Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особою такою, яка втратила право користування житловим приміщенням . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 11.07.1995р. державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №4- 3326, трикімнатної квартири [ADDRESS]. На теперішній час у вказаній квартирі зареєстровані він, дві доньки - [PERSON] та [PERSON], зять [PERSON]. Відповідачка по справі [PERSON] не мешкає у вищевказаній квартирі з червня 2002 р., оскільки добровільно, за власним бажанням, без жодних перешкод виїхала за межі України і на даний час проживає у Франції, вийшла там заміж, створила сім'ю , її особистих речей в спірній квартирі немає. Виїхавши з спірної квартири, донька добровільно з реєстрації за вказаною адресою не знялася, чим чинить позивачу перешкоди в здійсненні права власності вказаною квартирою, оскільки на неї нараховується плата за житлово-комунальні послуги, яку вона не оплачує. Оплату усіх витрат на утримання квартири змушений нести позивач , у той час, коли мій матеріальний стан не дозволяє цього робити в повній мірі . Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 3-тя особа в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи сторона повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки не повідомили, що не є перешкодою для розгляду справи. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, допитав свідків , приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 11.07.1995 р. державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №4 - 3326, трикімнатна квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] ( а.с. 7) . На теперішній час у вказаній квартирі зареєстровані позивач, дві доньки - [PERSON] та [PERSON], зять [PERSON] ( а.с. 80) У відповідності до довідки з посольства України у Франції консульського відділу [PERSON], [INFO] з 05 червня 2002 року перебуває на території Франції за адресою : [ADDRESS] ( а.с.9) . [PERSON] засвідчила у нотаріуса про своє постійне проживання з 2002 року на території Франції ( а.с.10.) Свідки [PERSON] та [PERSON] , що є сусідами позивача , допитані у суді , підтвердили факт не проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON] протягом більш 10 років. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування спірною квартирою , як особа, що не проживає без поважних причин строком більше шести місяців , що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного та

Outcome: approved