Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивує свої вимоги тим, що 15 грудня 2011 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 13363126, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав у ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредит у розмірі 192894 гривні з кінцевим терміном повернення такого до 15 грудня 2016 року та з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11.99% річних. Відповідачі свої зобов'язання за договором кредиту № 13363126 від 15 грудня 2011 року не виконав, а тому станом на 11 листопада 2013 року у останнього виникла заборгованість, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач надав розрахунок, з якого вбачається, що станом на 11 листопада 2013 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 199136 гривень 80 копійок, з яких: заборгованість по кредиту складає 147796 гривень 06 копійок; заборгованість за нарахованими процентами складає 17360 гривень 22 копійки; заборгованість по пені складає 33980 гривень 52 копійки.. Представник позивача надіслав до суду клопотання слухати справу у його відсутність та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму пред'явлену до стягнення і вирішити питання про судові витрати. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Аналізуючи матеріали справи, суд бере до уваги наявність доведеного факту невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед позивачем і покладає в основу мотивування рішення суду розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, вважаючи його вірним і таким що доводиться матеріалами справи дослідженими в ході розгляду справи. Суд бере до уваги, що відповідно до умов укладеного договору кредиту, кінцевим строком повернення кредиту зазначено дату - 15 грудня 2016 року. Аналізуючи умови договору у сукупності з іншими доказами дослідженими судом, останній дійшов категоричного висновку про те, що в конкретному випадку позивачем використане право вимоги на дострокове повернення кредиту, оскільки настали обставини передбачені умовами договору. Відповідно до п. 3.5.7 договору кредиту № 13363126 від 15 грудня 2011 року, банк набуває права вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами , а позичальник відповідно, зобов'язаний виконати таку вимогу банку у випадку, у тому числі несплати позичальником більше однієї виплати за договором, яка перевищує п'ять відсотків від суми кредиту. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, які в конкретному випадку становлять 1991 гривень 37 копійок.

Outcome: approved