Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 27 січня 2006 року уклали з відповідачкою споживчий кредитний договір № 630/1, відповідно до якого надали йому кредит у розмірі 5.000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних, з кінцевим терміном повернення до 26 січня 2008 року. Оскільки вимоги кредитного договору не були виконані позичальником у встановлені угодою строки, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 3.574 грн. 82 коп., з яких: 2.929 грн. 77 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 580 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 65 грн. - комісія та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, надав згоду на винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце судового розгляду була повідомлена судом належно та вчасно, однак подала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з кредитного договору № 893/1, укладеного 27 січня 2006 року, банк надав відповідачці кредит у розмірі 5.000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних, з кінцевим терміном повернення до 26 січня 2008 року (а.с.7-8). Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту та процентів по ньому (а.с.5), відповідач прострочив виконання вищезазначених зобовязання по погашенню основної суми кредиту так і процентів по ньому. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Однак, відповідачка надала суду заяву про застосування до даних спірних правовідносин строку позовної давності. Статтями\~256\~та\~257 ЦК України\~визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1 та 5\~ст. 261 ЦК України\~передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. \~\~\~\~\~Згідно з положеннями ч.3 та ч.4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Кредитний договір № 893/1 від 27 січня 2006 року не містить умов щодо збільшення строку позовної давності, тому суд застосовує загальну позовну давність у три роки. Оскільки у договорі кредиту чітко встановлено остаточний термін повернення коштів\~26 січня 2008 року, позивач звернувся з даним позовом 05 вересня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності і відповідачка ставить питання про застування строків давності, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, у звязку зі спливом строку позовної давності. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed