Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує такими обставинами. Позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З 17 липня 2013 року відповідач був зареєстрований в її будинку, але з 2013 року він у вказаному житловому будинку не проживає та фактичне місце його проживання їй не відомо. З 2013 року та до теперішнього часу відповідач жодного разу не з'являвся в її будинку та речей його не має. Будь - яких витрат на утримання житлового будинку він позивачу не здійснює. Відповідно до довідки від 02 жовтня 2018 року, складеної посадовою особою Роздольської сільської ради Михайлівського району, відповідач [PERSON] зареєстрований в вказаному будинку з 17.07.2013 року, але за місцем реєстрації фактично не проживає, у зв'язку з чим згідно розрахунків вартості комунальних послуг здійснюється згідно кількості зареєстрованих у житлі осіб, нею сплачується вартість комунальних послуг й за [PERSON], який зазначених платежів не здійснює, що погіршує її матеріальний стан, оскільки виникли труднощі при оформленні житлової субсидії. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Внаслідок чого, вона просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Так, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Наливайко К.К. посвідченого, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Високівської сільської ради, Михайлівського району, Запорізької області 14 грудня 2009 року, зареєстрованого у реєстрі за №114. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею (кв.м): 88.8, житлова площа (кв.м):51.4, матеріали стін: черепшник, облич., належить [PERSON], приватна форма власності 1/1. Згідно довідки, виданої 02.10.2018 року виконавчим комітетом Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON], [INFO], з 17.07.2013 року зареєстрований за адресою [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO]. Жодного дня [PERSON] за місцем реєстрації не проживав, належного йому майна за даною адресою немає та до сільської ради з заявою про те, що він виїжджає з місця реєстрації не звертався. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно вже тривалий час не проживає в житловому будинку [ADDRESS] Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача [PERSON], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] яке належить на праві приватної власності [PERSON], внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved