Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 13.12.2012 по 27.11.2014 працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України VII скликання без поширення дії Закону України «Про державну службу». 27.11.2014 достроково припинила свої повноваження Верховна Рада України VII скликання та позивача, як помічника-консультанта народного депутата України, було звільнено у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України. У відповідності до ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата» та положень ч. 2 ст. 4.6 Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України вимоги відповідачем щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України не виконані. Позивач вважає, що зазначена бездіяльність відповідача є незаконною та порушує його права, а тому просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заперечення проти позову, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що з 13.12.2012 по 27.11.2014 позивач працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України Стояна О.М., за строковим трудовим договором без поширення дії Закону України «Про державну службу» Позивач звільнений з займаної посади 27.11.2014 у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР. У позовній заяві позивач посилався на те, що повного розрахунку при звільненні із ним не проведено, не було виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та п. 4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР, у розмірі його тримісячної заробітної плати. Слід зазначити, що статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, а також правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень, визначаються Законом України «Про статус народного депутата України» від 17.11.1992 № 2790-XII (із змінами і доповненнями). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим Законом, іншими законами та прийнятим, відповідно до них, Положенням про помічника-консультанта народного депутата України. Народний депутат України самостійно здійснює підбір помічників-консультантів, розподіляє обов'язки між ними та особисто здійснює розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів. Згідно абз. 6 п. 3 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів. Відповідно до статті 3.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 №379/95, персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, передбачено, що помічник-консультант народного депутата України працює за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах. Згідно положень статей 21-49 Кодексу законів про працю України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути укладеним, на невизначений строк; на визначений строк, який встановлюється за погодженням сторін; на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін. Постановою пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 роз'яснено, що договір вважається укладеним, якщо видано наказ про призначення та фактично допущено працівника до роботи. Таким чином, строковий трудовий договір це угода, яка визначає взаємні права та обов'язки сторін, основна частина яких регулюється загальним законодавством про працю, інша частина спеціальним або колективним договором, угодою сторін. У трудовому договорі воля працівника відображається у формі його письмової заяви, а воля роботодавця у формі наказу чи розпорядження про зарахування такого працівника на посаду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 №379/95, розмір загального фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України встановлюється Верховною Радою України. У межах загального фонду, встановленого йому для оплати праці помічників-консультантів, народний депутат України самостійно: визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах; здійснює розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів, що не може бути нижчим за встановлену законом мінімальну заробітну плату; надає помічникам-консультантам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Ч. 5 ст. 4.4 Положення про помічника-консультанта народного депутата України встановлено, що помічник-консультант народного депутата України на початку кожного календарного року попередньо погоджує з народним депутатом України дату своєї основної та додаткової відпусток, про що повідомляє Керівника Апарату Верховної Ради України або керівника виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до яких він прикріплений за заявою народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування. Тобто, всі виплати які виникають з трудових правовідносин, здійснюються Апаратом Верховної Ради України з загального фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України, розмір якого щорічно встановлюється Верховною Радою України. Так, Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 (справа № 21-352а13) та від 17.02.2015 (справа № 21-8а15) зазначив, що трудове законодавство підлягає застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Крім того, слід зазначити, що одноразова грошова допомога при звільненні, визначена ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», виплачується за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Прийняття законів про Держаний бюджет України на відповідний рік та внесення до них змін відноситься до виключної компетенції Верховної Ради України (пункт 4 частини першої статті 85 Конституції України). Законом України «Про держаний бюджет України на 2014 рік» такі бюджетні призначення не були передбачені. Разом з цим, аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що загальне трудове законодавство підлягає застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі. Зважаючи на те, що позивач перебував у трудових відносинах з народним депутатом України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для проведення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки проходження публічної служби помічниками-консультантами народних депутатів України, їх правовий статус, умови діяльності, особливості регулювання трудових відносин та оплата праці, урегульовані саме нормами спеціального законодавства, до яких належать Закон України «Про статус народного депутата України» від 17.11.1992 № 2790-XII та Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 №379/95, а відтак всі виплати для даної категорії працівників здійснюються особисто народним депутатом України в межах місячного фонду заробітної плати його помічників-консультантів. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» від 30.06.1999 № 783-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Фінансування утворення, реорганізації та ліквідації органів державної влади здійснюється в межах коштів, передбачених на утримання органів державної влади Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік або (у разі недостатності такого фінансування) після внесення відповідних змін до такого Закону. Кошти на фінансування органу державної влади передбачаються у Державному бюджеті України окремим порядком. Оскільки Апарат Верховної Ради України є бюджетною організацією, яка утримується за рахунок Державного бюджету України (додаток № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»), то у відповідності до положень ст.ст. 48, 51 Бюджетного кодексу України, Апарат Верховної Ради України, як розпорядник бюджетних коштів, не наділений правом брати на себе фінансові зобов'язання щодо помічників-консультантів народних депутатів України понад межі загального фонду оплати праці, встановленого кожному народному депутату України відповідного скликання, для оплати праці його помічників-консультантів. За таких обставин, заявлені позивачем вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, в задоволенні позову про стягнення одноразової грошової допомоги та суми компенсації за затримку, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed