Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості по кредиту. У своєму позові позивач вказав, що 29.08.2006 року між позивачем та [PERSON]. був укладений кредитний договір, відповідно до якого йому надано кредит у сумі 2089,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.06.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом. Заборгованість у [PERSON] станом на 13.04.2016 рік, складає 21650,73 грн., яка складається з: -567,29 грн.- заборгованість за кредитом, -5482,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -14093,89 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, -500 грн. - штраф (фіксована частина), -1007,18 грн. - штраф (процентна складова). -Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 21650,73 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити. Але проти застосування строку позовної давності не заперечував, вказав, що банк дійсно пропустив строк позовної давності. Представник відповідача - [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали і просили застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника позивача, відповідача, доводи представника відповідача, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк»» не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Із заяви № DNН4КР33520075 від 29.08.2006 року вбачається, що [PERSON] просив надати йому строковий кредит у сумі 2089,10 грн. строком на 12 місяців для придбання мобільного телефону, тобто споживчий кредит. Із умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які позивач додав до свого позову, встановлено, що [PERSON] не був ознайомлений з цими умовами, оскільки його підпису немає. Із позовної заяви встановлено, що банк звернувся до суду 02.06.2016 року. [PERSON] припинив сплату коштів на погашення кредиту з 28.08.2007 року. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту про що свідчить підпис [PERSON] на його заяві, суд не узяв до уваги, оскільки такий підпис [PERSON] на Умовах надання споживчого кредиту відсутній і відсутні докази того, що саме з такими Умовами, які позивач додав до свого позову, був ознайомлений [PERSON] Крім того, судом не здобуто доказів того, чи було продовжено строк кредитного договору. Відсутня згода [PERSON] на продовження строку кредитного договору, і відсутній додатковий договір до кредитного договору. Вимога позивача щодо стягнення пені за період з дня укладання кредитного договору до 2016 року суперечить нормам закону. Відповідно до ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в 1 рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Відповідно до ст.261 ЦК України за забов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Кінцевий строк виконання за кредитним договором - 29.08.2007 р., тому кінцевий термін спливу строку позовної давності до вимог зі стягнення суми основного боргу є 2010 рік, а по вимогам стягнення неустойки кінцевий термін спливу строку позовної давності - 2008 рік. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Крім цього, суд звернув увагу, що кредитний договір був укладений ще у 2006 році, а до суду позивач звернувся у 2016 році. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивачем не надано доказів того, чому саме вони звернулися у 2016 році до суду і не просили поновити пропущений строк позовної давності. Відповідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Суд вважає, що умови вищевказаного договору є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності. Ці умови содержать істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача [PERSON] Згідно рішення Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року вбачається, що Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо тримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Тому, держава через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору, здійснює особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності, а відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності. Суд приходе до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом строку позовної давності і у зв'язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed