Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що між 04.08.2017 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 17.05.2017 головним державним виконавцем ВДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 54425368 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 48529 грн 76 коп , вважає вказаний напис таким, що не підлягає виконанню , оскільки він був вчинений на підставі неналежних документів а також поза межами загальної та спеціальної позовної давності. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином , від представника [PERSON] надійшла заява в якій позов підтримав повністю, просить розглядати справу у їх відсутність в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача , суд ухвалює заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з»явилися, надали заяви про проведення розгляду справи без їх участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, суд находить позов обґрунтованим і таким , що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 22.09.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № б/н (а.с.47). 15.05.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», за яким на підставі кредитного договору від 22.09.2011 року б/н та розрахунку заборгованості за договором за період з 22.09.2011 року по 11.04.2017 року, з [PERSON] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 48529 грн. 76 коп з яких: 21 475,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20035,35 грн. - заборгованість за відсотками.; 13141,63 грн. - заборгованість з пені та комісії; заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1100 грн; 500 - заборгованість по штрафам(фіксована частина); 2287,13 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 3529. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення (а.с.6). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (даліПорядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(далі Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з копій документів, наданих суду нотаріусом, які бралися до уваги останнім при вчиненні виконавчого напису, йому були надані такі документи: заява ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.04.2017 року, яка свідчить, що банк просив стягнути заборгованость з разумяк В.В. за кредитним договором б\\н від 22.09.2011 року в сумі 48529,76 грн., яка утворилась з 22.09.2011 року по 11.04.2017 року ; анкета-заява о приєднанні до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від імені [PERSON]; розрахунок заборгованості за договором № б\\н від 22.09.2011 року; письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором б\\н від 22.09.2011 року, яка була направлена [PERSON]; документи, що підтверджують відправлення поштових листів з оголошеною цінністю; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо реєстрації юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк»); Довіреність ПАТ КБ «Приватбанк» та інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів. З анкети-заяви, яка надана нотаріусу вбачається, що вона разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договів про надання банківських послуг. Але, як вбачається з копій документів, які надані суду нотаріусом, на підставі яких останній вчиняв виконавчий напис, Пам'ятки клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які за узгодженням сторін складають Договір про надання банківських послуг, ПАТ КБ «Приватбанк» нотаріусу не надав. Ненадання нотаріусу документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. В порушення вимог підпункту 6.2 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус взагалі не перевірив, чи передбачено умовами договору стягнення з боржника пені та штрафу. Нарахування штрафу в розмірі (500,00 грн. та 2 287 грн. 13 коп ) витягом з рахунку боржника не підтверджено. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Крім того, з наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису документів, а також зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом виникла в період з 22.09.2011 року по 11.04.2017 рік, значно перевищує трирічний термін визначений законодавством (ст..88 ЗУ «Про нотаріат») та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому суд зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що між сторонами кредитного договору, на підставі ст.259 ЦК України, була збільшена позовна давність, кредитор до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу не надавав. Крім того, відповідно до статті 258 ЦК до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, відповідно до підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис щодо вимог про стягнення пені та штрафу видається лише в межах річного строку. Таким чином, суд вважає встановленим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 17 травня 2017 року були порушені вимоги статей 87,88 Закону «Про нотаріат» та пункту 3 Порядку. Також суд звертає увагу на те, що вказаним виконавчим написом з позивача стягнута заборгованість за пенею та комісією та заборгованість по штрафам (фіксована частина та відсоток від суми заборгованості). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи наведене, суд вважає, що банк не мав права стягувати з [PERSON] пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором. Вказане також свідчить про те, що розмір заборгованості наданий нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису був спірним. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved