Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач\~звернувся до суду з\~\~ позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне підприємство «МАРРОС», про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 26.03.2008р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та Приватним підприємством «МАРРОС» укладено кредитний договір №159/к-08 за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 400\~000,00 грн. з кінцевим строком погашення до 25.03.2013 р. включно. В подальшому, 30.06.2010р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань від 30.06.2010р. Внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора за кредитним договором №159/к-08 від 26.03.2008р., укладеним із ПП «МАРРОС». Свої зобовязання за кредитним договором Банк виконав належним чином та надав позичальнику кошти визначені умовами кредитного договору. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 28 числа місяця, наступного за місяцем в якому нараховані проценти. Позичальник ПП «МАРРОС» не виконує свої зобовязання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором загальна сума якого станом на 14.08.2015р. становить 809\~399,36 грн., та складається з суми заборгованості за строковим кредитом 289\~556,17 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту 83\~939,56 грн., суми заборгованості за простроченими процентами 366\~826,65 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів 61\~540,29 грн., сума трьох відсотків річних від суми простроченого боргу 4\~355,24 грн., сума трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків 3\~181,46 грн. Крім цього, 26.03.2008р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №159/Zпор/В2-08-01, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором №159/К-08 від 26.03.2008р., за яким останній зобовязаний до 25.03.2013р. повернути кредит у розмірі 400 00,00 грн., сплатити комісії, проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 809\~399,36 грн. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову, просить відмовити в такому. Відповідач в судове засідання не зявився, подав на адресу суду заперечення в яких посилається на те, що відповідно до договору поруки від 26.03.2008р. відповідач дійсно був поручителем перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №159/К-08 від 26.03.2008 р. При цьому кінцевий термін повернення кредиту приватним підприємством «МАРРОС», було встановлено до 25.03.2013р. Тобто, починаючи з 26.03.2013р. і закінчуючи 26.09.2013р. ПАТ «Дельта Банк» мав право заявляти вимогу до відповідача, як до поручителя. Натомість ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовною вимогою до відповідача 26.08.2015р., тобто з пропущенням шестимісячного строку. Крім цього, відповідач повністю заперечує вказані в позовній заяві суми заборгованості, оскільки велика частина заборгованості по даному кредитному договору, яка виникла у ПП «МАРРОС» перед АТ «Дельта Банк», не може бути стягнена в силу спливу строків позовної давності, які при визначенні суми дійсної заборгованості повинні бути застосовані, оскільки відповідно до чинного законодавства України, строк позовної давності повинен застосовуватись щодо кожного окремого платежу, який був передбачений кредитним договором. Просить відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 526 Цивільного Кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. На підставі\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Судом встановлено, що 26.03.2008р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та Приватним підприємством «МАРРОС» укладено кредитний договір №159/к-08 за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 400 000,00 грн. з кінцевим строком погашення до 25.03.2013 р. включно (13-19 а.с.). Згідно договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30.06.2010р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань від 30.06.2010р. Внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора за кредитним договором №159/к-08 від 26.03.2008р., укладеним із ПП «МАРРОС» (26-30 а.с.) Крім цього, 26.03.2008р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №159/Zпор/В2-08-01, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором №159/К-08 від 26.03.2008р., за яким останній зобовязаний до 25.03.2013р. повернути кредит у розмірі 400 00,00 грн., сплатити комісії, проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором (22-23 а.с.). Згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, строк виконання основного зобовязання, по кредитному договору №159/к-08, було встановлено до 25.03.2013 року. Тобто, починаючи з 26.03.2013 року і закінчуючи 26.09.2013 року ПАТ «Дельта Банк» мав право заявляти вимогу до відповідача, як до поручителя. Проте, ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовною вимогою лише 26.08.2015 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в цьому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В даному випадку, кредитор (ПАТ «Дельта Банк») з позовом до відповідача, як до поручителя, протягом шести місяців з моменту закінчення основного зобовязання не звертався, а відтак, відповідно до вище наведених вимог чинного законодавства України, зобовязання відповідача, які виникли на підставі договору поруки, вважається припиненими. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв»язку з його безпідставність та недоведеністю позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 559, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed