Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою у розмірі 850 000 грн., трьох відсотків річних у розмірі 63 750 грн., послуги адвоката у розмірі 10 000 грн., судовий збір у розмір 3441 грн. та судовий збір за забезпечення доказів та забезпечення позову у розмірі 573, 50 грн., а всього 924 323, 50 грн., посилаючись на те, що позивач 26.11.2010 р. передав в борг відповідачу для розвитку бізнесу 850 000 гривень, про що відповідач написав розписку, в якій зазначив, що зобов'язується повернути суму боргу частинами у 2011 р. за наступних графіком: березень 50 000 грн., квітень 150 000 грн., травень 200 000 грн., червень 250 000 грн., липень 200 000 грн. Проте відповідач гроші не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та надала пояснення відповідно до змісту позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні, пояснила та виклала у письмових запереченнях, що між сторонами, як засновниками юридичних осіб існували господарські відносини. Розписка від 26.11.2010 р. була складена на підтвердження отримання ФОП [PERSON] тканин від ТОВ «ТК-Текстиль» та ПП «Текстиль-Контакт», директором департаменту якого на момент складання розписки був позивач. Жодних особистих зобов'язань у відповідача перед позивачем не існувало та не існує. Розписка, підписана ФОП [PERSON] складена як додаткова гарантія виконання зобов'язань ФОП [PERSON] перед ТОВ «ТК-Текстиль» та ПП «Текстиль-Контакт» за правовідносини, що виникли між ними як суб'єктами господарської діяльності з реалізації тканин. Крім того, позивачем не враховано його заборгованість перед відповідачем в розмірі еквівалентному 25 000 доларів США. [PERSON] вказаний у спірній розписці як свідок передачі грошей, на момент складання розписки був працівником ТОВ «ТК-Текстиль» та ПП «Текстиль-Контакт» і знаходився у підпорядкуванні позивача, що також свідчить про існування господарських відносин між сторонами. Отже зазначений спір є господарсько-правовим, а не цивільно-правовим, про що також свідчить гарантійний лист ТОВ «ТК Антекс». Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А ч. 2 цієї статті зобов'язує боржника який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми . З розписки 26.11.2010 р. вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] суму в розмірі 850 000 гривень, яку зобов'язався повернути частинами у 2011 р. за наступних графіком: березень 50 000 грн., квітень 150 000 грн., травень 200 000 грн., червень 250 000 грн., липень 200 000 грн. Гроші були передані відповідачу у присутності [PERSON] Копія гарантійного листа ТОВ «ТК Антекс» від 15.11.2011 р. та копія листа Федерації роботодавців України від 24.10.2012 р. не було судом оцінено, як доказ, оскільки зазначені листи не містить відомостей про розписку від 26.11.2010 р., а копія листа Федерації роботодавців України від 24.10.2012 р. взагалі стосується погашення боргу між ПП [PERSON] та ПП «Текстиль-Контакт». Копію розписки [PERSON] відповідно до якої останній 13.09.2005 р. позичив на строк до продажу приміщень, але не більше однієї доби суму еквівалентну 25 000 доларів США суд також не оцінює, як доказ, оскільки вона не містить відомостей у кого [PERSON] позичив зазначені кошти та не стосується предмету даного спору. Посилання представника відповідача на те, що зазначений спір виник з господарських відносин, не відноситься до суті позову. Доказів, про повернення відповідачем позивачу частково або повністю суми боргу, матеріали справи також не містять. Відповідач повинен був сплатити позивачу боргу у 2011 р., але як і в погоджений договором строк повернення боргу, так і на дату подання позовної заяви борг не сплатив, а тому позивач має право вимагати оплати відповідачем боргу, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, підлягає стягненню сума боргу за розпискою від 26.11.2010 р. у розмірі 850 000 грн. та три відсотки річних у розмірі 63 750 грн. Позивач просив суд стягнути наступні судові витрати: послуги адвоката у розмірі 10 000 грн., судовий збір у розмір 3441 грн. та судовий збір за забезпечення доказів та забезпечення позову у розмірі 573, 50 грн. Витрати на правову допомогу, підлягають частковому задоволенню на суму 1218 грн., виходячи з норм ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та кількості годин, які представник позивача приймала участь у справі (відповідно до журналів судових засідань від 26.12.2013 р. та від 24.03.2014 р. - 2 години 30 хвилин). Стягуючи судовий збір суд виходив з положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial