Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON], який помер 15.04.2015 року та бабусі - [PERSON], яка померла 26.04.2015 року. Одночасно просить визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію свідоцтв про право на спадщину, що видані на ім`я [PERSON] після померлих [PERSON] та [PERSON], приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та визнати за ним право власності на грошову компенсацію за продану [PERSON] спадкову житлову квартиру, яка знаходиться в м. Полтава та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за продану квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що після смерті його батька та бабусі, залишилось спадкове майно, яке складається з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Приватним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] - відповідачки по справі, яка була співмешканкою його батька [PERSON] та проживала спільно з ним та [PERSON] на час відкриття спадщини після їх смерті. Позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 17.06.2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлих, в зв'язку з тим, що ним у встановлений термін не було подано заяви про прийняття спадщини. Неподання заяви про прийняття спадщини позивач обґрунтовував тим, що він був хворий, а також тим, що [PERSON] не повідомила його про смерть батька та бабусі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що вона проживала з квітня 1992 року однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] З початку вони проживали в м. Полтава у спірній квартирі, а з 2002 року по місцю її проживання в с. Дем`янівка Котелевського району Полтавської області, куди в 2007 році перевезли і матір співмешканця - [PERSON] Вона знала, що у [PERSON] є син, який проживає в м. Полтава, який бачився з батьком дуже рідко. В с. Дем`янівку він приїздив лише 2 рази. Після смерті [PERSON], який помер 15.04.2015 року, а через декілька днів і його матері - [PERSON]А, яка померла 26.04.2015 року, вона здійснила їх поховання та на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 10.07.2015 року, яким був встановлений факт її проживання з [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщи, яка відкрилась після їх смерті, та отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається із спірної кварити, а згодом продала її. Вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю, оскільки він не мав поважних причин пропуску строку для подачі заяви на прийняття спадщини, а він навіть не приїздив за життя померлих щоб їх відвідати, не цікавився їх життям, та не намагався дізнатися про їх смерть. Повідомити йому про смерть близьких вона не мала змоги, бо не знала його адреси. Представник відповідачки [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, просив відмовити в задоволенні позову. Інші дві позовні вимоги позивача вважає безпідставними, оскільки вони витікають з вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені докази в їх сукупності, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року помер [PERSON], а 26 квітня 2015 року померла [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЯР №148959 виданого 22.04.1957 року, [PERSON] був сином [PERSON], а позивач [PERSON] є сином [PERSON] та відповідно онуком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-КЕ №498890 виданим 27.08.1979 року. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, яка знаходиться за адресою: м. Полтава, проспект. Вавілова, 13/42, кв. 151. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 10.07.2015 року встановлений факт проживання відповідачки по даній справі - [PERSON] з [PERSON] та [PERSON], однією сімєю . На підставі вказаного рішення суду, 17.11.2015 року приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] видала [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] та [PERSON], яка складається з належних їм на праві спільної сумісної власності по 1/2 частці кожному, картири, що знаходиться за адресою: м. Полтава, проспект. Вавілова, 13/42, кв. 151. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], відповідачка [PERSON] здійснила продаж вказаної вище квартири. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] він дізнався про смерть батька та бабусі в травні 2016 року, в зв`язку з чим 17 червня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину. Оскільки строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивачем було пропущено, нотаріус відмовила йому у видачі зазначених вище свідоцтв. Позивач вказує, як на поважну причину пропуску встановленого строку на звернення із заявою про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори, що він мав незадовільний стан здоров`я (перфоративна виразка дванадцятипалої кишки), в зв`язку з чим звертався за медичною допомогою, на підтвердження чого надав ряд довідок з медичних закладів. Позивач вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому йому можливо визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, вказані посилання позивача є безпідставними. Докази, які беруться до уваги судом при визначенні поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, то це відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, переважно письмові докази - довідки медичних установ про стан здоров'я та проходження курсу лікування, довідки про перебування особи у відрядженні чи за межами України, інші довідки, акти, листування, що містять відомості щодо обставин, які перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори в строки встановлені ст.. 1270 ЦК України. Докази, що позивач хворів на певну хворобу чи перебував на тривалому лікуванні, відсутні. Довідка № 20-13 від 30.06.2016 року видана 2 міською клінічною лікарнею м. Полтави вказує про те, що [PERSON] знаходився на лікуванні у вказаному медичному закладі з 27 серпня по 07 вересня 2009 року, тобто ще до смерті спадкодавців. Інша медична документація надана позивачем, підтверджує лише його звернення до лікаря з приводу медичного огляду або разового обстеження (проведення УЗД, ендоскопічного дослідження). Тобто даних про перебування на протязі визначеного законом строку для подачі заяви на прийняття спадщини ( 15.04.2015 року по 26.10.2015 року) на стаціонарному лікуванні [PERSON] не надав. Так ним також не було надано суду доказів перебування його у вказаний період за кордоном, на службі в армії чи перебування в АТО, у тривалому відрядженні, чи інших будь-яких поважних причин. Крім того, згідно п. 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Отже, позивач мав можливість подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії ним теж не вчинялися. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Також суд не приймає до уваги пояснення позивача, як про причину пропуску строку для прийняття спадщини, ту обставину, що він не знав про смерть свого батька та бабусі, оскільки відповідачка [PERSON] неповідомила його про це. Суд вважає, що позивач, виходячи з положень Сімейного законодавства України, загальноприйнятих норм взаємовідносин між рідними людьми, як син та внук, понен був цікавитися життям близьких, спілкуватися з ними та підтримувати родинні відносини. Однак, як було встановлено у судовому засіданні, позивач тривалий час не підтримував відносини з ними, хоча мав таку можливість. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем та його представником не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, а крім того з дня відкриття спадщини сплинуло 9 місяців. Суд вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні решти позовних вимог, оскільки позовні вимоги щодо cкасування свідоцтва про право на спадщину та стягнення грошової компенсації є похідними від вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог. Інших доказів на обґрунтування своїх вимог чи заперечень по суті позовних вимог сторонами надано не було. Згідно з ст.ст.3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За вимогами до ч.2 ст.59, ч.1, ч.4 ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач та його представник не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, що є основним обовязком позивача відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив усі умови для змагальності процесу, розяснював позивачу та його представнику їх права і обовязки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. На підставі наведеного суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed