Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23.06.2008 року [PERSON] уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримала картковий рахунок та отримала кредитний ліміт кредитної лінії у розмірі 2000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань у розмірі 54883 гривні 13 копійок, яка складається: заборгованості за кредитом у розмірі 4674 гривні 89 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 43997 гривень 34 копійки; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3359 гривень 32 копійки; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 250 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 2601 гривні 58 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 54883 гривні 13 копійок, а також судові витрати у розмірі 1600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але при подачі позовної заяви до суду просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього представником позивача надані до суду пояснення щодо позовних вимог та відповідь на заперечення в яких зазначено, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання за договором. Крім цього відповідачем не спростований розрахунок заборгованості та не наданий належний контррозрахунок, а тому підстави вважати розрахунок заборгованості за кредитним договором неналежним відсутні. Також зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік), яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки відповідача по справі діяв до останнього дня 06.2015 року, а позивач звернувся до суду в вересні 2017 року, в зв'язку з чим вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Раніше на адресу суду від представника відповідача надходило заперечення на пояснення ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому просила залишити без задоволення позовну заяву, оскільки вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, так як з позову неможливо встановити умови отримання кредиту та порядок користування ним, позивачем лише вказана дата підписання заяви та розмір встановленого кредитного ліміту, який не відповідає поданій до суду довідці про зміну умов кредитування, заява відповідача не містить інформацію про мінімальний платіж, до матеріалів справи не додано Графік погашення кредиту. «Умови та правила надання банківських послуг» не підписані відповідачем, не містять відомості про дату ознайомлення з ними, що дає підстави вважати, що надані позивачем послуги не є складовою частиною кредитного договору, який підписувала відповідач з банком. Крім того, із самої заяви відповідач не вбачається який вид платіжної кредитної картки був їй наданий, який кредитний ліміт вона бажає отримати, який відсоток має сплачувати за користування кредитним лімітом, який мінімальний платіж повинна здійснювати при користуванні кредитним лімітом та який порядок погашення поточної заборгованості, тобто відповідач лише підписала заяву від 23 червня 2008 року на отримання платіжної картки, згідно якої не зобов'язувалась сплачувати винагороду банку. Після закінчення строку дії договору Банк не видавав відповідачу нову платіжну картку, а зобов'язання за договором останньою виконані не були. Проте, позивач з іншого рахунку, автоматично погашав прострочену заборгованість за вказаним кредитним договором, однак автоматичне погашення банком заборгованості за кредитом з рахунку відповідача не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою переривання позовної давності, жодних доказів того, що автоматичне погашення заборгованості за кредитом з іншого відкритого рахунку відповідача відбулось за її згодою позивачем не надано. Просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що на підставі заяви відповідача від 23 червня 2008 року № б/н банком останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 31 серпня 2017 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 54883 гривні 13 копійок, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 4674 гривні 89 копійок; заборгованості за відсотками у розмірі 43997 гривень 34 копійки; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3359 гривень 32 копійки; штраф (фіксована частина) у розмірі 250 гривень та штраф (процентна частина) у розмірі 2601 гривні 58 копійок. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з копії довідки ПАТ КБ «Приватбанк» термін дії кредитної картки № [NUMBER], за якою відповідачці надавались кредитні кошти, закінчився в липні 2010 року, а по іншій кредитній картці № [NUMBER] термін дії закінчується останнім днем 06.2015 року, але позивачем не надані докази, що переоформлення даної картки відбулося за ініціативою відповідача та саме для погашення кредиту. Крім цього, з копії виписки по рахунку відповідачки на протязі останніх трьох років, а саме, 01 лютого 2015 року в сумі 10 гривень 46 копійок, оплата коштів за кредитним договором здійснювалась шляхом автоматичного погашення заборгованості (а.с. 108). Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та від 9 листопада 2016 року у справі за № 6-1457цс16. Таким чином, суд вважає, що автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання нею свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказів того, що таке списання відбувалося за згодою останньої позивачем суду не надано. За таких обставин, оскільки кредитний договір було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем на підставі її заяви від 23 червня 2008 року, строк дії договору закінчився із закінченням строку дії картки, проте ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 06 жовтня 2017 року, автоматичне погашення заборгованості не може розцінюватись як добровільне погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності, то суд вважає, що позивач подав позов з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності та ст.258 ЦК України однорічного строку позовної давності по вимогах щодо сплати пені та штрафу. Таким чином, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності і представником відповідача заявлено клопотання про застосування до вимог позивача таких строків, то суд визнає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог бо заперечень. Згідно ч.ч. 5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи. Згідно п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень до ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, суд вважає, що в позові необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У зв'язку з відмовою у позові судові витрати згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed