Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що даний будинок належить позивачу на праві приватної власності. Відповідач зареєстрований в цьому будинку, однак не проживає там з 2015 року, тому позивач просить визнати його таким, що втратив право на користування цим житловим будинком. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №156796872 від 19.02.2019 року. З акту, складеного депутатом Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 25.02.2019 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає. Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Відповідач, за вказаною адресою не проживає з 2015 року. Він не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим будинком, передбачених\~ст. 71 ЖК України, немає. Таким чином відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу. Отже, є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved