Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 18.08.2014 року, відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У подальшому, розмір кредитного ліміту неодноразово збільшувався. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. Таким чином, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач у свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 20.09.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 35528 грн. 77 коп., в тому числі: 25678 грн. 28 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9850 грн. 49 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18.08.2014 року у сумі 35528 грн. 77 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 23.12.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача було подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечував. Зазначив, що ще у 2008 році [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з чим в анкеті-заявці невірно зазначено особу боржника, а тому вважає, що вона не породжує жодних правових наслідків. Вказував на те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» не повідомив відповідача про умови кредитування. Тому у даному випадку відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Окрім того, термін дії картки, що була видана у 2014 року сплив, а тому вважає, що у даній справі наявні підстави для застосування позовної давності у спорі, оскільки банк звернувся до суду з позовом ще у 2020 році. Вказував на те, договір між сторонами не є укладеним, а тому відсутні підстави для застосування його умов і наслідків. Просив відмовити у задоволенні позову. Позивачем було подано відповідь на відзив. У наданій відповіді банк повідомив, що в анкеті-заяві від 18.08.2014 року зазначена надана позичальником інформація, зокрема: персональні дані, адреса проживання та інше необхідна інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Додатково зазначив, що банком до позовної заяви було додано копію паспорта та копію ІПН відповідача, номер якої співпадає із серією та номером зазначеним у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Із виписки з карткового рахунку видно, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, висновку судово-економічної експертизи суду не надано. Також позивач зазначив, що у зв`язку із закінченням строку дії картки 2014 року, картка [PERSON] неодноразово перевипускалася, строк останньої картки до 04.2022 року. Ухвалою суду від 29.03.2021 року справу було прийнято до провадження судді Одовічен Я.В. 14.04.2021 року представником відповідача було подано заперечення на відповідь банку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача також у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 18.08.2014 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н\~про надання\~банківських послуг\~шляхом підписання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(паспорт\~серія [NUMBER] ,\~ІПН [NUMBER] )\~заяви,\~відповідно до\~якоговідповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.17). У заяві зазначено, що [PERSON] згідна із тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.(а.с.17). Із дослідженої судом копії паспорта відповідача видно, що зазначені в анкеті-заяві її особисті дані: дата народження [INFO] , серія та номер паспорта [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] повністю збігаються з її особистими даними вказаними в паспорті та довідці про присвоєння РНОКПП (а.с.45). Окрім того, суд зауважує, що у поданому до суду відзиві на позовну заяву, представник відповідача не заперечує факт підписання нею анкети-заяви від 18.08.2014 року, а лише вказує на допущену помилку в написанні її прізвища, яке було нею змінено ще у 2008 році. Суд враховує, що в графі підпис клієнта в анкеті-заяві від 18.08.2014 року відповідач зазначила своє вірне прізвище [PERSON] та підписала анкету-заяву. Таким чином, суд вважає встановленим факт підписання відповідачем [PERSON] анкети-заяви від 18.08.2014 року. Із змісту дослідженої судом заяви видно, що у ній не було зазначено відсоткової ставки та інших умов кредитування. До кредитного договору позивачем було долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.18-44). Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість по кредитному договору у [PERSON] станом на 20.09.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 35528 грн. 77 коп., в тому числі: 25678 грн. 28 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9850 грн. 49 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.9-14). Відповідач із сумою нарахованих відсотків не погоджується та вважає вказану вимогу безпідставною. Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Частиною четвертою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Статтею 207\~Цивільного Кодексу\~України визначено,\~що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої\~статті 1054 ЦК України\~( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1048 Кодексу ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання та його умови були роблені АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Таким чином, з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як було встановлено судом, в анкеті-заяві від 18.08.2014 року відсоткова ставка зазначена не була. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 9850 грн. 49 коп. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.08.2014 року, посилався на\~ Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи Банку як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни відсоткової ставки за договором, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Саме до такої правової\~позиції дійшла\~Велика палата\~Верховного Суду,\~що була\~викладена у\~постанові від\~03.07.2019\~року провадження\~№ 14-131цс19. \~ \~ \~ \~З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.08.2014 року шляхом підписання заяви. Тому відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Щодо незгоди представника відповідача з визначеним кредитним лімітом картки, суд зазначає таке: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України від № «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Закон про бухгалтерський облік). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях (частина друга статті 9 Закону про бухгалтерський облік). Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац другий частини дев`ятої статті 9 Закону про бухгалтерський облік). Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення). Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ). На підставі пункту 5.5 Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити:номер особового рахунку,дату здійснення останньої (попередньої) операції,дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. До матеріалів справи приєднано виписку по особовому рахунку [PERSON] станом на 01.05.2020 року. Враховуючи вищезазначене виписка з особового рахунку [PERSON] є належним і достатнім доказом щодо розрахунку вимог ПАТ КБ «Приват банк». Будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку, відповідачем суду надано не було. Разом із тим, у поданому до суду відзиві відповідачем було зазначено, що термін стягнення заборгованості за карткою від 14.10.2014 року сплив, тобто [PERSON] заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) (ст. 266 ЦК України). Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як було встановлено судом, первинну кредитну картку дійсно було одержано відповідачем 14.10.2014 року, термін її дії визначено до 09/16. Однак, у подальшому, зазначена картка неодноразово перевипускалася, зокрема востаннє [PERSON] було видано картку №5168742221940517 20.07.2018 року з терміном дії до 04.22 року. Зазначена обставина підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк», що наявна у матеріалах справи (а.с.15). Відповідач періодично користувалася вказаною карткою, розраховувалася нею та поповнювала картку. За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, у даній справі відсутні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial