Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення з квартири, в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS], в якій проживає та зареєстрований разом зі своєю сім'єю. 20 грудня 2011 року до цієї квартири тимчасово був прописаний відповідач у зв'язку зі співпрацею у бізнесі разом з позивачем. Але у липні 2013 року він виїхав за межі України і з того часу не повертався. Позивач не бажає сплачувати за комунальні послуги замість відповідача, тому і звернувся до суду та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтвом про право власності від 07.07.1998 р. власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки форми №3 виданої Житлово-експлуатаційної контори №504 від 18 червня 2014 року відповідач [PERSON] зареєстрований в даному будинку з 06 липня 2010 року (а.с.6) Судом було встановлено, що відповідач виїхав за межі України і вже більше року не проживає у вищезазначеній квартирі, відповідно не сплачує коштів за користування жилим приміщенням та за комунальні послуги. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд встановив, що дружина позивача [PERSON], яка є співвласником зазначеної квартири, також вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він не проживає у квартирі більше року. Також за запитом суду від Оболонського районного управління ГУМВС України в м. Києві надійшов лист-довідка від 21 серпня 2014 року № 52/8584, в якому зазначено, що з заявою з приводу перешкоджання проникнення з боку будь-яких осіб до житлового приміщення по [ADDRESS] відповідач не звертався. Враховуючи те, що позивач є власником квартири, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач не мешкає, суд вирішує задовольнити позов та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі ст.ст.319, 391 ЦК України,

Outcome: approved