Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 14.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки з кадастровим номером 5324081907:07:001 :0294 площею 0.1554 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Безпосередньо під час укладання угоди позивачка передала відповідачу, як продавцю нерухомого майна грошові кошти у сумі 7000 доларів США, як завдаток за купівлю-продаж нерухомого майна, що підтверджується розпискою від 14.02.2020 року та погодились перенести нотаріальне оформлення вищезазначеного нерухомого майна. Додатковим підтвердженням укладання угоди між позивачем та відповідачем є факт передачі оригіналу технічного паспорту на будинок, декларації про готовність об`єкта до експлуатації та витягу з ДЗК про земельну ділянку. Оформлення угоди повинно було відбутись 17 лютого 2020 року, втім відповідач [PERSON] не з`явилась до нотаріуса. На телефонні дзвінки не відповідала, зв`язок з нею було втрачено. Таким чином, склалась ситуація, коли позивач фактично уклала договір купівлі-продажу, передала грошові кошти за купівлю майна, однак, оскільки законодавством встановлена вимога нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості, не може вступити у власність та фактично обмежена у здійсненні своїх майнових прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] надала заяву в якій позов визнала повністю, просила його задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позовна заява та заяву про визнання позову, вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що 14.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки з кадастровим номером 5324081907:07:001 :0294 площею 0.1554 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Безпосередньо під час укладання угоди позивачка передала відповідачу, як продавцю нерухомого майна грошові кошти у сумі 7000 доларів США, як завдаток за купівлю-продаж нерухомого майна, що підтверджується розпискою від 14.02.2020 року та погодились перенести нотаріальне оформлення вище зазначеного нерухомого майна. Додатковим підтвердженням укладання угоди між позивачем та відповідачем є факт передачі оригіналу технічного паспорту на будинок, декларації про готовність об`єкта до експлуатації та витягу з ДЗК про земельну ділянку. Оформлення угоди повинно було відбутись 17 лютого 2020 року, втім відповідач [PERSON] не з`явилась до нотаріуса. На телефонні дзвінки не відповідала, зв`язок з нею було втрачено. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема в порядку спадкування. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, аналізуючи зазначену норму, можна зробити висновок, що право власності, окрім іншого, набувається також і в порядку спадкування. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ПК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Згідно з частиною 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме даний спосіб обрано позивачем при зверненні до суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved