Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та про зобовязання не чинити перешкоди у відвідуванні дітей. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 липня 2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що відділом реєстрації шлюбів смт Солоне Дніпропетровської області вчинено актовий запис №72. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 13 серпня 2014 року. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим. В результаті розмов з відповідачкою позивач дійшов до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхніх спільних дітей, а оскільки відповідачка не проживає з ним, то вказане свідчить про те, що вона особисто також вирішила розірвати з ним будь-які стосунки. Примирення між ними неможливе, спільне майно знаходиться у власності відповідача, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матірю. Однак позивач просить вирішити питання про відвідування ним спільних з відповідачкою дітей та безперешкодного спілкування з ними. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року позовні вимоги в частині зобовязання відповідачки надавати можливість та не перешкоджати відвідуванню дітей, спілкування з ними чотири рази на місяць у вихідні дні цілодобово за місцем прописки позивача, були залишені без розгляду у звязку з поданням відповідної заяви позивачем. Позивач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання 19 травня 2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, а згідно поданої заяви (а.с.32) просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.18), у судове засідання 19 травня 2016 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила, а від її представника Піняєва Ю І., який діє на підставі нотаріальної посвідченої довіреності (а.с.34), надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечували, що також підтверджується і письмовими поясненнями, наданими позивачкою (а.с.20-23). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 липня 2009 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №72, в період якого у них народилися спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], 13 серпня 2014 року (а.с.10,11). Спільне життя подружжя не склалося через те, що подружжя зрозуміло, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними, а на думку відповідачки зловживання позивачем спиртними напоями (а.с.20). Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям, згідно письмових пояснень відповідачки, припинені з січня 2015 року (а.с.21). Спір про розподіл майна та про стягнення аліментів відсутній, а діти після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачкою. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до часу розгляду справи в суді не поновили їх, проживають окремо, а відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved