overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що перебували в шлюбі. Під час перебування в шлюбі придбали квартиру [ADDRESS]. Просив вказану квартиру поділити між ними в рівних частинах, визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальну частину квартири без виділення майна в натурі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач позов визнала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України (далі: СК України), ст.368 Цивільного кодексу України (далі: ЦК України). Згідно ст.60,ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст.368,ч.3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторонами під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу 22.11.2002 року придбано квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на позивача. Відповідачем позов визнано. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що проживав спільно з нею до 08.08.2013 року, мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який залишився проживати та проживає з ним, дитині створені всі необхідні умови для проживання. Умови ж проживання відповідача несприятливі для проживання дитини. Просив визначити місцем проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], його місце проживання. Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач позов визнала. Представник органу опіки та піклування Коростенської міської ради позовні вимоги підтримав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Відповідач не заперечує, щоб місцем проживання дитини було визначено місце проживання позивача. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Враховуючи вищевказане, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.06.2010 року по справі №2-1362/10 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку з 14.04.2010 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.08.2015 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку з 12.03.2015 року. Просить змінити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, відзиву та інших заяв, клопотань не подала. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України. Сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.06.2010 року по справі №2-1362/10 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку з 14.04.2010 року, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.08.2015 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку з 12.03.2015 року. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, як платник аліментів, просить визначити зменшити розмір аліментів на першу дитину, оскільки має скрутний матеріальний стан, захворювання, матір на утриманні. Відповідач доводи позивача не оспорила та не спростувала. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 12.12.2012 року по справі №2-1492/12 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання ситна [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку з 31.10.2012 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 03.04.2019 року по справі №279/445/19 припинено стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] та стягнуто аліменти з відповідача на його користь на утримання доньки, починаючи з 25.01.2019 року. Просить змінити розмір стягуваних з нього аліментів та стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи за 25.01.2019 року. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, відзиву та інших заяв, клопотань не подала. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України. Сторони до 25.12.2012 року перебували в шлюбі, мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2012 року (справа №2-1492/12) відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, на утримання двох дітей. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2019 року (справа №279/445/19) з позивача припинено стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , які стягувались відповідно до вищевказаного рішення, однак розмір аліментів на утримання сина [PERSON] не визначено. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, як платник аліментів, просить визначити розмір аліментів на одну дитину, оскільки стягнення з нього аліментів на іншу дитину припинено. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, оскільки зміна аліментів за минулий, до звернення до суду, період не можлива. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.10.2012 року по справі за позовом Кредитної спілки «Оберіг» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було стягнуто в солідарному порядку борг за кредитним договором №566-к1 від 08.11.2007 року в сумі 97126,05 грн. та судові витрати. Відповідач являється отримувачем кредиту, а він був одним з його поручителів. Під час примусового виконання судового рішення з нього були стягнуті кошти в сумі 77884,98 грн.. Оскільки він погасив борг відповідача, то в нього виникло право регресної вимоги до нього про стягнення виплачених коштів. Просив стягнути з відповідача в порядку регресу 77884,98 грн... Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про нерозгляд справи в його відсутність не подав, проти позовних вимог не заперечив. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : 08.11.2007 року відповідачем з КС «Оберіг» укладено кредитний договір №566-к1. Відповідно до договору поруки №566-к1 від 08.11.2007 року позивач виступив поручителем відповідача. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.10.2012 року з позивача та відповідача в солідарному порядку було стягнуто 97126,05 грн. заборгованості за кредитним договором №566-к1 від 08.11.2007 року. Відповідно до акту від 10.03.2016 року позивачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 77884,98 грн.. Відповідач доводи позивача не спростував. Відповідно до ст.556,ч.2 ЦК України, до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Враховуючи, що позивач виконав зобовязання відповідача, він набув права вимоги до відповідача, тому позовна вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником 1/2 частини будинку №23 по вул.Ціолковського м.Коростеня Житомирської області, в якій зареєстрована відповідач, однак в будинку понад 3 роки не проживає. Просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування належним йому житловим приміщенням. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без викликав осіб. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням, яке являється власністю позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства щодо права користування чужим майном (сервітут). Позивач являється власником 1/2 частини будинку №23 по вул.Ціолковського м.Коростеня Житомирської області, в якому зареєстрована відповідач. Власником іншої частини будинку є син позивача [PERSON]. Права власності на будинок позивач та інший співвласник отримали 11.09.2017 року в порядку спадкування за законом. В даний час відповідач, яка в будинку зареєстрована 03.04.2009 р., житловою площею будинку позивача не користується, витрат по його утриманню не несе, за користування ним позивачеві не сплачує. Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач користування майном позивача припинила добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачеві оплати не проводить, вонан втратила право на користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником будинку [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований в ньому, однак в будинку жодного дня не проживав, з реєстраційного обліку не знімається. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити, подавши про це письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, його виклик в судове засідання здійснювався через оголошення в пресі. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням, яке являється власністю позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства щодо права користування чужим майном (сервітут). Позивач являється власником будинку [ADDRESS], в якому зареєстрований відповідач. В даний час відповідач житловою площею будинку позивача не користується, витрат по його утриманню не несе, за користування ним позивачеві не сплачує. Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач користування майном позивача припинив добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачеві оплати не проводив та не проводить, він втратив право на користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач. [PERSON] за вказаною адресою не проживає більше року, особистих речей в будинку не зберігає, витрат по утриманню будинку не несе. Просить визнати відповідача таким, що втратила право на користування належним йому житловим приміщенням. Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомленою про час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошенням про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, в судове засідання не прибула, будь-яких заяв та клопотань не подала. В справі є заява про визнання відповідачем позову (а.с.16), однак її авторство викликає певні сумніви, оскільки до суду направлена позивачем. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням будинку, власником якого являється позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391,405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Позивач являється власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач. В даний час з 2015 року відповідач жилою площею будинку позивача не користується без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, за користування ним не сплачує, користування припинила добровільно, що підтверджено актом комісії Ушомирської сільської ради №868 від 11.10.2019 року. Вказані обставини відповідачем не оспорені та не спростовані . Враховуючи, що відповідач користування майном позивача припинив добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачеві оплати не проводить, вона втратила право на користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач на підставі договору найму, однак в будинку не проживає понад рік, був зареєстрований за згодою позивача на підставі договору найму жилого приміщення, членом його сім`ї не являється. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування належним йому житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечив проти розгляду справи в заочному порядку, подавши письмову заяву. \~ \~ \~ \~Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, розміщення оголошення на сайті суду), відзив на позов та інших заяв не подав. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням, яке являється власністю позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства щодо права користування чужим майном (сервітут). Позивач з 30.04.2009 року являється власником будинку [ADDRESS] (рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2009 року), в якому зареєстрований відповідач, однак житловою площею будинку позивача для проживання не користується, витрат по її утриманню не несе, за користування нею позивачеві не сплачує. Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач користування майном позивача припинив добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачеві оплати не проводить, він втратив право на користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, однак в будинку з 2008 року не проживає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування належним йому житловим приміщенням. Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомленим про час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса Коростенського міськрайонного суду Житомирської області krm.zt.court.gov.ua, Е-mail inbox@krm.zt.court.gov.ua), в судове засідання не прибув, будь-яких заяв та клопотань не подав. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням будинку, власником якої являється позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391,405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Позивач являється власником будинку [ADDRESS] (рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2008 року), в якому як член сім`ї (рідний брат) зареєстрований відповідач. В даний час відповідач жилою площею будинку позивача не користуються без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, за користування ним позивачеві не сплачує, користування припинив добровільно, що підтверджено актом свідків, довідкою №204 від 22.01.2020 року. Враховуючи, що відповідач в житловому приміщенні позивача не проживає без поважних причин понад 12 років, то він втратив право на користування ним. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved