Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.03.1991 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №26, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконий, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл майна та визнання права власності, яким просила виділити в натурі та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру №38 в м. Одесі, Люстдорфська дорога, у будинку №88. Позивач уточнив позовну заяву та просив виділити в натурі та визнати право власності за [PERSON] на наступне майно: автомобіль [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з серії ВНС 160754; мотоцикл [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з серії ВНС 185508, автогараж №50, в автокооперативі №7 в м.Ізмаїлі, зареєстрований на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №878 від 10.08.2009 року та витягу з реєстру №23562418 від 12.08.2009 року, автогараж №49 в автокооперативі №7 в м.Ізмаїлі, який належить [PERSON] на підставі рішення правління кооперативу №7 м.Ізмаїла. У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Зустрічний позов визнав в повному обсязі. Наслідки визнання позову йому розяснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Відповідач та її представник зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі, первісний позов визнала повністю. Наслідки визнання позову їй розяснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09.03.1991 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №164403. Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, мешкають за різними адресами, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. Вирішуючи позовні вимоги в частині розподілу майна подружжя та визнання права власності, суд виходить з наступного. Частина 4 ст.174 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 1 ст.60 СК України передбачено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно\~до ч.1\~ст.61 СК України\~обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. \~ \~ За змістом ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналогічні розяснення містяться в п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21.12.2007 року. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони з 09.03.1991 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №26 між сторонами зареєстровано шлюб. За період сумісного проживання подружжя придбало наступне майно: автомобіль [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з серії ВНС 160754; мотоцикл [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з серії ВНС 185508; автогараж №50, в автокооперативі №7 в м.Ізмаїлі, зареєстрований на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №878 від 10.08.2009 року та витягу з реєстру №23562418 від 12.08.2009 року; квартиру №38 в м. Одесі, Люстдорфська дорога, у будинку №88. Також, на підставі рішення правління кооперативу №7 м.Ізмаїла, - автогараж №49 в автокооперативі №7 в м.Ізмаїлі виділено [PERSON]. Спору з приводу вартості майна між сторонами не має, про порядок розподілу сумісно нажитого майна між собою домовились. Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні та у відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Аналіз вищезазначених норм сімейного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що вищезазначене майно є \~спільною\~сумісною власністю сторін, оскільки було набуто під час шлюбу, та підлягає поділу за пропонованими сторонами варіантами. Приймаючи до уваги, що спірне майно придбано сторонами під час знаходження у шлюбі, між сторонами відсутні будь-яка домовленість про його розподіл та шлюбний договір, а також враховуючи, що сторони безумовно визнали позов і їх визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги за первісним та зустрічними позовами підлягають задоволенню. На підставі встановленого,

Outcome: approved