Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , з урахуванням його уточнень , про стягнення боргу за договором позики від 24.11.2015 року у розмірі 125 000 грн., інфляційні збитки у розмірі 34100 грн., штраф у розмірі 125 000 грн. , пеню у розмірі 320 000 грн. , всього на суму 604100 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики ,відповідно до якого остання отримала від [PERSON] суму у розмірі 125 000,00 грн. строком до повного погашення боргу не пізніше 24 листопада 2019 року . 10 квітня 2016 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності , посвідченої Гавриловим Є.В.. 29.05.2013 року , діяв [PERSON] та позивачем [PERSON] , укладений договір відступлення права вимоги за договором позики. Пунктом 4 договору позики передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики . Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих ставок з розрахунку: 3% процента у календарний день , за період , за який проценти не були сплачені достроково та 2% проценти на місяць , проценти сплачуються достроково (наперед). Станом на 27.10.2020 року відповідач суму боргу не сплатила та всіляко ухиляється від виконання своїх зобов.язань, в зв.язку з чим позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням інфляції , штрафу , пені. , 07 березня 2017 року ухвалою судді провадження у справі відкрито . Ухвалами суду від 07 березня 2017 року та 17 березня 2017 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 13 червня 2017 року у справі ухвалено заочне рішення про задововолення позовних вимог . Ухвалою суду від 18 липня 2017 року ухвалою апеляційного суду Харківської області ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 березня 2017 року залишено без змін. 04 грудня 2017 року за заявою [PERSON] замінено сторону у виконавчому провадженні у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу . 27 березня 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без руху. 24 квітня 2019 року заочне рішення від 13 червня 2017 року скасовано призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29 липня 2019 року залучено [PERSON] до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] 28 жовтня 2019 року ухвалою суду заяву відповідача про відвід судді визнано необгрунтованою та зупинено провадження у справі. . 29 жовтня 2019 року ухвалою суду у заяві відповідача про відвід головуючого судді відмовлено. 30 жовтня 2019 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. 04 листопада 2019 року ухвалою суду заяву відповідача про відвід судді визнано необгрунтованою та зупинено провадження у справі. . 05 листопада 2019 року ухвалою суду у заяві відповідача про відвід головуючого судді відмовлено. 05 листопада 2019 року ухвалою провадження у справі поновлено. 04 грудня 2019 року ухвалою Харківського апеляційного суду апеляційна скарга відповідача на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2019 року повернута відповідачу. 24 січня 2020 року ухвалою суду заяву відповідача про відвід судді визнано необгрунтованою та зупинено провадження у справі. 27 січня 2020 року ухвалою суду у заяві відповідача про відвід головуючого судді відмовлено. 28 січня 2020 року ухвалою провадження у справі поновлено. 12 травня 2020 року ухвалою суду заяву відповідача про відвід судді визнано необгрунтованою та зупинено провадження у справі. 14 травня 2020 року ухвалою суду у заяві відповідача про відвід головуючого судді відмовлено. 18 травня 2020 року ухвалою провадження у справі поновлено. 27 жовтня 2020 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав . пояснив, що грошові кошти [PERSON] відповідачу не передавав, а тільки пообіцяв покращити її матеріальний стан. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків , дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, прийшов до наступного . Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі: письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 06 листопада 2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов,язання , що виникло у [PERSON] за договором позики , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 06.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за р. №2550, щодо отримання від іпотекодержателя грошових коштів на суму 55 000 грн. , що на момент укладання договору позики за згодою сторін складає еквівалент 2200 дол. США . Строк виконання зобов.язання не пізніше 06 січня 2016 року . Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] ,яка належить на праві власності по Ѕ частині [PERSON] та [PERSON] . Згідно заяви посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за р. №5100 [PERSON] отримала від [PERSON] 55 000 грн., що еквівалентно 2200 дол. США за договором позики від 06.11.2015 року , будь-яких претензій , в тому числі матеріальних , які б стосувалися розрахунків по вищевказаному договору позики вона до [PERSON] не має. 24.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики , відповідно до якого [PERSON] передав у власність , а [PERSON] прийняла у власність суму готівкою в розмірі 125000,00 грн. зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 24.11.2019 року в м. Харків. Сторони домовилися, що ця позика дорівнює еквівалентну грошового зобов,язання в іноземній валюті . В якості еквівалента сторони приймають 5000,00 дол. США. Сума , що підлягає сплаті в гривнях , визначається одноосібно позикодавцем в день платежу, зі строком повернення не пізніше 24 листопада 2019 року . Пунктом 4 договору позики , передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок , вказаних в цьому пункті один раз на місяць на суму позики . Розмір і порядок одержання процентів , встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку): 3% у календарний день , за період, за який проценти не були сплачені достроково; 2% на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Відповідно до умов п. 6 договору позики , в разі невиконання та /або неналежного виконання позичальником будь-якої умови договору , позикодавець має право вимагати від позичальника дострокове виконання його обов,язків за договором . П.7 договору передбачено , що в разі невиконання позичальником у одноденний строк вимоги позикодавця про дострокове виконання його зобов.язань за договором відповідно до п. 4 договору - позикодавець має право звернутися до суду з заявою про стягнення з позичальника усіх грошових коштів , котрі позичальник зобов,язаний був сплатити на користь позикодавця , відповідно до умов договору . у тому числі : грошових коштів у сумі визначені у п.1 договору ( з урахуванням індексу інфляції та річних процентів за ст. 625 ЦК України , процентів, неустойки (штрафу , пені) та збитків . Сторони погоджуються , що у такому випадку зазначена заява буде мати безспірний характер й ані з неї , ані з доданих до неї документів не може вбачатися спір про право. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або унших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 10 квітня 2016 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого : первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором позики від 24.11.2015 року , на суму 125 000,00 грн. зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 24 листопада 2019 року в м. Харкові , укладеним між первісним кредитором і [PERSON] , в обсягах і на умовах , установлених договором . До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов,язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав. 13 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) відповідно до якого [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги за договором уступки вимоги , укладеним в простій письмовій формі 10 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , за яким він набув право вимоги до [PERSON] щодо належного виконання зобов.язання за договором позики , укладеним 24 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , в обсягах і на умовах , що існували на момент переходу цих прав. Як вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2018 року Слобідським відділом поліції ГУНП в Харківській області за заявою відповідача поданою відповідачем [PERSON] до Харківської місцевої прокуратури №5 щодо шахрайських дій стосовно неї та її матері під час укладання договорів позики (посвідченого нотаріусом Лавінда Н.О. ) між [PERSON] та [PERSON] , внесені відомості про кримінальне правопорушення передбачене ст. 190 ч. 3 КК України. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог договору. Якщо у зобов?язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивачем до суду надано розрахунок суми боргу , в якому зазначені суми інфляційних збитків у розмірі 34100 грн., штрафу у розмірі 125 000 грн. , пені у розмірі 320 000 грн. Допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON] , пояснила, що 06.11.2015 року між нею та [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] укладено договір іпотеки , з метою забезпечення виконання зобов,язання , що виникло у [PERSON] за договором позики ,укладеного між [PERSON] та [PERSON] 06.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за р. №2550 . 24.11.2015 року [PERSON] за свідка виплатив [PERSON] грошові кошти , тобто дія договору іпотеки від 06.11.2015 року була припинена. 24.11.2015 року у приватного нотаріуса Лавінда між свідком до [PERSON] укладено договір позики , але грошові кошти у розмірі 125 000 грн. [PERSON] свідку не передавав , але пообіцяв їй допомогти . [PERSON] та матір свідка [PERSON] при укладанні договору позики присутні не були. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною матір,ю відповідача. Зі слів відповідача їй відомо, що [PERSON] відповідачу грошові кошти у розмірі 125 000 грн. не передавав . Вислухавши показання свідків, суд їх не приймає до уваги , оскільки свідок [PERSON] є відповідачем по справі , а свідок [PERSON] є її матір.ю . Вважати пояснення цих свідків належними доказами не можна і з врахуванням роз`яснень наданих у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в своїх правових висновках, зокрема в постанові 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61- 33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № № 569/24347/18 (провадження № 61- 11630СВІ9). З матеріалів справи убачається, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли з договору позики та врегульовані положеннями параграфу першого глави 71 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною другою статті 1049 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] щодо неотримання нею грошових коштів за вказаними угодами, оскільки загальними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ст. 81 ЦПК) Відповідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача. Таким чином, обставиною, яка підлягає доказуванню у даній справі позивачем є факт передання позивачем відповідачу у борг грошової суми у розмірі 125000 грн., та саме відповідачем - факт виконання зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто поясненнями сторін, показаннями свідків, тощо не може доводитися факт виконання чи невиконання зобов`язання за наявності договору, підписаного сторонами. На підтвердження вимог про стягнення неповернутої суми позики, як доказ цієї обставини, позивачем надано договір позики про отримання спірної суми, який підписаний відповідачем . Та відповідачем не надано належних доказів на спростування факту отримання коштів або їх повернення. Щодо звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій стосовно неї та відповідача під час укладання договору позики та іпотеки між [PERSON] та [PERSON] , то суд зазначає, що сам факт такого звернення за відсутності відповідного судового рішення не може слугувати підтвердженням позиції відповідача. Зі змісту відповіді Харківської місцевої прокуратури №5 від 01.02.2018 року за №03-28-430-18 року убачається, що прокурором відділу місцевої прокуратури за зверненням відповідача до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення № 42018221070000014 за ст.190 ч.3 КК України . Відповідно до п. 6 договору позики від 24.11.2015 року укладеного між сторонами в разі невиконання та /або неналежного виконання позичальником будь-якої умови договору , позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового виконання його обов.язків за договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. До суду надійшла заява представника відповідача про застосування до позовних вимог про стягнення пені ч. 3 ст. 551 ЦК України . Статтею 551 ч. 3 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те , що сума заборгованості за договором позики від 24.11.2015 року складає 125 000 грн. , а сума відсотків складає 320 000 грн. , яка значно перевищує суму заборгованості, тому суд зменшує розмір відсотків до 125 000 грн. Крім того, встановивши, що на суму виниклої заборгованості позивачем нарахована сума штрафу у розмірі 125 000 грн. , суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищевикладене , суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог , а саме стягненню підлягає сума боргу у розмірі 125 000 (сто двадцять п,ять тисяч) грн., інфляційні збитки у розмірі 34 100 (тридцять чотири тисячі сто ) грн., пеня у розмірі 125 000 (сто двадцять п,ять тисяч) грн., всього на суму 284 100 (двісті вісімдесят чотири тисячі сто ) грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial