Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №1033 від 26.04.2017 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна», стягнути з відповідача сплачені ним за договором фінансового лізингу №1033 від 26.04.2017 року кошти в сумі 19\~700 грн. В послідуючому подав позовну заяву про уточнення позовних вимог і просе лише стягнути з відповідача кошти в сумі 19 700 грн., які були сплачені ним відповідно до Договору фінансового лізингу № 1033 від 26 квітня 2017 року. В обґрунтування позову покликається на те, що 26.04.2017 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу. Відповідач взяті на себе зобовязання не виконав тому просе задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності ,позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, належним чином про час розгляду справи повідомлений про причини неявки суд не повідомив. Суд находить за можливе розглядати справу за наявними доказами по справі. Суд дослідивши наявні по справі докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Встановлено, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу № 1033 від 26.04.2017 року , згідно якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоотримувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоотримувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно чинного законодавства. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб ZAZ Vida Standart. Відповідно до п.9.1 договору, комісія за організацію договору являє с погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 7 %, лізингоотримувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договір його організацій протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. На виконання умов зазначеного договору. Позивач як лізингоотримувач 26.04.2017 року перерахував на рахунок відповідача по справі кошти в розмірі 25 000 гривень, як оплата за товари і послуги. Відповідач порушив права позивача як споживача, оскільки під час укладення спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність, надавши позивачу спочатку додаток № 1 до договору в якому містилась інформація щодо автомобіля,який він хотів придбати( мав намір придбати автомобіль « Пріора»), марка якого зовсім не відповідає тій, яку вказано в Договорі від 26.04.2017 року № 1033, а саме в договорі зазначено автомобіль ZAZ Vida Standart, який коштує 262 500 гривні ( 9 831, 46 доларів США). Позивача завірили, що це лише попередній договір і потім йому нададуть вірний та просили зачекати пару днів поки привезуть автомобіль. Проте, автомобіль так і не був доставлений, як було обіцяно раніше. Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Окрім того, ч. 1 ст.227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Необхідність наявності ліцензії у правовідносинах , що склались між сторонами, випливає зі змісту п. 4 ч. 1 ст.34 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року , за яким діяльність з надання будь -яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Окрім того, положення ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» містять самостійні підстави визнання угоди ( чи її умов) недійсною. Продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Аналізуючи норму ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів» , можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності ( пункт 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, завдають шкоди споживачеві. За частиною 3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про : виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця ( виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем ( виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця ( виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця ( пункти 2,3); надання можливості продавцю (виконавцю,виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4). Згідно ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В Договорі № 1033 від 26.04.2017 року , яким оспорюється позивачем, відсутні будь -які відомості про продавця товару, його найменування, місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості комплектності та інших умов з продажу товару, звужені обов'язки лізингодавця та розширені його права ( п.3.1, 3.2 ст. 3 Договору). До того ж, Договір не містить положень дострокової сплати лізингових платежів, що є обмеженням принципів справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів». Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність підстав вважати укладений між сторонами договір нікчемним, через недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору . Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Наведене підтверджується і позиціями вищих судів, зокрема, такої ж самої думки дотримався Верховний суд України в своїй постанові №6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року та Вищий спеціалізований суд з цивільних та кримінальних справ в таких справах як № 2608/2079/15-ц від 18 травня 2016 року, № 6-11855св15 від 17.09.2015 року, № 6-4086ск14 від 07.03.2014 року, № 6-13507св15 від 07 жовтня 2015 року. Тому на даний час є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи( ч.5 ст.216 ЦК України). Суд стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь [PERSON] кошти в сумі 19 700 грн., які були ним сплачені відповідно до Договору фінансового лізингу №1033 від 26 квітня 2017 року. Витрати в справі відповідно до ст.141 ЦПК України слід віднести на відповідача, стягнувши з нього судовий збір в розмірі 640 грн. на користь держави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст. ,203,215,ч.2,3ст.216,220,227,509, 628,799,806,808 ЦК України ,Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»,

Outcome: partial