Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просив витребувати у відповідачів належний йому автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликався на те, що 11 вересня 2010 року ним відповідачам була видана довіреність на розпорядження транспортним засобом, який належить йому на праві власності. Автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ були передані відповідачам у тимчасове користування. 18 жовтня 2013 року він скасував довіреність та повідомив про відповідачів з одночасною вимогою про повернення автомобіля. Однак, транспортний засіб відповідачами йому не переданий. Надалі позивач змінив предмет позову та просить стягнути з відповідача [PERSON] кошти в сумі 23394,03 грн, що становить еквівалент 1000 доларів США по курсу НБУ станом на 19 березня 2015 року, оскільки йому стало відомо, що автомобіль відповідачем було знищено. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, пояснив, що в 2010 році по домовленості віддав [PERSON] у користування автомобіль, а він зобовязувався протягом двох років виплатити йому 1000 доларів США. Оскільки по закінченню цього строку розрахунку не відбулося, він скасував генеральне доручення на автомобіль, видане на відповідача та його брата. Неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути автомобіль, але він тільки обіцяв. Пізніше дізнався, що відповідач продав його автомобіль на «шрот». Просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково в сумі 5000 грн. та пояснив, що дійсно за дорученням користувався автомобілем позивача та після того, як той став непридатним до використання, здав його на металолом за 2000 грн. Заперечив, що мав передати позивачу за автомобіль 1000 доларів США, та ствердив, що сума угоди була 5000 грн. на два роки. Про те, що позивач скасував доручення, він не знав. Свідок [PERSON] показав, що приїздив з відповідачем до позивача дивитися машину. Вони домовилися, що [PERSON] протягом двох років сплатить позивачу 8000 грн. або 1000 доларів США по курсу на той час. При ньому автомобіль відповідач не забирав, лише велися перемови. Свідок [PERSON] показав, що як зять позивача знає про домовленість між позивачем та відповідачем про те, що поки останній не сплатить 1000 доларів США за автомобіль, буде користуватися ним за дорученням. Суд, заслухавши пояснення сторін і показання свідків, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки управління Державтоінспекції управління МВС України в Рівненській області станом на 21 травня 2015 року за позивачем зареєстрований автомобіль марки ВАЗ-21013, 1982 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 11 вересня 2010 року позивачем була надана довіреність [PERSON] та [PERSON] на розпорядження вказаним транспортним засобом, посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 2278. 18 жовтня 2013 року за заявою позивача про скасування довіреності приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] було припинено дію довіреності від 11 вересня 2010 року на розпорядження транспортним засобом марки ВАЗ-21013, 1982 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Крім того, заяву про скасування довіреності приватним нотаріусом було направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користуваннят та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За положеннями ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно ), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. У відповідності до ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Суд вважає, що позивачем доведено своє право власності на автомобіль, який знаходився у володінні відповідача та був ним знищений, а також незаконність володіння цим майном після припинення дії довіреності. Вказані обставини не заперечувалися у судовому засіданні і відповідачем. Судом було розяснено відповідачу його обовязок довести обставини, на які він покликався як на підставу своїх заперечень проти позову. Однак, в наступні судові засідання відповідач не зявився і ніяких доказів суду не надав. Враховуючи, що автомобіль позивача знищений і встановити його реальну вартість на момент розгляду справи неможливо, суд приймає до уваги визначену позивачем вартість транспортного засобу шляхом порівняльного аналізу ринкової вартості аналогічних автомобілів на ринках України станом на липень 2015 року. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved