Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про застосування наслідків недійсного правочину, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 555100,00 грн., що були сплачені останнім на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2012 ПН ХМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2741, оскільки рішенням Київського районного суду міста Харкова від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.08.2016 року, визнано недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2741.Відчуження майна за вказаним договором відбулося за 555100,00 грн. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 39). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 30-33, 36-38), причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають\~ задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.08.2016 року, встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с. 4-8, 10-13). 05.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений та посвідчений нотаріально договір позики на суму 57500 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення вказаного боргу [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку належний йому житловий будинок з надвірними будівлями №29, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Безкрайня, про що між ними було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. За домовленістю сторін, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.05.2008 року укладений з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки. В період з 05.05.2008 року по 30.10.2009 року додатково сторонами було укладено і нотаріальне посвідчено ще чотири додаткові договори до договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до яких загальний розмір позичених [PERSON] коштів складає 192000 доларів США. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2012 року задоволений позов [PERSON], визнано дійсним укладений 16.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташований в м. Харкові по вул. Безкрайній, 29 та визнано за [PERSON] право власності на вказаний будинок. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.08.2013 року вказане заочне рішення скасовано, в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок відмовлено. 28.12.2012 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок № 29, розташований за адресою: м. Харків, вул. Безкрайня, який був переданий позивачу в іпотеку, про що між ними було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Згідно умов п.1.2 вказаного договору, [PERSON] володіє вказаним будинком на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2012 року, яке в подальшому рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.08.2013 р. було скасовано. 01.06.2013 року [PERSON] продала спірний житловий будинок [PERSON], про що між ними було укладено та посвідчено нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку. 22.08.2013 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав вказаний житловий будинок [PERSON] Зазначені договори про відчуження іпотечного майна [PERSON] просив визнати недійсними на підставі ст. 215 ЦК України та ст. 9 Закону України «Про іпотеку», так як своєї згоди іпотекодержатель на відчуження іпотечного майна нікому не надавав. Оскільки заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.07.2013 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 1374796 грн., проценти за користування позикою 551959 грн., 3 проценти річних від простроченої суми боргу 125313 грн. 60 коп., неустойку 1109000 грн., а всього 3161 068,65 грн., в рахунок задоволення цих вимог [PERSON] просив звернути стягнення на предмет іпотеки за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу його третій-особі покупцю. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.08.2016, позов задоволено частково. Зокрема, визнано недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2741. Згідно зі статтями 215 і 216 ЦК суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Статтею 216 ЦК України також визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Судом встановлено, що умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.12.2012 року передбачено, що відчуження майна за вказаним договором відбулося за 555100,00 грн. (а.с. 44-46). Враховуючи, що вказаний договір купівлі-продажу від 28.12.2012 року був визнаний недійсним у судовому порядку, а за вказаним договором відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 555100,00 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову.

Outcome: approved