Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу , в якому зазначив, що 29 грудня 2006 року у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області зареєстрував шлюб з відповідачем, про що був вчинений актовий запис № 14. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. З літа 2013 року сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімейні відносини з відповідачем позивач не бажає, що спонукало його звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно , належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у зв'язку із зайнятістю його на робочому місці та дальністю місця проживання. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином, заяву про причину неявки та заперечень суду не надала. Суд вважає , що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 29 грудня 2006 року у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, про що було вчинено актовий запис № 14 (свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ № 086738 видане повторно 23.07.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Добровеличківського РУЮ у Кіровоградській області ). Від сумісного проживання сторони дітей не мають. З літа 2013 року сторони разом не проживають. Позивач проживає в м. Черкаси, а відповідач в м. Одеса, шлюбних відносин сторони не підтримують. Зберігати сімейні відносини сторони не бажають, а тому надання строку на примирення вважає недоцільним. Вказані обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також, враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов слід задовольнити . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок. Оскільки відповідач не з'явилася в судове засідання, суд не має можливості вирішити питання про право на вибір прізвища після розірвання шлюбу відповідно до ст. 113 СК України. З огляду на зазначене,

Outcome: approved