Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що його баба [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON] за життя мали право на земельні частки (паї) площею по 6,6 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району. [PERSON] померла 15.12.2000 року, на майно померлої відкрилася спадщина. Мати позивача [PERSON], донька померлої [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом прийняла після неї спадщину, бо на час смерті проживала і була зареєстрована разом з нею за однією адресою. 29.12.2001 року помер [PERSON] Мати позивача, як спадкоємець першої черги за законом і як особа, що на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем, фактично прийняла спадщину після брата позивача та свого сина. 18.12.2002 року померла мати позивача [PERSON], на майно померлої відкрилася спадщина. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом прийняв після неї спадщину, що складається з її права на земельну частку (пай) та права на земельні частки (паї), які вона успадкувала після своєї матері та сина, оскільки на час смерті він постійно проживав і був зареєстрованим разом з нею за однією адресою. Позивач звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтв на право на спадщину за законом, проте, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтв, оскільки сертифікати на земельну частку (пай) спадкодавців втрачені. У звязку з цим позивач звернувся до суду із вказаним позовом і просить визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, направив до суду свого представника. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Положеннями п.2 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. [PERSON] Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Олександрівка, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000052 колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Олександрівка, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були членами колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та мали право на земельну частку (пай) (а.с.72-77). У відповідності до п.2 Указу Президента України № 666/94 від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин) кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. [PERSON] із Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Олександрівській сільській раді, 01.08.1992 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були видані сертифікати на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних гектарів по колишньому КСП Україна Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області (а.с.78-80). Відповідно до п.п.10, 12 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 11 від 20 лютого 1996 року, за погодженням з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Української академії аграрних наук від 9 січня 1996 року, право на земельну частку (пай) громадянина посвідчується сертифікатом за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 801 від 12 жовтня 1995 року. [PERSON] довідок Відділу Держземагенства у Корюківському районі Чернігівської області від 24.12.2014 року №№ 2/3912, 2/3922, 3/3923 сертифікати на право власності на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних гектарів по колишньому КСП Україна Олександрівської сільської ради Корюківського району: серії ЧН № 059321, виданий на імя [PERSON]; серії ЧН № 059347, виданий на імя [PERSON]; серії ЧН № 059353, виданий на імя [PERSON] є втраченими (а.с.5-6). [PERSON] померла 15.12.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244214, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського районного управління юстиції у Чернігівській області 11.12.2014 року (а.с.12). [PERSON] помер 29.12.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244213, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського районного управління юстиції у Чернігівській області 11.12.2014 року (а.с.11). [PERSON] померла 18.12.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 161157, виданим Олександрівською сільською радою Корюківського району Чернігівській області 19.12.2002 року (а.с.9). На майно померлих відкрилась спадщина. Ст.5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкова справа до майна померлої 15.12.2000 року [PERSON] не заводилась (а.с.55-56, 62). Спадкова справа до майна померлого 29.12.2001 року [PERSON] не заводилась (а.с.57-58). Спадкова справа до майна померлої 18.12.2002 року [PERSON] не заводилась (а.с.52-53). [PERSON] з даними довідки Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівській області від 26.08.2015 року № 02-09/446, фактично немає осіб, які вступили в управління або володіння спадковим майном після померлої 15.12.2000 року [PERSON], померлого 29.12.2001 року [PERSON] та померлої 18.12.2002 року [PERSON] (а.с.70). За таких обставин суд приходить до висновку, що спадщина у встановленому ст.549 ЦК УРСР 1963 року після [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийнята не була, оскільки спадкові справи до майна померлих не заводились, із заявами про прийняття спадщини після їх смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався. Осіб, які б фактично вступили в управління або володіння спадковим майном після їх смерті на підставі наявних у справі доказів судом не встановлено, так як згідно з наданими Олександрівською сільською радою даними фактично немає осіб, які вступили в управління або володіння спадковим майном після померлих [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а самі сертифікати на право власності на земельну частку (пай) у позивача відсутні. При цьому, суд критично оцінює доводи позивача про те, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після [PERSON] та [PERSON], бо на час смерті проживала і була зареєстрована разом з ними за однією адресою, а позивач, в свою чергу, прийняв спадщину після [PERSON], оскільки також проживав разом з нею, так як сам факт спільного проживання із спадкодавцем відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР 1963 року не дає підстав визнати спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки для прийняття спадщини слід або звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, або ж фактично вступити в управління чи володіння спадковим майном; правовстановлюючі документи на спадкове майно у позивача відсутні та є втраченими. Крім того, такі доводи позивача спростовуються наданими Олександрівською сільською радою даними, про те, що осіб, які вступили в управління або володіння спадковим майном після [PERSON], [PERSON] та [PERSON], немає. А встановити ті обставини, що правовстановлюючі документи на спадкове майно були втрачені [PERSON] саме після того, як вказані документи перейшли у її володіння, з матеріалів справи не вбачається можливим. Слід також зауважити, що згідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000052 колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Олександрівка, Витягу із Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Олександрівській сільській раді, сертифікат на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних гектарів по колишньому КСП Україна Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області серії ЧН № 059353 був виданий на імя [PERSON], а не [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, проте суд, зважаючи на викладене вище, таких підстав не знаходить. Враховуючи зазначене, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed