Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить звільнити з-під арешту накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова Мороз К.В. від 17 грудня 2018 року у справі № 751/8825/18. автомобіль марки КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав на праві приватної власності на час поставлення ухвали слідчого судді про накладення арешту [PERSON] , на теперішній час належить неповнолітньому [PERSON] , [INFO] ; витребувати у відповідача матеріали кримінального провадження внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270000000267 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України від 15.12.2018, розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року було накладено арешт на автомобіль марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] , батьку неповнолітнього позивача - [PERSON] Вищевказана ухвала була винесена за клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені 15.12.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270000000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обставини кримінального провадження наступні. 14.12.2018, близько 15 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі «Київ-Чернігів - Нові Яриловичі», зі сторони м. Чернігів у напрямку м. Київ, неподалік с Кіпті, Козелецького району, Чернігівської області, в районі 95 км проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав на зустрічну смуту руху, де здійснив зіткнення з вантажним автомобілем марки «DAF FT XF 105.510» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 24» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному з ним напрямку, після чого виїхав на узбіччя, потім в кювет та перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Відповідно до постанови старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управлення ГУ НП в Чернігівській області Любенко О.М. від 18 березня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270000000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 України було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказує на те, що відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України під час винесення постанови про закриття кримінального провадження, необхідно було скасувати арешт майна. Однак оскільки вимоги закону дотримані не були, ухвала слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року на сьогоднішній день ще є чинною. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом неповнолітній [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті свого батька. Спадщина складається з автомобіля марки КІА. моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Посилаючись на ст.ст. 321, 391 ЦК України, просить зняти арешт та заборону відчуження на вказаний автомобіль. Ухвалою суду від 22.07.2019 ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270000000267, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.12.2018, близько 15 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі «Київ-Чернігів - Нові Яриловичі», зі сторони м. Чернігів у напрямку м. Київ, неподалік с Кіпті, Козелецького району, Чернігівської області, в районі 95 км проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав на зустрічну смуту руху, де здійснив зіткнення з вантажним автомобілем марки «DAF FT XF 105.510» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 24» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному з ним напрямку, після чого виїхав на узбіччя, потім в кювет та перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди ( а.с. 10). За вказаним фактом 15.12.2018 СУ ГУНП в Чернігівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270000000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року накладено арешт на автомобіль марки КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] ( а.с. 13-14). Відповідно до постанови старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управлення ГУ НП в Чернігівській області Любенко О.М. від 18 березня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270000000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 України було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України ( а.с. 15-22). Позивач, неповнолітній [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] ( а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2019 неповнолітній [PERSON] є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] ; спадщина складається з 1\\2 частини автомобіля марки КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 11). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра більше восьми років потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час. Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Аналогічний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 72/2904/17-ц. Таким чином, враховуючи, що арешт на автомобіль КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , було накладено в рамках кримінального провадження, відомості щодо якого було внесено 15.12.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270000000267, вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України відповідно до постанови старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управлення ГУНП в Чернігівській області Любенко О.М. від 18 березня 2019 року, на даний час вказаний на праві власності належить неповнолітньому [PERSON] , вказаний арешт порушує його права як власника нерухомого майна, вирішити спір інакше, а ніж в судовому порядку неможливо, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved