Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 315 від 12.02. 2013 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , загальною площею 71,60 кв.м, у тому числі житловою площею 31,00 кв.м та на земельну ділянку, загальною площею 0,0597 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:13:002:0269, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 29 липня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів належний йому житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , позивачу [PERSON] . Земельна ділянка, яка входить до складу спадкового майна, була приватизована [PERSON] вже після складання ним заповіту, а саме: рішення про передачу земельної ділянки у власність Чернівецькою міською радою було прийняте 14 квітня 2011 року, держаний акт на право власності на земельну ділянку був виданий 19 липня 2011 року. 12 серпня 2014 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я. позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, належне спадкодавцю [PERSON] , а саме: на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , загальною площею 71,60 кв.м, у тому числі житловою площею 31,00 кв.м. А щодо земельної ділянки, належної спадкодавцю, нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку немає можливості, оскільки в заповіті спадкодавець [PERSON] зробив розпорядження тільки щодо житлового будинку, розпоряджень щодо земельної ділянки в заповіті від 29 липня 2010 року спадкодавець не зробив, інших заповітів не склав. Спадкувати земельну ділянку за законом [PERSON] не може, оскільки він не входить до кола спадкоємців, визначених ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України. Іншим спадкоємцем щодо майна померлого [PERSON] є його рідна сестра [PERSON] , яка від прийняття спадщини відмовилась на користь [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи заявою про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Так як на момент складання заповіту, на земельну ділянку, яка належить спадкодавцю, ще не були оформлені документи, вона і не була зазначена у заповіті. Оскільки позивач немає можливості в позасудовому порядку визнати за собою право власності на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю [PERSON] , він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею, 0,0597 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:13:002:0269, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача - Осовська М. М. в судове засідання не з`явилась та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 28). Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 328 Цивільного кодексу встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть від 12.02.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 315 (а.с. 8). До смерті [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів належний йому одноквартирний будинок, розташований в [ADDRESS] - [PERSON] , 1977 року народження. Заповіт складено 29 липня 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Каленюк В.С. за № 2514. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 серпня 2014 року виданого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є [PERSON] .. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок, зазначений на плані літ. А, загальною площею 71,60 кв.м., у тому числі житловою площею 31,00 кв.м. Господарські будівлі та споруди до складу спадкового майна не входять, оскільки в приватизацію не ввійшли (а.с. 10). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0597 га у межах згідно з планом розташованої в [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки 1.8 - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 липня 2011 року (а.с. 11). Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.02.2020 року, дана земельна ділянка перебуває у приватній власності на підставі державного акту від 19.07.2011 року серії ЯЛ № 815809 (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного Кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказана земельна ділянка, належала на праві власності померлому [PERSON] , та у зв`язку з відсутністю державного акту про право власності на дану земельну ділянку на момент складення заповіту, не увійшла до складу спадкового майна, цільове призначення земельної ділянки не змінено. 16 березня 2020 року Об`єднана палата КЦС/ВС винесла постанову у справі № 675/2372/16-ц, де висловила правову позицію щодо застосування норм права при спадкуванні житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. У вказаній постанові Верховний Суд сформував правовий висновок, що норми статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була надана спадкодавцю у власність у межах нормативів, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі й споруди, переходить у власність спадкоємців за заповітом, якщо у заповіті спадкодавцем висловлена воля лише відносно житлового будинку, інших будівель та споруд. Частина 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0597 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:13:002:0269, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі викладеного та

Outcome: approved