Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 109381 грн. 55 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору від 26.04.2010 [PERSON] отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором та угодою позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 31.10.2017 має заборгованість 109381 грн. 55 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 9836 грн. 42 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 90560 грн. 29 коп., заборгованості за пенею та комісією 3300 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 5184 грн. 84 коп. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Також позивач просить стягнути з відповідачки судовий збір в сумі 1640 грн. 72 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що банком безпідставно збільшено розмір відсоткової ставки та, відповідно, неправильно нараховано відсотки, а нарахування комісії незаконне. При цьому, умови та правила надання банківських послуг [PERSON] не підписувала. Ухвалою суду від 21.05.2019 клопотання представника відповідачки про витребування доказів задоволено та витребувано з АТ КБ «Приватбанк» всі матеріали до анкети-заяви №0909011000151439404 від 26.04.2010, поданої від імені [PERSON] з інформацією про номер телефону, до якого була прив`язана платіжна картка на ім`я [PERSON] , даними про ідентифікацію особи, яка картку отримала, інформацією про розмір кредитного ліміту та його збільшення, виписку по рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] . На виконання ухвали суду від 21.05.2019 позивач надіслав суду відповідь, в якій зазначив, що при оформленні кредиту, заява на його отримання підписується повнолітньою дієздатною особою, чим підтверджується, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Користуватися кредитною карткою можливо лише у випадку введення ПІН-коду, який відомий лише клієнту. Всі матеріали кредитної справи додані до позовної заяви. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, клієнт дав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку (збільшення, зменшення, анулювання). При укладенні кредитного договору в позичальника був мобільний номер телефону [NUMBER] . До відповіді позивачем додано довідку про видані позичальнику кредитні картки, довідку про розмір кредитного ліміту (встановлення, збільшення, зниження), та виписку по рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 по 20.05.2019 (а.с.149, 150-154). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] 26.04.2010 укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній анкеті-заяві вказано, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с.6). На підставі вказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою базової процентної ставки по кредиту в розмірі 2,5% в місяць (30% на рік) на залишок заборгованості. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшений до 11000 грн. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26.04.2010 та витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.7, 8-31). При цьому, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26.04.2010 підписана [PERSON] , а витяг з умов та правил надання банківських послуг такого підпису не містить. Оскільки умови та правила надання банківських послуг, які банк вважає невід`ємною частиною кредитного договору, відповідачкою не підписані, тому вони не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), а тому суд враховує його під час ухвалення даного рішення. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 26.04.2010, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк станом на 31.10.2017 нарахував [PERSON] заборгованість у розмірі 109381 грн. 55 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 9836 грн. 42 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 90560 грн. 29 коп., заборгованості за пенею та комісією 3300 грн., заборгованості по судовим штрафам 5684 грн. 84 коп. (у позовній заяві штрафи зазначені як штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 5184 грн. 84 коп.) (а.с.4-5). Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, суд вважає, що заборгованість за кредитом, що вказана в розрахунку заборгованості за договором станом на 31.10.2017, в сумі 9836 грн. 42 коп. підлягає стягненню з неї в повному обсязі. З приводу нарахування відсотків за користування кредитом суд відзначає наступне. Банком до позовної заяви додано розрахунок заборгованості станом на 31.10.2017. З наданого розрахунку вбачається, що на тіло кредиту в сумі 9836 грн. 42 коп. банком нараховано проценти за користування кредитом в сумі 90560 грн. 29 коп. При цьому, з 26.04.2010 по 31.08.2014 банк виходив з процентної ставки 30,00% річних, з 01.09.2014 - 34,80% річних, з 01.04.2015 - 43,20% річних. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). За змістом ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви, в якій вказано, що вона разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Проте, умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки. При цьому, належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці умови мала на увазі [PERSON] , підписуючи анкету-заяву від 26.04.2010, та відповідно, чи брала вона на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, у справі відсутні (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-2320цс16 від 22.03.2017). В анкеті-заяві від 26.04.2010, поданій [PERSON] на видачу кредиту, відсутня її письмова згода на підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки, а також відсутні відомості про те, до якого розміру банк має право підвищити процентну ставку за користування кредитом. Відсутні відомості про можливі розміри підвищеної процентної ставки і в умовах та правилах надання банківських послуг, на ознайомлення з якими відповідачки, як клієнта, посилається банк. Отже, за таких обставин, оскільки [PERSON] , як споживач банківських послуг, надавала письмову згоду на укладення кредитного договору, погодившись на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то саме ця процентна ставка має враховуватись при обчисленні процентів за користування кредитом. Оскільки доданий до позовної заяви розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги в повному обсязі, суд вважає за необхідне самостійно розрахувати дану суму. Так, з розрахунку заборгованості за договором від 26.04.2010 вбачається, що з розрахунку 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 31.08.2014 банком нараховано відсотків в сумі 848 грн. 68 коп. Заборгованість за кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 9836 грн. 42 коп. Кількість днів за період з 01.09.2014 по 31.10.2017 (дату, на яку здійснено розрахунок заборгованості) становить 1156 днів. Відтак, заборгованість по відсотках за період з 01.09.2014 по 31.10.2017 з розрахунку 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом становить (30,00%/360*1156*9836,42) 9475 грн. 75 коп. Таким чином, сума заборгованості за відсотками до дати, на яку здійснено розрахунок заборгованості (31.10.2017), складає (848,68+9475,75) 10324 грн. 43 коп., а не 90560 грн. 29 коп., як зазначено в позові. При зверненні до суду позивачем у позовній заяві зазначено, що до складу кредитної заборгованості [PERSON] входить заборгованість за пенею та комісією в сумі 3300 грн. 00 коп. У розрахунку заборгованості за договором вказана сума зазначена як сума комісії (а.с.5 зворот), тому суд вважає, що сума заборгованості в розмірі 3300 грн. 00 коп. є заборгованістю за комісією. Так, з приводу нарахування заборгованості за комісією судом встановлено наступне. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 вказано, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Частиною 2 даної статті передбачено, що до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належать: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит. Тож, враховуючи зазначену правову позицію, суд приходить до висновку, що встановлення та нарахування банком комісії у розмірі 3300 грн. 00 коп. є незаконним, а тому в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом у вказаному розмірі слід відмовити. Крім того, при зверненні до суду позивачем у позовній заяві зазначено, що до складу кредитної заборгованості [PERSON] входять штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 5184 грн. 84 коп. З приводу нарахування штрафу судом встановлено наступне. У правовій позиції, висловленій у справі №6-2003цс15, вказано, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене та дотримуючись положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також враховуючи положення ч.2 ст.549 ЦК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки лише штраф у розмірі 5% від суми заборгованості з урахуванням відсотків. Так, заборгованість за кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 9836 грн. 42 коп. Заборгованість за відсотками складає 10324 грн. 43 коп., тому сума, на яку буде нараховуватися штраф, складає (9836,42+10324,43) 20160 грн. 85 коп. Тож, сума штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості з урахуванням відсотків становить (20160,85*5/100) 1008 грн. 04 коп. Фіксована частина штрафу у розмірі 500 грн., відповідно, стягненню не підлягає, оскільки суперечить ч.2 ст.549 ЦК України. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 21168 грн. 89 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 9836 грн. 42 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом по відсотковій ставці 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом 10324 грн. 43 коп., штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості з урахуванням відсотків 1008 грн. 04 коп. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог банку на 19,35%, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 317 грн. 48 коп. На підставі викладеного, ст.61 Конституції України, ст.ст.207, 526, 549, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial