Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що після смерті батька, [PERSON], 18 вересня 1979 року позивач отримав 1/8 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Берегово, вулиця К. Маркса (сучасна назва- вул. Берчені) будинок № 68, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 червня 1989 року позивач був визнаний єдиним спадкоємцем за мамою, [PERSON] Єлізаветою Карлівною, 6/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Берегово, вулиця К. Маркса (сучасна назва- вул. Берчені) будинок № 68. Набуті позивачем на праві приватної власності частини будинку 28 червня 1989 року зареєстроване за №2025 в Берегівському РБТІ. 22 березня 2000 року між позивачем та його сестрою, [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу АВІ № 840398, за яким позивач придбав 1/8 частину житлового будинку за №68, який знаходиться по вул. Берчені у м. Берегові. Таким чином, згідно вищезазначеним документам він набув право приватної власності на цілий будинок, що підтверджується реєстраційним написом Берегівського РБТІ у реєстрову книгу №4 та № 2025 від 22 березня 2000 року. Відповідачка, колишня невістка позивача, у спірному будинку не проживає, однак добровільно з реєстраційного обліку зніматися не бажає, так і по сьогоднішній день вона зареєстрована в [INFO]. Сам факт реєстрації відповідача за його адресою створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Вважає, що відповідачка втратили право на користування будинком № 68 по вул. Берчені в м. Берегово, Закарпатської області, оскільки не проживає в даному будинку протягом декількох років. Наявність формальної реєстрації відповідача за вище вказаною адресою, де вона раніше проживала, створює для позивача незручності, порушує його право власності на нерухоме майно та тягне за собою збільшення розміру плати за комунальні послуги. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позові та доданих письмових доказів. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок № 68 по вул. Берчені в м. Берегово, Закарпатської області (а.с. 8-11). З листа керуючого справами виконавчого комітету Берегівської міської ради [PERSON] № 2418/03-17 від 02.12.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], значиться на реєстраційному обліку за адресою: м. Берегово, вул. Берчені, 68, Закарпатської області. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Таким чином виникнення права у членів сімї власника будинку (квартири) на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів сімї власника на користування цим будинком (квартирою). Права членів сімї власника будинку (квартири) на обєкт права власності є похідним від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження обєктів права приватної власності, законом не передбачено при цьому перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Частина четверта статті 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) за цим власником, тобто при незмінності власника майна. При таких обставинах справи, суд вважає, що є правові підстави для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування будинком № 68 по вул. Берчені в м. Берегово, Закарпатської області, оскільки має тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, але не проживає в ній. У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири( будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації у будинку № 68 по вул. Берчені в м. Берегово, Закарпатської області, відповідачки [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом, підлягають задоволенню, так як відповідачка [PERSON] знятися добровільно з реєстраційного обліку з вказаної адреси не бажає, має тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, але не проживає в ній. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення її права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved