Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору та стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір №003-28542-221014 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція» у гривнях. Відповідно до п. 1.2., 1,3 договору банківського вкладу сума вкладу складає 31360,68 грн., на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. цього Договору, та по 20.01.2015 включно. 20.01.2015 вкладник звернувся до банку, але працівники банку відмовились від повернення повної суми. 28.01.2014 позивач звернулась до відділення банку з письмовою вимогою повернути вклад та проценти за цим вкладом (копія додається). На зазначене письмове звернення ПАТ «Дельта Банк» не надав жодної відповіді. На підставі наведеного, позивач звернулася з позовом до суду в якому просила розірвати укладений договір та стягнути з відповідача на її користь належні їй грошові кошти. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов з наведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, подав заперечення на позов, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні позову. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.10.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір №003-28542-221014 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція» у гривнях. Відповідно до п. 1.2., 1,3 договору банківського вкладу сума вкладу складає 31360,68 грн., на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. цього Договору, та по 20.01.2015 включно. 20.01.2015 вкладник звернувся до банку, але працівники банку відмовились від повернення повної суми. 28.01.2014 позивач звернулась до відділення банку з письмовою вимогою повернути вклад та проценти за цим вкладом (копія додається). На зазначене письмове звернення ПАТ «Дельта Банк» не надав жодної відповіді. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту договору банківського вкладу №003-28542-221014 від 22.10.2014, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], вбачається, що в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Відповідно до п 1.9 договору №003-28542-221014 банківського вкладу, нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів [NUMBER], відкритий в установі банку. Між позивачем та відповідачем було укладено договір №001-28909-230714 від 23.07.2014 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Матеріали справи свідчать, що банком виконано умови договору й зараховано суму депозиту та процентами на поточний рахунок № [NUMBER], відкритий на ім'я [PERSON], операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів /а.с.18/. Отже, умови договору банківського вкладу відповідачем було виконано, суму банківського вкладу з процентами за його користування перераховано на поточний рахунок позивача. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням. Таким чином, строк дії укладеного між сторонами договору припинив свою дію після зарахування депозитних коштів на поточний рахунок [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави до розірвання спірного договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 03.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в ПАТ «Дельта Банк», запроваджено тимчасову адміністрацію (а.с. 47). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, що залишилося поза увагою суду. Згідно з п. 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, судом враховує положення ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно з якими юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення, вимог окремих кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку. На підставі наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed