Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Комунального закладу «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» майнову шкоду у розмірі 58 412,95 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 14 січня 2015 року перебуває у трудових відносинах з Комунальним закладом «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», правонаступником якого є Комунальний заклад «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради». Так, з 14 січня 2015 року відповідач працював на посаді техніка, з 03 січня 2017 року на посаді економіста, з 03 квітня 2017 року виконуючим обов`язки заступника головного лікаря з технічних питань, а з 03 травня 2017 року і до теперішнього часу працює заступником головного лікаря з технічних питань. З 16 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року відповідач працював за сумісництвом в межах 0,5 ставки монтажника санітарно-технічних систем. На підставі особистої заяви працівника від 05 січня 2017 року [PERSON] було встановлено доплату у розмірі 50 % за суміщення професії водія автотранспортних засобів з 10 січня 2017 року на період відпустки водія [PERSON]. (з 10.01.2017 року по 01.02.2017 року). Відповідно до акту прийому-передачі від 06 січня 2017 року [PERSON] передав [PERSON] наступні матеріальні цінності: автомобіль ВАЗ-217030 у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 57 491,00 грн.; бензин А-92 - 17,76 літрів, балансова вартість - 363,97 грн.; аптечка автомобільна у кількості 1 шт., балансова вартість - 63,50 грн.; домкрат гідравлічний 3 т. у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 390 грн., знак аварійної зупинки у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 50 грн.; ключ балонний у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 69 грн.; вогнегасник у кількості 1 шт.; балансовою вартістю - 150 грн.; трос буксирний у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 48 грн. Зазначає, що в ніч з 15 на 16 січня 2017 року службовий автомобіль марки ВАЗ, модель 217030, державний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, було викрадено невідомими особами. Відповідно до пояснювальної записки відповідача 15 січня 2017 року йому необхідно було виїхати на усунення аварії на трубопроводі за адресою: [ADDRESS] , для чого він скористався службовим автомобілем, де його було викрадено. За даним фактом Індустріальним ВП ДВ ГУ НП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування. В свою чергу, згідно графіку роботи бухгалтерії 15 січня 2017 року був неробочий день, автомобіль мав знаходитися в капітальному гаражі по [ADDRESS] . Також подорожній лист [PERSON] на 15 січня 2107 року не видавався. Таким чином, шкода була завдана працівником не при виконанні трудових обов`язків. Вказує, що у своєму листі - зобов`язанні від 08 червня 2017 року [PERSON] визнав себе винним у втраті матеріальних цінностей та надав згоду на відшкодування завданої майнової шкоди шляхом передачі на баланс позивача рівноцінного майна, проте цього зроблено не було, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 23.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку із закінченням повноваження судді Волошина Є.В. по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року справа розподілена судді [PERSON] Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] від 26.10.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кухтіна Г.О. від 23.01.2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року замінено позивача у цивільній справі Комунальний заклад «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради на його правонаступника Комунальний заклад «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради», закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу № 7-к від 14.01.2015 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду техніка до Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради. Наказом № 03-к від 03.01.2017 року [PERSON] переведено на посаду економіста. Згідно наказу № 44-Адм від 03.01.2017 року по Комунальному закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради в зв`язку з наданням щорічної чергової відпустки матеріально-відповідальній особі водію ВАЗ «Пріора» [PERSON] з 10.01.2017 року проведено передачу матеріальних цінностей з підзвіту матеріально-відповідальної особи водія [PERSON] на підзвіт економісту [PERSON] 06.01.2017 року. Актом передачі від 06.01.2017 року, затвердженого головним лікарем КЗ Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] передав відповідачу [PERSON] наступні матеріальні цінності: автомобіль ВАЗ-217030 у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 57 491,00 грн.; бензин А-92 - 17,76 літрів, балансова вартість - 363,97 грн.; аптечка автомобільна у кількості 1 шт., балансова вартість - 63,50 грн.; домкрат гідравлічний 3 т. у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 390 грн., знак аварійної зупинки у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 50 грн.; ключ балонний у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 69 грн.; вогнегасник у кількості 1 шт.; балансовою вартістю - 150 грн.; трос буксирний у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 48 грн. Наказом № 07-к від 05.01.2017 року на підставі особистої заяви [PERSON] останньому було встановлено доплату у розмірі 50 % за суміщення професії водія автотранспортних засобів з 10 січня 2017 року на період відпустки водія [PERSON]. (з 10.01.2017 року по 01.02.2017 року). Як зазначає позивач у позові та представник позивача у судовому засіданні в ніч з 15 на 16 січня 2017 року службовий автомобіль марки ВАЗ, модель 217030, державний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, який було ввірено відповідачу, викрадено невідомими особами. Так, з пояснювальної записки [PERSON] , поданої 16 січня 2017 року на ім`я Головного лікаря КЗ Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради Бордюг К.Д., вбачається, що відповідач виїхав на усунення аварії на трубопроводі за адресою: [ADDRESS] , для чого скористався службовим автомобілем ВАЗ 217030, який залишив на майданчику перед вікнами за адресою: [ADDRESS] . З 02.00 години до 04.00 години автомобіль було викрадено. 16 січня 2017 року комісією у складі: голови комісії - Онищенко Т.В., членів комісії - економіста [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, якою встановлено крадіжку на суму 58 420,95 грн., про що під особистий підпис було ознайомлено матеріально-відповідальну особу [PERSON] Наказом головного лікаря КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради № 19-к від 23.01.2017 року [PERSON] винесено догану за недбалість, яка призвела до втрати матеріальних цінностей та завдала майнової шкоди КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер». З даним наказом відповідача було ознайомлено під підпис 23.01.2017 року. Згідно Витягу з кримінального провадження № 12017040660000107 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ-21073 Пріора», д/з [NUMBER] , порушено кримінальне провадження з правовою кваліфікацією з а ч.1 ст. 289 КК України, досудове розслідування якого здійснюється Індустріальним ВП Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Також встановлено, що 08.06.2017 року відповідачем на ім`я Головного лікаря КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради Бордюг К.Д. надано лист, згідно якого відповідач визнав себе винним у втраті ввірених матеріальних цінностей, дав згоду на відшкодування завданої майнової шкоди та зобов`язався протягом 60 днів передати на баланс закладу автомобіль балансовою вартістю - 57 491,00 грн.; бензин А-92, 7 літрів, балансова вартість - 151,45 грн., аптечка автомобільна у кількості 1 шт., балансова вартість - 63,50 грн.; домкрат гідравлічний 3 т. у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 390 грн., знак аварійної зупинки у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 50 грн.; ключ балонний у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 69 грн.; вогнегасник у кількості 1 шт.; балансовою вартістю - 150 грн.; трос буксирний у кількості 1 шт., балансовою вартістю - 48 грн. Відповідно до рішень Дніпропетровської обласної ради від 01.12.2017 року № 292-11VII та від 22.06.2018 року № 342-13/VII реорганізовано шляхом приєднання до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради». Положеннями ж ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ст. 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Частиною 1 ст. 132 КЗпП України встановлено. що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Такі випадки вказані у ст. 134 КЗпП України, а саме працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Комунальний заклад «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради № 50Адм від 03.01.2017 року [PERSON] призначено відповідальним за автомобільний транспорт та покладено відповідно до п.4.1 Наказу щоденно контролювати використання автомобілів, а саме: особистим підписом підтверджувати ціль поїздки, маршрут та кілометраж у подорожньому листі (крім автомобілів ЗІЛ 5301). В свою чергу, з представлених суду матеріалів вбачається, що відповідний подорожній лист [PERSON] на 15 січня 2107 року не видавався. Дане твердження не спростовано й самим відповідачем. Таким чином, вирішуючи питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди суд приходить до висновку, що шкода була заподіяна відповідачем [PERSON] не при виконанні трудових обов`язків, у зв`язку з чим останній несе відповідальність у повному розмірі. Частиною 3 ст. 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Зважаючи на обставини, які були встановлені в судовому засіданні, про факт спричинення шкоди позивач був обізнаний 16 січня 2017 року та з відповідним позовом звернувся до суду 12 січня 2018 року, тобто в річний строк з дня виявлення заподіяної шкоди. Відповідач, посилаючись на необґрунтованість пред`явленого позову, не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України, та не подав суду відзив на позов, заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Підстави для відхилення доказів судом відсутні, оскільки подані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1762 гривень.

Outcome: approved