Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житлом, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS]. На даний час в будинку, крім відповідача, зареєстрована його дружина та донька - [PERSON]. В належному позивачу будинку відповідач проживала до 2013 р., а потім за вказаною адресою почала з'являтися дуже рідко, часто змінюючи своє фактичне місце проживання. Останнє місце проживання відповідача - м.Зіньків Полтавської області. Звернення [PERSON] до суду з позовом обумовлене тим, що він не може скористатися правом на отримання субсидії на оплату житлово - комунальних послуг, оскільки при визначенні права на субсидію необхідно враховувати доходи усіх осіб, які зареєстровані в будинку. У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просив його задовольнити. Крім того, останній не заперечував проти заочного розгляду справи, про що надав суду відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.10.2014 р., виданого та зареєстрованого реєстраційною службою Чутівського районного управління юстиції Полтавської області за індексовим номером 28701592, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 5). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2014 року, індексний номер 28702166, власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS], є [PERSON] (а.с.6). З довідки про реєстрацію місця проживання особи №02-28/462 від 05.11.2018 р., виданої Вільхуватською сільською радою Чутівського району Полтавської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно акту обстеження житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на предмет проживання громадянки [PERSON], складеного 26.10.2018р., членами комісії встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає та її особисті речі відсутні. Також, в акті зазначено, що [PERSON] фактично в житловому будинку не проживає більше п'яти років. (а.с. 11). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які відповідно є чоловіком доньки позивача та сусідкою останнього, також підтвердили, що [PERSON] фактично не проживає у житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] протягом багатьох років,а тільки інколи заїжджає до ньогоі взагалі з'являється там рідко. Приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина 1 статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] без поважних причин більше року не проживає за зареєстрованою адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження житлового будинку від 26.10.2018 р. та показаннями свідків. Враховуючи, що відповідач - [PERSON] більше року не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON], та у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право користування цим житлом, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved