Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 червня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, в якому [INFO] народився син [PERSON] . З лютого 2008 року вона з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, не спілкувався з сином навіть за телефоном, жодного разу не привітав з днем народження. На сьогоднішній день сину вже десять років, він не знає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Шлюб між нею та відповідачем було розірвано 03 червня 2009 року. Вона мешкає у власній трикімнатній квартирі разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , їй у вихованні дітей допомагають її батьки. Всім дітям забезпеченні гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дітьми та її батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. [PERSON] навчається в школі № 2 м. Бахмут, школу відповідач ніколи не відвідував, з класним керівником не спілкувався, будь якого інтересу щодо навчання дитини не проявляв. Дитина знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці м. Бахмут. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з лютого 2008 року і по сьогоднішній день здійснює вона. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільно не надавав і не надає, у зв`язку з чим вона звернулась до суд уз заявою про стягнення аліментів. 28 березня 2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 300 грн. щомісячно, проте за період з 2008 року по 2015 рік у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15855 грн. Більш того, в липні 2017 року відповідач звернувся до суду з позовом до неї про звільнення його від сплати заборгованості з аліментів. Ці обставини свідчать про те, що відповідач не має бажання надавати повноцінну та достатню матеріальну допомогу сину для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таке ставлення відповідача до виконання свого обов`язку з матеріального забезпечення сина мають свій негативний відбиток у ставленні дитини до так званого «батька». Тобто, відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання. Просить позов задовольнити. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2017 року відкрито позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 27 листопада 2017 року 08-20 годину, яке в подальшому було відкладено на 05 грудня 2017 року 09-00 годину, яке також було відкладено на 16 січня 2018 року 09-00 годину. 18 грудня 2018 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача, в якому просив суд встановити йому спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом зустріч двох разів в місяць з 17 години п`ятниці до 21 години неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до його повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] . 28 березня 2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області з нього на користь відповідача аліменти в розмірі ј частини, але позивач по первинному позову та відповідач по зустрічному перешкоджає йому зустрічатися з дитиною, ігноруючи всі його вимоги. Він сплачує аліменти на дитину, хоче виховувати та приймати участь у вихованні дитини. Просить позов задовольнити. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а також об`єднано справи в одне провадження. 13 лютого 2018 року на первинну позовну заяву надійшов відзив, з якого вбачається, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки в даному випадку як для батька так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону не можливо. Позивачем у суд не надано документів, які б компрометували його, як відповідача, а також будь-яких доказів, які б підтверджували шкідливість особистого спілкування батька, тобто його з сином в судове засідання позивачем або її представником надано не було. Окрім того позивач нав`язує дитині думку щодо нього у гіршу сторону, просить у задоволені позову відмовити. 27 лютого 2018 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, з якого вбачається, що в зустрічній позовній заяві не зазначено якими доказами підтверджується те, що вона начебто перешкоджає [PERSON] зустрічатися з дитиною, також позовна заява не містить будь яких позовних вимог щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що свідчить про відсутність таких перешкод з її боку, вона не чинить перешкод у спілкуванні [PERSON] з дитиною, а навпаки, він не має бажання зустрічатись та спілкуватись з дитиною, він жодного разу не висловив такого свого наміру. Крім того, вона не ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку побачень [PERSON] з малолітньою дитиною, проте останній з моменту винесення рішення виконавчим комітетом жодного разу не виявив бажання побачитися з дитиною, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі, а у задоволені зустрічної позовної заяви слід відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник по первинному позову, та відповідач та її представник за зустрічним позовом, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, а у задоволені зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідач та представник відповідача по первинному позову, позивач та його представник по зустрічному позову, у судовому засіданні первинні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволені відмовити, зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити у повному обсязі з тих підстав що у ній зазначені. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав первинну позовну заяву та просив її задовольнити, а у задоволені зустрічної позовної заяви просив відмовити, з них підстав, що викладені у їх двох висновках щодо позовних вимог сторін, оскільки орган опіки вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав та не доцільно задовольняти зустрічну позовну заяву, з підстав, що зазначені у їх висновках. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що первісний позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про встановлення порядку та способу участі батька у вихованні дитини, не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 150, 155, 164, 166, 170, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України. Частина 1 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, відповідач по первинному позову, позивач по зустрічному позову, [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.9). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (т.1 а.с.8) сторони розірвали шлюб 03 червня 2009 року, їй після розлучення присвоєне прізвище - [PERSON] . Позивач по первинному позову, відповідач по зустрічному позову, проживає за адресою [ADDRESS] , разом зі своїми трьома дітьми (т.1 а.с.10), що підтверджується відповідною довідкою про склад сім`ї. Відповідно до копії рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року (т.1 а.с.11-12) рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року скасовано, змінено розмір аліментів стягнутих рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з ј частки від його заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 300 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону починаючи з 21 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. З копії позовної заяви вбачається, що [PERSON] 14 червня 2017 року звертався до суду з позовом про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам (т.1 а.с.13). Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментам від 02 жовтня 2017 року (т.1 а.с.14-16) станом на 01 червня 2017 року загальний розмір заборгованості у [PERSON] по сплаті аліментів складає 9649,68 грн. З копії посвідчення серії [NUMBER] (т.1 а.с.17) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають право на пільги як багатодітна сім`я. Відповідно до висновку № 01/11-2 вих від 04 січня 2018 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки він без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини (т.1 а.с.39-40). З копії рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 13 грудня 2017 року за № 280 (т.1 а.с.55 зворот), встановлено порядок пробачення [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] - одну годину щотижня у присутності матері за попередньою домовленістю батьків. Проте [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів з приводу того, що [PERSON] відмовляється виконувати вищевказане рішення та те, що у нього є труднощі у спілкуванні з дитиною із-за матері дитини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.64) у [PERSON] є ще син - [PERSON] , [INFO] , мати якого - [PERSON] . Відповідно до копії довідки про отримання пенсії (т.1 а.с.65) [PERSON] отримує пенсію за інвалідністю ІІІ групи з січня 2017 року по листопад 2017 року з вирах. аліментів у загальній сумі 11912,80 грн., та є учасником бойових дій (а.с.66). З копії ухвали апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2009 року (т.1 а.с.90-92) вбачається, що вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2008 року у відношенні засудженого [PERSON] - скасований, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із застосуванням акту амністії. Дане кримінальне провадження стосується вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України відносно позивача по справі - [PERSON] (т.1 а.с.92-93). Відповідно до висновку № 01/11-123 вих від 01 березня 2018 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає не доцільним встановлення порядку побачення батька [PERSON] , [INFO] , з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.103-105), з тих підстав, що за період з 13 грудня 2017 року по 27 лютого 2018 року після прийняття рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення батька з сином батько жодного разу не зустрівся з сином. Також у цьому висновку зазначені мотиви ті, що з бесіди з самою дитиною, зі слів останнього, батька він бачив лише один раз на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, жодного разу батько не телефонував, не намагався зустрітися з ним у вихідні, зустрічатися з батьком та приходити до нього на ніч хлопець не бажає та вважає [PERSON] сторонньою людиною. З копії листа начальника управління охорони здоров`я Бахмутської міської ради від 21 лютого 20148 року (т. 1 а.с.106) вбачається, що про стан дитини - [PERSON] піклується мати, звертається до амбулаторії під час хвороби мати, зауважень щодо догляду за дитиною немає. Згідно характеристики з місця навчання дитини (т.1 а.с.107), батько дитини - [PERSON] за весь час навчання [PERSON] в школі не цікавився в класного керівника успішністю та поведінкою дитини, до школи не приходив, на батьківських зборах присутнім не був, не сплачував внески за харчування, все це робить мати дитини - [PERSON] . Відповідно до протоколу бесіди з дитиною (т.1 а.с.108-109) [PERSON] папу жодного разу не бачив, ніколи з ним не спілкувався. Папа йому ніколи не дзвонив і з його днями народження не поздоровляв. Бачитися з батьком він не бажає, тим паче без мами, батько для нього стороння людина. Згідно до акту обстеження умов проживання дитини, за заявою [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , санітарно-гігієнічні умови задовільні, діти забезпечені усім необхідним для проживання та навчання, у дітей мається окрема кімната з усіма необхідними побутовими приладами та іграшками. За цією адресою вони проживають з матір`ю - [PERSON] (т.1 а.с.110-111). З копії розрахунку заборгованості від 14 березня 2018 року (т.1 а.с.124126) вбачається, що у [PERSON] заборгованість станом на 01 квітня 2018 року складає 744,18 грн. він сплачує аліменти по 300 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача - [PERSON] по первинному позову, позивача по зустрічному позову, який є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мало місце неналежне виконання своїх обов`язків, воно не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача [PERSON] та позбавити його батьківських прав, окрім того з його манери поведінки не вбачається, що він намагається виправитися та налагодити контакт з сином, з ним почати спілкуватися, турбуватися про нього, тобто здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню його неповнолітньої дитини. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд вважає за необхідне прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, належних та достатніх роз`яснювальних заходів з відповідачем було проведено достатньо, але це не принесло бажаних результатів щодо виконання ним його батьківських прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 статті 10, ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин суд вважає, що позивачем по первинному позову, відповідачем по зустрічному позову належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для застосування крайнього заходу відносно відповідача по первинному позову, позивача по зустрічному позову та позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про встановлення способу участі у вихованні неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом зустріч двох разів в місяць з 17 години п`ятниці до 21 години неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до його повноліття, то в їх задоволені слід відмовити з тих підстав, що згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, що позивач по зустрічному позову, відповідач по первинному позову не довів та подав належних та допустимих доказів того, що чиняться перешкоди відповідачем по зустрічному позову, позивачем по первинному позову у спілкуванні сина з батьком. При цьому, позивач по зустрічному позову, відповідач по первинному позову нічим не спростував висновок орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, в якому мотиви прийняття рішення щодо не доцільності встановлення порядку побачення батька [PERSON] , [INFO] , з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.103-105), зазначено те, що за період з 13 грудня 2017 року по 27 лютого 2018 року після прийняття рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення батька з сином, батько жодного разу не зустрівся з сином. Також у цьому висновку зазначені мотиви ті, що з бесіди з самою дитиною, зі слів останнього, батька він бачив лише один раз на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, жодного разу батько не телефонував, не намагався зустрітися з ним у вихідні, зустрічатися з батьком та приходити до нього на ніч хлопець не бажає та вважає [PERSON] сторонньою людиною. Тобто судом було чітко встановлено той факт, що син не бажає спілкуватися зі своїм батьком. Крім цього, враховуючи положення Конвенції про права дитини, де передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а тому суд вважає за доцільне відмовити у зустрічному позові, з врахуванням, в першу чергу, найкращих інтересів дитини, рекомендацій психолога. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем по зустрічному позову, позивачем за первинним позовом, не було порушено права та інтереси позивача по зустрічному позову, та відповідачем по первинному позову, а тому суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи інтереси дитини, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи позивача по зустрічному позову, відповідача по первинному позову, про чинення перешкод у спілкування з сином відповідачем по зустрічному позову, позивачем по первинному позову, а тому слід відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про встановлення способу участі у вихованні неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом зустріч двох разів в місяць з 17 години п`ятниці до 21 години неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до його повноліття за наведених вище підстав. Задовольняючи первинний позов, суд, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України присуджує з другої сторони понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в сумі 640 гривень. Враховуючи, що вимоги позивача по зустрічному позову звільненого від сплати судового збору при зверненні до суду підлягають відхиленню такі витрати, на підставі положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved