Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 9 789,24 гривень. Позов мотивує тим, що 18.11.2015 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» уклало з [PERSON] Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за Полісом №АЕ/4841039. Відтак, 29.07.2016 року близько 17:25 грн. год. по вул. Любінська, 44 у м. Львові гр. [PERSON] керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER]. ПрАТ «АСК «Скарбниця» на підставі відповідних документів здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 9 789,24 гривень. Просить позов задоволити, стягнути з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 9 789,24 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому заперечені. Просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 29.07.2016 року близько 17:25 грн. год. по вул. Любінська, 44 у м. Львові гр. [PERSON] керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, що зокрема стверджується європротоколом від 29.07.2016 року, підписаного учасниками дорожньо-транспортної пригоди. Учасники дорожньо-транспортної пригоди не викликали на місце дорожньо-транспортної пригоди працівників поліції, однак склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зі схемою дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2015 року (європротокол) відповідно до вимог ст. 33.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якому [PERSON] визнав свою вину у вчиненні правопорушення та засвідчив вищевказаний документ особистим підписом. 18.11.2015 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» уклало з [PERSON] Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за Полісом №АЕ/4841039 автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER]. Так, Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] становить 17203,45 гривень, що стверджується звітом №1695/16 від 18.08.2016 року. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити Страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). ПрАТ СК «Скарбниця» виплачено потерпілій [PERSON] страхове відшкодування в сумі 9789,24 гривень, що підтверджується страховим актом №152/цв/16 від 27.09.2016 року та платіжним дорученням №5113 від 27.09.2016 року. У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач на обґрунтування позову покликається, що відповідно до пп. «г» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 29.07.2016 року вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, тобто страховий випадок стався, 29.07.2016 року близько 17:25 год., по вул. Любінська, 44 у м. Львові та в цей же день позивач про це (страховий випадок) знав. Крім цього, 02.08.2016 року тобто на 2 (другий) робочий день, позивач отримав заяву про пошкодження транспортного засобу від постраждалої особи [PERSON] та в цей же день 02.08.2016 року пошкоджений транспортний засіб був вперше оглянутий експертом [PERSON], що підтверджується протоколом огляду № 1695/16 від 02.08.2017р., який у свою чергу є додатком 1 до Звіту № 1695/16 від 18.08.2016 року. При цьому зі змісту протоколу огляду слідує, що він був складений на замовлення позивача. З наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач про страховий випадок був обізнаний в той самий день коли він трапився, та пошкоджений транспортний засіб йому було передано для огляду на другий робочий день після ДТП (страхового випадку). Обставини ДТП вчасно перевірені представниками страховика, а сам пошкоджений транспортний засіб - експертом призначеним страховиком (позивачем), що виключає любу можливість необґрунтованих виплат по даному страховому випадку з боку страховика (позивача). Факт настання страхового випадку ніким, в тому числі страховиком (позивачем) не оспорюється. Страховик (позивач) його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Наведене вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 року у справі №6-284цс15. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, слід відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed