Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщення та зняття з реєстрації місця проживання. Посилалась на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.02.2007 року, яке видане Департаментом житлово-комунального господарства ЧМР, належить на праві власності квартира №58, що по вул. Руській 226А в м. Чернівці. У вказаній квартирі окрім неї зареєстрований її колишній зять [PERSON], з яким її дочка [PERSON] 01.10.2015 року розірвала шлюб. Однак, відповідач, починаючи з липня місяця 2013 року по теперішній час у квартирі не проживає, підтвердженням чого є акт ОСББ «Сольво» від 04.02.2017 року. Особистих речей [PERSON] у квартирі не має. Таким чином, [PERSON] не проживає за адресою [INFO] та втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, його реєстрація у квартирі позивачки створює їй перешкоди та незручності. Зокрема, вона не може розпорядитися належним їй на праві власності майном на власний розсуд, змушена здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за не проживаючого зареєстрованого мешканця, не має змоги оформити субсидію. Також [PERSON] вказувала на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації його місця проживання за адресою [INFO]. Позивач просила позов задовольнити, позбавити права користування жилим приміщенням [PERSON], а саме квартирою №58 в будинку №226А, що по вул. Руській у м. Чернівці та скасувати реєстрацію його місця проживання за вищевказаною адресою. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.02.2007 року, яке видане Департаментом житлово-комунального господарства ЧМР, належить на праві власності квартира №58, що по вул. Руській 226А в м. Чернівці.(а.с.5-6). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], про що свідчить довідка УДМС України в Чернівецькій області №73.01.3395 від 01.03.2017 року. (а.с.20). Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З акту обстеження ОСББ «Сольво» від 04.02.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] у даній квартирі дійсно зареєстрований, однак не проживає за вказаною адресою з липня 2013 року по теперішній час (а.с.8). Відповідно до ч.1, ч.4 ст.156 Житлового кодексу України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року, яка є обов'язковою для всіх судів. Відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved