Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Посилався на те, що 08.04.2014 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти у розмірі 4500 доларів США, які зобовязався повернути до 31.12.2014 року. Вони з відповідачем були добре знайомі, а тому він погодився позичити йому зазначену суму коштів за умови своєчасного повернення боргу. На підтвердження умов договору та факту передачі грошових коштів у розмірі 4500 доларів США було складено розписку. Проте, [PERSON] свої зобовязання за договором позики не виконав. На його неодноразові звернення з вимогою повернути кошти не реагує. Просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 117052 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що він 08.04.2014 року він склав письмову розписку про отримання в [PERSON] у боргу 4500 доларів США, хоча в дійсності фактично позичив 2500 доларів США, а 2000 доларів складали відсотки за користування грішми. Ним було повернуто позивачу кошти у розмірі 1000 доларів США шляхом передачі зарплатної картки, з якої останній самостійно знімав гроші. Крім того, він повернув [PERSON] 700 доларів США, після чого позивач написав розписку, що не має до нього претензій. Надати суду зазначену розпису він не має змоги, оскільки її було викрадено з його автомобіля. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача також позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що їм відомо, що [PERSON] дійсно позичив якісь кошти в [PERSON], які потім повернув. Також їм відомо, що позивачем було складено розписку про повернення йому коштів та відсутність претензій до [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, покази свідки, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 08.04.2011 року [PERSON] написав розписку, в якій зазначено, що останній позичив у борг в [PERSON] 4500 доларів США, які зобовязався повернути до 31.12.2014 року. (а.с.45). Зазначена розписка була складена у письмовій формі та підписана позичальником, у ній були погоджені усі істотні умови позики, зокрема: предмет і розмір позики, термін її повернення. У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Кодексу). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, письмова форма договору позики сторонами дотримана не була. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була надана розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с.45). Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (ст.545 Кодексу). Таким чином, законом чітко визначені підстави, з урахуванням наявності яких зобовязання вважається виконаним. Як було встановлено судом, оригінал боргової розписки перебував у [PERSON] та на запит суду зазначений документ було долучено до матеріалів справи. Одночасно з наданих відповідачем [PERSON] пояснень у судовому засіданні видно, що останній стверджує, що борг ним було повернуто, про що позивачем було власноручно складено розписку. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Положеннями ч.3, ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Разом із тим, суд враховує розяснення, викладені в положенні п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до яких звернуто увагу судів на те, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину. З урахуванням наведеного суд визнає покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] недопустимими доказами у справі та не приймає їх до уваги. Доводи відповідача про те, що розписку про повернення коштів було викрадено, що підтверджує витягом з кримінального провадження суд відхиляє, оскільки із вказаного витягу не вбачається, що це була за розписка та ким складена. Окрім того, сам факт існування розписки складеної [PERSON] не підтверджений та позивачем заперечується. Також не можуть бути прийняті до уваги судом надані відповідачем копії постанов суду про притягнення позивача до адміністративної відповідності за ст.172-5 КпАП України, оскільки зазначені постанови суду не містять відомостей, що входять до предмету доказування у справі. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні , в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факту повернення суми боргу, що підтверджується наявністю боргової розписки у позикодавця. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved