Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору та стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.04.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики під процент, на підтвердження чого відповідачем була написана розписка, що посвідчує факт передання йому грошових коштів на суму 5000,00 доларів США, а також було підписано додаток № 1 до договору, де міститься перелік заставного майна. Розпискою та п.2 договору передбачено, що відповідач зобов`язався повернути позику та проценти, що становили 60 % річних та мали сплачуватись 1 числа кожного місяця готівкою у строк до 03.04.2019 року. Як зазначає позивач, відповідачем були порушені умови договору, оскільки проценти він сплачував лише перші два місяці після нагадувань та з прострочення строку оплати. Починаючи з червня 2018 року відповідач припинив виплачувати проценти, розмір яких становить 250 доларів США на місяць. Позивач зазначає і про те, що оскільки відповідач порушував умови договору, ними було прийнято рішення внести зміни до умов договору позики та 18.10.2018 року було підписано додаткову угоду, згідно якої відповідач зобов`язався повернути суму прострочених процентів до 01.11.2018 року, а також внесені зміни до договору в частині строку повернення позики, а саме: відповідач мав повернути 1000,00 доларів США в строк до 01.11.2018 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.12.2018 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.01.2019 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.02.2019 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.03.2019 року. Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що у разі невиплати кожної з частин або повної суми у встановлений строк, сума заборгованості зростатиме на 10 % від початкової суми позики щомісячно до моменту повної сплати заборгованості. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач не виконує умови договору позики та додаткової угоди, позивач просить суд розірвати договір позики, укладений між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача наступні суми: -основний борг - 5000,00 доларів США, що є еквівалентом 139 300,00 грн. за курсом НБУ; -розмір невиплачених процентів в розмірі 1750,00 доларів США, що є еквівалентом 48775,00 грн. за курсом НБУ; -штрафні санкції відповідно до п.2 додаткової угоди в розмірі 1000,00 доларів США, що є еквівалентом 27860,00 грн. за курсом НБУ, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.12.2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 25.02.2019 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 9250,00 доларів США, що є еквівалентом 256 415,00 грн. за курсом НБУ, що складається з: - основний борг - 5000,00 доларів США, що є еквівалентом 139 300,00 грн. за курсом НБУ; - розмір невиплачених процентів в розмірі 1750,00 доларів США, що є еквівалентом 48775,00 грн. за курсом НБУ; - розмір невиплачених процентів від дати подачі позову до моменту подачі заяви про збільшення позовних вимог в розмірі 500,00 доларів США, що є еквівалентом 13500,00 грн. за курсом НБУ; - штрафні санкції відповідно до п.2 додаткової угоди в розмірі 1000,00 доларів США за листопад та грудень 2018 року, що є еквівалентом 27860,00 грн. за курсом НБУ; - штрафні санкції відповідно до п.2 додаткової угоди в розмірі 1000,00 доларів США за січень та лютий 2019 року, що є еквівалентом 27000,00 грн. за курсом НБУ. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.02.2019 року прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причину неявки суд до відома не поставив. Після отримання відповідачем особисто судових повісток на судові засідання 25.02.2019 року та 22.04.2019 року судові повістки, що направлялися на його адресу, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Порядок вручення судових повісток визначено ст.ст.128, 130 ЦПК України, а також п.п.99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року. Таким чином, повідомлення відповідача про час розгляду справи здійснювалося відповідно до вимог закону. Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, обізнаність відповідача про знаходження справи в провадженні суду та її предмет, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним, а тому вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики під процент, згідно п.1 якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США. Відповідно до п.п.1.2, 1.2.1 договору, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 60 % річних. Проценти виплачуються щомісяця 1 числа до дня повернення позики. Згідно п.2 договору, позику та проценти позичальник зобов`язався повернути до 03.04.2019 року. На виконання умов п.1.1 договору позики відповідачем була написана розписка від 03.04.2018 року, згідно якої відповідач підтвердив факт отримання від позивача у позику грошових коштів в розмірі 5000,00 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 5 % щомісячно. 18.10.2018 року сторонами було внесено зміни до договору позики від 02.04.2018 року, відповідно до яких відповідач зобов`язався повернути суму прострочених процентів в розмірі 39100,00 грн. до 01.11.2018 року; повернути частину боргу в розмірі 1000,00 доларів США в строк до 01.11.2018 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.12.2018 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.01.2019 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.02.2019 року, 1000,00 доларів США в строк до 01.03.2019 року. Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що у разі невиплати кожної з частин або повної суми у встановлений строк, сума заборгованості зростатиме на 10 % від початкової суми позики (5000,00 доларів США) щомісячно до моменту повної сплати заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним вважається таке порушення стороною Договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений строк не повернув, а тому наявні правові підстави для розірвання договору позики та стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Суд звертає увагу і на те, що відповідачем, який достовірно обізнаний про розгляд даної справи в суді, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Крім того, суд звертає увагу і на те, що відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, тобто фактично жодних підстав та обставин не оспорював, розрахунки позивача належними та допустимими доказами не спростовував, факт написання розписки про отримання коштів згідно договору не заперечував. Відтак, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору на користь позивача в розмірі 3268,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved