Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за нею ? частини квартири №10, що розташована в будинку №151 у четвертому корпусі на проспекті Добровольського у м. Одесі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало чинності 25 грудня 2012 року. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти на підставі договору купівлі - продажу набуто у власність квартиру № 10, в будинку №151 у 4-ому корпусі на проспекті Добровольського у м. Одеса. В цілому квартира складається з трьох кімнат. Дана квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та її колишнього чоловіка - [PERSON]. Ч.З ст.368 ЦК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2,3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене позивачка загалом просить: припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру, що розташована: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на ? частини квартири №10, що розташована в будинку №151 у четвертому корпусі на проспекті Добровольського у м. Одесі, а також встановити порядок виконання рішення, яким визначити, що право власності на вищезазначене майно підлягає державній реєстрації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Позивачка в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог\~ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що сторони з\~\~21 жовтня 1995 року перебували\~\~у зареєстрованому шлюбі, котрий був зареєстрований\~Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №117.\~ На час перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу набуто у власність квартиру № 10, в будинку №151 у 4-ому корпусі на проспекті Добровольського у м. Одеса, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, котрий посвідчений 18 листопада 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №2360. (а.с. 43-46). Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало чинності 25 грудня 2012 року. (а.с. 27). Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з урахуванням положень\~ст. 61 ч. 1 Сімейного кодексу України, квартира, котра розташована за адресою: [ADDRESS], була придбана за час шлюбу сторін, та є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно зі\~ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 70 Сімейного кодексу України, та за змістом\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. У відповідності до\~ст. 70 СК України\~кожен із сторін має право на 1/2 частку цього майна. Згідно\~ст. 71 ч. 1 СК України\~майно, що є об'єктом спільної сумісної\~\~власності подружжя ділиться між ними в натурі. З урахуванням викладеного, підлягає задоволенню вимога позивача про розподіл спільного майна, а саме квартири котра розташована за адресою: [ADDRESS], в рівних частинах, та визнання за сторонами права власності по ? частині вказаної квартири. В частині позовних вимог про встановлення порядку виконання рішення, яких позивачка прохала визначити, що право власності на ? вищезазначеної квартири за [PERSON] підлягає державній реєстрації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 2 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно\~це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно вимог ст. 19 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Положеннями ст. 8 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що до повноважень органів державної реєстрації віднесено проведення державної реєстрації прав та іх обтяжень; забезпечення ведення Державного реєстру прав; надання інформації про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечення обліку безхазяйного нерухомого майна; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України. Також в п.1 наказу Міністерства юстиції України\~Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб від 02.04.2013 року № 607/5, зазначено те, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, кожна сторона розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, сторони зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні прав і виконувати процесуальні обов'язки (ст.ст.\~10,\~11,\~27,\~57-60 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач не вважав необхідним залучити до участі у справі в якості відповідача реєстраційну службу та враховуючи, що ході судового розгляду позивачем не доведено факт порушення свого цивільного права відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, суд вважає позовні вимоги в частині встановлення порядку виконання рішення, яким визначити, що право власності на ? частину квартири, котра розташована за адресою: [ADDRESS], підлягає державній реєстрації в реєстраційній службі, такими що не підлягають до задоволення, оскільки заявлені передчасно. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи норми вказаної статті, суд стягує 860 грн. 90 коп. з відповідача на користь позивачки.

Outcome: partial