Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позову вказавши на те, що відповідно до умов договору № DNUBRK01164033 від 15.08.2005 року, [PERSON] 15.08.2005 року отримав кредит у розмірі 1769,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість станом на 12.09.2013 року в сумі 25312,24 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 1527,62 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8405,19 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором -15314,69 грн. Крім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 253,12 грн. Представник позивача до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач на розгляд справи не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі у заяві зазначив, що просить застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до умов договору № DNUBRK01164033 від 15.08.2005 року, Відповідач 15.08.2005 року отримав строковий кредит у розмірі 1769,00 грн. на строк по 15.04.2006 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,70 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,22%. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно у період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 249,83 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсоткам, комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 12.09.2013 року має прострочену заборгованість в сумі 25312,24 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 1527,62 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8405,19 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором -15314,69 грн. Відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Умовами кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості повинно здійснюватися позичальником щомісяця в період з 20 по 25 число кожного місяця у сумі - 249,83 грн. Кінцевий строк повернення кредитних коштів 15.04.2006 року. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Отже перебіг строку позовної давності починається з 26 числа того місяця у якому позичальником не було здійснено чергове погашення кредиту тобто з 26.09.2005 року. Аналогічний висновок щодо перебігу строку позовної давності міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оскільки позичальник не сплачував щомісячний платіж у розмірі 249,83 грн. з дати отримання кредиту, то з 26.09.2005 року почався перебіг строку позовної давності за несплату вказаного платежу. Проте правом дострокового звернення до суду про стягнення заборгованості за непогашення цього платежу як і чергових платежів, останній з яких не було здійснено позичальником - 15.04.2006 року, Банк не скористався. При зверненні 26.09.2013 року позивача до суду про стягнення заборгованості за весь період невиконання позичальником кредитних зобов'язань, слідує, що позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог (пеня, штраф). Обґрунтування позивача в позовній заяві в частині того, що договір щорічно пролонговується та на теперішній час діє, тому строк позовної давності не пропущено, суд вважає необґрунтованими, оскільки строк дії договору і термін виконання зобов'язання в законодавстві визначаються як різні поняття - ст.ст. 530, 631 ЦК України. Враховуючи наведене, беручи до уваги письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed