Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, яку в подальшому уточнив. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 23 серпня 2011 року він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON], який рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року був розірваний. За час перебування у шлюбі відповідач [PERSON], як член його родини, була зареєстрована в його квартирі за місцем проживання за адресою: [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач виїхала на постійне місце проживання до м. Дніпропетровська та уклала новий шлюб з громадянином [PERSON] і проживає разом з ним, змінивши своє прізвище на [PERSON]. Але, зніматися з реєстраційного обліку за місцем проживання в квартирі позивача, за адресою: [ADDRESS], добровільно відмовляється. На підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕО № 790499, виданого Першою синельниківською державною нотаріальною конторою 28 вересня 2007 року, реєстровий номер 495, позивач набув право власності на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 30 жовтня 2007 року КП «Синельниківське МБТІ» та внесено в книгу № 96 за № 55. Власником іншої 1/3 частки квартири є рідний брат позивача [PERSON]. Зараз позивач має намір утворити нову сім»ю з громадянкою [PERSON], продати свою частку квартири та придбати окреме жиле приміщення для проживання його сім»ї. Але наявність реєстрації в його квартирі відповідача [PERSON] перешкоджає йому здійснити своє право на відчуження У звязку з цим, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач до початку попереднього судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до початку попереднього судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Від представника третьої особи до початку попереднього судового засідання надійшла заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16466359 та № 16466436 від 30.10.2007 року позивач є власником 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] є власником 1/3 часки вищезазначеної квартири. З копії технічного паспорту вбачається, що власниками квартири № 12 по вул. Виконкомівська м. Синельникове є : [PERSON] 2/3 частки; [PERSON] 1/3 частки. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до довідки Синельниківського міського комунального підприємства ЖЕК-1 № 1320 від 05.10.2016 року відповідач - [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] в, кв. 12, але не проживає. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що оскільки право користування чи позбавлення права користування житлом повязано з правом відповідача на житло, наряду з вказаними нормами цивільного законодавства України, до виниклих правовідносин слід застосувати норми житлового законодавства України. Згідно ч.2,3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. З норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрацією відповідача в належній позивачу на праві власності квартирі порушуються його законні права та інтереси. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, а також визнання відповідачем позову, вказують на наявність підстав для задоволення позову та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше одного року без поважної причини, отже вважається такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, квартирою №12 вул. Виконкомівській 64-в в м. Синельникове. На підставі викладеного та ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, 64, 72, 156 ЖК України, ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved