Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи тим, що 05.06.2007 року, між сторонами було укладено кредит ний договір № VIH0GK06271412 відповідно до якого [PERSON], отримав кредит у розмірі 45506,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 03.06.2037 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом,яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між позивачем та відповідачем [PERSON], 05.06.2007 року було укладено договір іпотеки квартири №VIH0GK06271412, відповідно до якого відповідач передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру (яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу) загальною площею 33,60 кв.м., житловою площею 17,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2 Договору іпотеки, встановлено що за цим договором забезпечується виконання зобовязань Іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконував належним чином, тому станом на 11.10.2013 року у нього перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 38614,56 доларів США. Тому позивач звернувся з позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів із вказаним цивільним позовом. 18.12.2013 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач та його представник до судового засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] до судового засідання не зявилась, проте подала заяву та просила суд розгляд справи провести у її відсутність, оскільки [PERSON] [INFO] досяг повноліття 14.05.2015 року, а відповідно до чинного законодавства України залучення представника Служби у справах дітей є обовязковим лише у справах що стосуються захисту інтересів дітей. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]В, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, місце та час розгляду справи, були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.06.2007 року, між сторонами було укладено кредитний договір №VIH0GK06271412 відповідно до якого [PERSON], отримав кредит у розмірі 45506,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 03.06.2037 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (а.с. 12-14). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON], 05.06.2007 року було укладено договір іпотеки квартири № VIH0GK06271412, відповідно до якого відповідач передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру (яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 05.06.2007 року) загальною площею 33,60 кв.м., житловою площею 17,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Відповідно до п.33.4 договору іпотеки, сторони визнали, що вартість предмета іпотеки складає 221190,00 грн. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконав належним чином, тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 38614,56 доларів США. Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України. Національний банк України станом на 20.11.2015 року встановлює такі офіційні курси гривні до іноземної валюти в тому числі за 1 долар США 23,8391 грн. 38614,56 31,29 (штраф (фіксована частина) 31,29 х 7,99 = 250,00) = 38583,27 х 23.8391 = 919790,43 + 250,00 = 920040,43 грн. Грошова сума у вигляді штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,29 доларів США підлягає переведенню в українську за курсом, встановленим Національним банком України на час укладення кредитного договору, оскільки вказана сума є сталою та визначена умовами кредитного договору та не змінювалась під час виконання кредитного договору. Тому, станом на 20.11.2015 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 920040,43 грн. 30.08.2013 року позивачем була надіслана відповідачу вимога про звільнення квартири №174 в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Як вбачається з поштового повідомлення відповідачем дану вимогу було отримано 03.09.2013 року, у зазначений строк відповідач квартиру не звільнив (а.с. 10-11). Відповідно до акту мешканців будинку по вул. Ватутіна, 56 в м.Вінниці мешканці будинку підтвердили, що по вул. Ватутіна, 56/174 в м.Вінниці, дійсно проживає [PERSON], його дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 67 том 1). Відповідно до довідки Приватного підприємства «Бокуд» від 27.03.2014 року №1137 в квартирі [ADDRESS] з 11.07.2007 року зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 83 том 1). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії I-АМ № 258435 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.06.1995 року, актовий запис №3 (а.с. 113 том 1). Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] встановлено, що батьком є [PERSON], а матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії I-АМ № 026669 (а.с. 114 том 1). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта від 11.08.2014 року № 25436426 вбачається, що за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Із інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.08.2014 року №25436633 вбачається, що у реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо [PERSON] (а.с. 138-139 том 1). Із довідки Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 23.07.2014 року №1633 вбачається, що згідно облікових даних по м. Вінниці станом на 29.12.2012 року в реєстрі прав власності на об'єкти нерухомості майна за [PERSON] [INFO] зареєстровано квартиру [INFO] (а.с. 141 том 1). Статтею 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати кредиту позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна вимога позивача про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у [INFO] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зміст ст. 109 ЖК України зазначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками,встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На підставі вищенаведеного та зважаючи та ті обставини, що відповідач [PERSON], був повідомлений про добровільне звільнення іпотечного майна згідно вимоги про звільнення квартири №174 в тридцятиденний строк, яку ним було отримано 03.09.2013 року, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку в територіальному підрозділі державної міграційної служби України. В частині позовних вимог про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в вказаній квартирі, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки суду не надано доказів письмової вимоги іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги такими особами. При подачі позову до суду та подачі апеляційної та касаційної скарги позивачем понесено судові витрати в розмірі 6902 гр-ні 37 коп., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial