Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вказавши в позовній заяві, що він на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2015 року придбав житловий будинок № 40 по вулиці Побєди в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, в якому він разом із сином зареєструвалися. У вказаному житловому будинку залишилися зареєстровані колишні власники, відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], які після укладення договору купівлі продажу виїхали з будинку та не знялися з реєстраційного обліку. Наявність зазначеної реєстрації [PERSON] та [PERSON] в будинку створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своєю власністю. У звязку з чим він змушений звернутись до суду з указаним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень не надали. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] є власником житлового будинку № 40 по вулиці Побєди в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області (а.с. 4). У вказаному будинку зареєстровані позивач, його син та відповідачі по справі - колишні власники: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з вересня 2015 року в даному будинку не проживають (а.с. 5). Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідачі перешкоджають у користуванні житлового будинку, не теперішній час з реєстрації не знялися, добровільно залишили спірне жиле приміщення, до звернення до суду з зазначеним позовом вселитися в житловий будинок не намагалися, тобто не проживають у спірному жилому приміщенні з вересня 2015 року без поважних причин, вибули на постійне проживання у інше приміщення. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання відповідачів в житловому будинку № 40 по вулиці Побєди в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області створює для позивача перешкоди у здійсненні ним права власності, користування і розпорядження належним йому жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту. Що стосується позовних вимог про зобовязання органу внутрішніх справ зняти громадян з реєстрації місця проживання не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог законом не передбачено, крім цього є необґрунтованими так як жодних порушень цивільних прав позивача з боку органу внутрішніх справ немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права в майбутніх адміністративно-правових відносинах). У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з цим в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial