ям, жодним чином не спілкується з ним. З лютого 2014 року [PERSON] не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймав участі у його вихованні і взагалі не цікавився життям свого сина. Фактично з 2014 року [PERSON] ухиляється від матеріального утримання дитини, до сина не проявляє батьківських почуттів, участі у вихованні не приймає по сьогодення, з сином не спілкується. [PERSON] з 2014 року не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі у підготовці сина до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не приймає участі у лікуванні сина коли він хворіє, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, жодного разу не відвідав його навчальний заклад, не цікавився і не цікавиться його успіхами у навчанні, його поведінкою в школі та захопленнями, не зважаючи на те, що він є здоровим працездатним чоловіком. Свої батьківські обов»язки він не виконував і не виконує з власної вини, так як не бажає цього робити. Так як позивач з 2014 року не отримує аліменти на матеріальне забезпечення сина, та не має жодної інформації про наявність чи відсутність на даний час виконавчого провадження про стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання сина, вона неодноразова зверталася з письмовими зверненнями до виконавчої служби Ленінського району м. Севастополя , але не отримала жодної відповіді, не зважаючи на те, що запит вона робила як з м. Бердянська, так і з Росії. З часу припинення шлюбних відносин зі [PERSON] [PERSON] постійно проживає з позивачем, має належні умови проживання, любов та піклування з її боку та зі сторони її родичів. Позивач вважає, що [PERSON] формально є батьком дитини та прийняла рішення про звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківства відносно [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання у встановленому законом порядку, суд, врахувавши думку сторін по справі, які не заперечували провести заочний розгляд справи, на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради позовні вимоги позивача підтримав і вважав доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухав сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2004 року по 18.02.2010 року. Встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що на початку 2010 року фактичні шлюбні відносини між сторонами вже були припинені. Позивач разом з дитиною переїхала на постійне проживання у квартиру своїх батьків по [ADDRESS], а відповідач переїхав на постійне місце проживання до матері, де він зареєстрований по теперішній час. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 28 травня 2008 року було стягнено зі [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 25 квітня 2008 року. Рішення суду набрало чинності 09.06.2008 року та було видано виконавчий лист № 2- 4248 від 26.06.2008 року, який позивачем було надано на виконання до Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Судом встановлено, що в 2012 року [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до АР Крим у м. Севастополь з причин чого 10.04.2012 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчоїслужби виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом було направлено до м. Севастополя, АР Крим, де [PERSON] працював у батальйоні патрульної служби м. Севастополя. Встановлено, що відповідач, переїхавши на роботу та на постійне місце проживання до м. Севастополь АР Крим, не регулярно і не в повній мірі виконував рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини. З часу відкриття виконавчого провадження -15.06.2012 року та до кінця року жодного разу не надіслав коштів на утримання сина. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ні позивачу, ні сину не дзвонить по телефону, не приїздить до сина, не цікавиться його розвитком, його здоров»ям, жодним чином не спілкується з ним. З лютого 2014 року [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймав участі у його вихованні і взагалі не цікавився життям свого сина. Також встановлено, що з 2014 року [PERSON] ухиляється від матеріального утримання дитини, до сина не проявляє батьківських почуттів, участі у вихованні не приймає по теперішній час, з сином не спілкується, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі у підготовці сина до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не приймає участі у лікуванні сина коли він хворіє, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, жодного разу не відвідав його навчальний заклад , не цікавився і не цікавиться його успіхами у навчанні, його поведінкою в школі та захопленнями,не зважаючи на те, що він є здоровим працездатним чоловіком. [PERSON] свої батьківські обов»язки він не виконував і не виконує з власної вини, так як не бажає цього робити. Всі вищевикладені доводи позивача, також підтвердили і свідкі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради від 06.03.2017 року № 01-1397/46, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно дитини не виконує, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551, 20 грн. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: approved