Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Бахмутської міської ради (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 44), про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору купівлі-продажу гаражу від 26 жовтня 1993 року його дружина [PERSON] придбала гараж, який розташований за адресою: провул. 1-й Пушкіна, м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області, загальною площею 23.30 кв.м. та який згідно до плану складається з: гаражу літ. А, оглядової ями а та льоху-а. Також його дружині належав автомобіль ВАЗ21063, модель седан, 1988 року випуску, колір сірий, двигун №0322486, кузов (коляска) №ХТА2106303201779, тип ТЗ легковий. 18 листопада 2015 року [PERSON] померла. Після смерті дружини він з метою оформлення спадкових прав, звернувся до приватного нотаріуса Артемівського міського нотаріального округу [PERSON] Проте, 08 червня 2016 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для такого рішення стало те, що під час провадження у спадковій справі 04-2016 заведеної 25 лютого 2016 року із спадкового реєстру було отримано інформаційну довідку з відомостями про наявність заповіту, місцем збереження другого примірника даного заповіту зазначено Донецький обласний державний нотаріальний архів за адресою: м. Красноармійськ, мкр. Горняк, 1. Оскільки інформаційна довідка зі спадкового реєстру не дає можливості ідентифікувати особу заповідача і не відображає відомості щодо кола спадкоємців за заповітом та переліку заповіданого майна, а оригінал цього документа у нього відсутній. З листа Донецького обласного державного нотаріального архіву від 20 травня 2016 року стало відомо, що надання відповіді на запит нотаріуса є неможливим, оскільки всі документи, прийняті на збереження в Донецькій обласний державний нотаріальний архів, залишились в архісховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Враховуючи ці обставини нотаріус відмовив позивачу у вчинені нотаріальної дії. Одночасно він хоче повідомити про те, що окрім нього інших спадкоємців, які б претендували на спадщину та звертались в установленому законом порядку до нотаріуса, не має. Зазначені обставини і стали приводом для звернення до суду. Просить позов задовольнити. Позивач та представник позивача до суду не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень суду щодо позову не надала. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу гаражу від 26 жовтня 1993 року (а.с.6-11) [PERSON] купила гараж №7, який знаходиться за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут), пр. І-му Пушкіна, що також підтверджується копією довідки виданої директором АКП «Архітектурно-планувальне бюро», та копією технічного паспорту на цей гараж. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО №919186 (а.с.12) [PERSON] померла 18 листопада 2015 року у віці 75 років. З копії посвідчення на постійне проживання в Україні (а.с.13-14) вбачається, що [PERSON] має право безстроково проживати на території України. Згідно копії свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР №232373 (а.с.16) [PERSON] 24 квітня 1962 року одружився з [PERSON], після одруження у обох стало прізвище: у нього Богданов, у неї [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію (а.с.17) транспортний засіб ВАЗ 21063 належить [PERSON] З копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року (а.с.20-22) вбачається, що визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у виді грошового вкладу (депозиту) у сумі 3839,61 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року (а.с.23) рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року залишено без змін. З копії спадкової справи №04-2016 до майна померлої 18 листопада 2015 року [PERSON] вбачається, що 08 червня 2016 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом після померлої дружини [PERSON], оскільки не можливо перевірити ті документи, які знаходяться на збережені в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Тобто інформаційна довідка із Спадкового реєстру, отримана на запит нотаріуса [PERSON], не дає можливості ідентифікувати особу заповідача і не відображені відомості щодо кола спадкоємців за заповітом та переліку заповіданого майна, ні інші особи, ні позивач не звертались до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності придбається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у випадку втрати ним документів, підтверджуючих право власності. Відповідно до частини 1 та 2 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частинами 2 та 3 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд зясував, що позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, оскільки є чоловіком спадкодавця. Право власності на спадщину він придбав правомірно, не порушуючи права третіх осіб, проте документально не може оформити свої права, зокрема, права на спадщину, що позбавляє позивача права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном у повній мірі, окрім того на теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, припинення (обмеження) можливості позивача користуватися та розпоряджатися , що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування за законом відсутні. Суд, з урахуванням аналізу наданих доказів, не вбачає підстав для відмови позивачу в задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування на спадщину, у звязку з чим суд вважає доцільним задовольнити позовні повністю. За клопотанням позивача, суд судові витрати залишає за нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved