Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 01 квітня 2011 року померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,50 га., що розташована на території Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Позивач вказує на те, що інших спадкоємців у померлої не має, перед смертю його мати тяжко хворіла, проживала разом із ним і він здійснював за нею постійний догляд, а після її смерті поховав її, вважав, що є таким, що прийняв спадщину і додатково вчиняти йому інших дій для прийняття спадщини не потрібно, проте коли звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої матері, йому було відмовлено у його видачі з тих підстав, що він пропустив встановлений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У звязку із цим змушений звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав предявлений ним позов та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому та додатково пояснив, що після смерті матері він також хворів, перебував на лікуванні у лікарні, його цивільна дружина [PERSON] також хворіла, у зв»язку із чим багато часу необхідно було витрачати на відновлення стану здоров»я. Також вказує на те, що причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини стала психологічна травма, яка понесла негативні наслідки на об»єктивність та своєчасність прийняття рішень для подання заяви про прийняття спадщини, він перебував у депресивному стані, складні соціально-побутові умови, погіршення матеріального стану все це у своїй сукупності перешкодило йому у встановлені законодавстовом строки подати відповідну заяву до нотаріальної контори. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про день час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 02 квітня 1960 року народився [PERSON], його матір»ю є [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 7). Також встановлено, що у позивача є сестра [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), [INFO], останнє відоме місце проживання: [INFO], яка у 1978-1979 роках виїхала на постійне місце проживання до Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, в даний час Камчатський край Далекосхідний федеральний округ Російської Федерації, з якою останній раз позивач спілкувалися у 1981 році. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 009683 вбачається, що [PERSON] була власником земельної площею 1,50 га., що розташована на території Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 6). З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері [PERSON], померлої 01 квітня 2011 року, через те, що було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 жовтня 2015 року (а.с. 9). Відповідно до інформації наданої Маловисківською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області спадкова справа після смерті [PERSON] не зареєстрована, із заявами про прийняття спадщини до майна померлої ніхто не звертався та при житті на випадок своєї смерті заповіт нею не посвідчувався, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а.с.24-26). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, проте пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки повинен був звернутися до нотаріальної контори до 01 жовтня 2011 року. У ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контори, після чого вважається таким, прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На думку суду, поважними причинами для застосування положень ст. 1272 ЦК України є тривала хвороба. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до\~\~\~ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків\~\~цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції, при невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять, що позивачем доведено непереборні істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини, які носять поважний характер, через які позивач [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 01 квітня 2015 року,\~ оскільки позивач після смерті спадкодавця тривалий час хворів, при цьому ст. 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України і як свідчить практика Європейського суду з прав людини, особа вправі бути юридично необізнаною. Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а позивач в інший спосіб захистити своє право не може ніж звернутися до суду, то його позовну заяву необхідно задовольнити та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача, і відповідач у справі не порушував права позивача, тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved