Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] як позичальником 23 квітня 2013 року було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого останній отримав від [PERSON] позику у розмірі 800000 гривень та зобов'язався повернути позику 25 липня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] як позичальника за договором позики 23 квітня 2013 року між [PERSON] та СТОВ «Земля» було укладено договір застави щодо застави майна (сільськогосподарської продукції), що стане власністю заставодавця в майбутньому, зокрема майбутній врожай озимої пшениці на зерно, який очікується в 2013 році, в кількості не менше: озимої пшениці на зерно(сорт: «Селянка», «Вдала» «Безмежна»), що буде вирощена на земельній ділянці площею 500 га, розташованої на території Наталівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, що була вирощена на земельній ділянці прощею 500 га, розташованої на території Наталівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, у кількості 1750 т заставною вартістю 3000000,00 гривень. 23 квітня 2013 року договір застави був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 572,а відомості про заставу зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 13651146. Оскільки [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики не виконав та суму позики у встановлений строк не повернув, 23 липня 2014 року її представником на адресу [PERSON] було направлено вимогу щодо погашення заборгованості, але відповіді на вимогу не надійшло, у зв'язку з чим виникла заборгованість за договором позики в загальній сумі 996821 гривень 92 копійки, яка складається з 800000 гривень основного боргу, 76361 гривня 65 копійок процентів від суми позики нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України за період з 23 квітня 2013 року до 31 липня 2014 року, 96000 сплата інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення за період з серпня 2013 року по червень 2014 року включно, 24460 гривень 27 копійок - три відсотка річних за період прострочення з 26 липня 2013 року по 01 серпня 2014 року, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просити в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на заставлене майно шляхом реалізації з публічних торгів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с. 73), відповідно до якої прохав розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - СТОВ «Земля», яке про день та час розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації юридичної особи, звідки повернулась судового повістка з відміткою «за зазначеною адресою не знаходиться» (а.с. 69-70,71-72), в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, як і не подали заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, був укладений договір позики 800000 гривень (а.с.9). Відповідно до умов зазначеного договору позивач передав позичальнику грошові кошти, а останній зобов'язався в строки, обумовлені договором, а саме до 25 липня 2013 року (п. 2.1. договору) повернути отримані кошти. Укладений між сторонами договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 570. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Положеннями ч.1 ст.3 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсно існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо, а заставодавцем відповідно до ст.583 ЦК України ч.2 ст.11 Закону України «Про заставу» може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Згідно ст. 576 ЦК України - предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо). З метою забезпечення виконання боржником [PERSON] викладених в договорі позики зобов'язань, між [PERSON] та СТОВ «Земля» 23 квітня 2013 року було укладено договір застави майна (сільськогосподарської продукції), що стане власністю заставодавця в майбутньому (застава майбутнього врожаю) (а.с.10-13). За умовами цього договору відповідач передав в заставу майно, що стане його власністю в майбутньому, зокрема майбутній врожай озимої пшениці на зерно, врожай якої очікується 2013 року в кількості не менше: озимої пшениці на зерно, що буде вирощена на земельній ділянці площею 500 га, розташованої на території Наталівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. Ідентифікаційні ознаки предмета застави: озима пшениця сорт: «Селянка» «Вдала» «Безмежна», № поля, площа - 500,00 га, урожайність 22,73 ц/га, кількість 1750 т, заставна вартість 3000000 гривень. Відомості про заставу було внесено до реєстру обтяжень рухомого майна за № 13651146 (а.с.18,25-32) Згідно п. 1,2, 1.2.1 договору застави, заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань позичальників за договором позики від 23 квітня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі під № 570, а також витрат понесених заставодержателем і пов'язаних з пред'явленням вимоги за зобов'язаннями за договором позики і зверненням стягнення на предмет застави; суми нарахованої пені за порушення позичальником термінів погашення суми основного боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; інших витрат заставодержателя, пов'язаних з невиконанням основного зобов'язання за договором позики та зверненням стягнення на предмет застави. [PERSON] в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов'язання та не повернув до 25 липня 2013 року отриману позику в розмірі 800000 гривень, навіть і після отримання письмових вимог позивача (а.с.19-24). В зв'язку з чим у позивача виникло право на задоволення вимог по поверненню позики за рахунок заставленого майна, про що позивач письмово повідомила інших обтяжувачів цього ж майна (а.с.33-35). Згідно ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначені норми цивільного законодавства, позивачем визначено такий розмір заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок реалізації заставленого майна: 800000 гривень основного боргу, 800000 гривень основного боргу, 76361 гривня 65 копійок процентів від суми позики нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України за період з 23 квітня 2013 року до 31 липня 2014 року, 96000 сплата інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення за період з серпня 2013 року по червень 2014 року включно, 24460 гривень 27 копійок - три відсотка річних за період прострочення з 26 липня 2013 року по 01 серпня 2014 року, а всього - 996821 гривень 92 копійки заборгованості. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590, 591 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Згідно ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором. Аналогічні положення передбачені ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статтею 25 якого передбачено, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватись шляхом його реалізації з публічних торгів, шляхом передачі предмета застави у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, шляхом укладення обтяжувачем договору купівлі-продажу предмета застави з іншою особою покупцем тощо. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-10цс13, викладеного у постанові від 06 березня 2013 року, нормами чинного законодавства саме заставодержателю надано право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Таким чином аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на заставлене майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в зв'язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved