Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батьків. Вимоги мотивуються тим, що відповідач [PERSON] є сином позивача. Відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 03.01.2013 року було розірвано.Під час перебування у шлюбі 11.11.2006 року у сторін народився син [PERSON], який за після розірвання шлюбу проживає спільно з відповідачкою. [PERSON] доводиться позивачу онуком. Син позивача на даний час постійно проживає в Автономній Республіці Крим. Для загального розвитку дитини та з метою його оздоровлення позивач має можливість вивезти онука на відпочинок до АР Крим до батька, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Відповідачка не надає своєї згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Відповідач надав письмовий дозвіл на супроводження позивачем дитини за межі України, але, оскільки відповідач є громадянином [PERSON] Федерації, який проживає на території АР Крим, цей дозвіл не визнається жодним компетентним органом України. На підставі викладеного позивач просить суд надати йому дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду за кордон малолітнього онука [PERSON] без згоди та супроводу відповідачів та надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України дитини без супроводу батьків. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу суду надав письмову заяву від 07.07.2015 року про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. (а.с. 13) Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, про наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України, попереджена. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України у Чернігівській області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду третя особа повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідна розписка про отримання судової повістки. (а.с. 15) Неявка в судове засідання представника третьої особи відповідно до положень ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Городнянської райдержадміністрації Чернігівської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а визнання позову сторонами не порушує законні права та інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком відповідача [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 23.07.2005 року. Шлюб був розірваний згідно рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 03.01.2013 року, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи. (а.с.6) Під час перебування у шлюбі 11.11.2006 року у відповідачів народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЕЛ №031501, виданого 21.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с.5) Син [PERSON] проживає з відповідачкою. Відповідач [PERSON] проживає в Автономній Республіці Крим та прийняв громадянство [PERSON] Федерації, що підтверджується документально. Зазначене громадянство не визнається на території України, оскільки АР Крим входить до складу України. Відповідач надав письмовий дозвіл на виїзд сина за межі України на територію АР Крим в супроводі дідуся. Цей дозвіл посвідчений нотаріально нотаріусом Славянського нотаріального округу Краснодарського краю [PERSON] (а.с.5зв.). Проте, зважаючи на те, що російське громадянство відповідача [PERSON] не визнається на території України, вказаний дозвіл не приймається відповідними компетентними органами. Судом встановлено, що для загального розвитку дитини та з метою його оздоровлення, а також спілкування з батьком, позивач бажає та має можливість вивезти онука на відпочинок до АР Крим, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Але відсутність відповідних письмових дозволів батьків дитини є перешкодою для виїзду позивача разом з онуком за межі України до АР Крим. Згідно ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. В силу ст. 153 СК України Мати, батько та дитина мають право на бесперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. В силу статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у раз потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України з кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами» № 57 від 27.01.1995 року (з доповненнями та уточненнями), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди батьків. Судом вбачається відсутність будь-яких об'єктивних перешкод для здійснення неповнолітньою дитиною, [PERSON], [INFO], виїзду за межі держави України, в інтересах його фізичного розвитку та оздоровлення, а також з метою реалізації права відповідача [PERSON] на спілкування з сином. При таких обставинах, з урахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон [PERSON], [INFO], без згоди батьків грунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки це не суперечить інтересам дитини та не порушує законні права відповідачів як батьків дитини на спілкування з нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved