Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд визнати незаконним наказ ДП « Одеська залізниця» пасажирське вагонне депо Одеса-Головна № 458-ос від 21.05.2013 року про звільнення з займаної посади [PERSON] на підставі п.8 ст.36 КЗпПУ; поновити позивача на посаді провідника пасажирського вагону ДП « Одеська залізниця» пасажирське вагонне депо Одеса-Головна з 21.05.2013 року відповідно до умов контракту №32 від 15.02.2011 року; стягнути з відповідача на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 21.05.2013 року; стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн. При цьому посилається на те, що з 15.02.2011 року працював у Пасажирському вагонному депо Одеса-Головна Одеської залізниці на посаді провідника пасажирських вагонів на умовах контракту № 32. 07.05.2013 року позивач отримав повідомлення від відповідача про те, що у зв'язку з порушенням підпункту « а» п. 18 контракту № 32 від 15.02.2011 року трудовий договір буде розірваний, та його буде звільнено. Наказом № 458-ос від 21.05.2013 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.8 ст. 36 КЗпПУ. Позивач вважає вищезазначений наказ незаконним, таким що порушує його трудові права, що стало підставою його звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Надала до суду заперечення, в яких зазначила, що відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику пасажирського вагону депо Одеса-Головна ДП « Одеська залізниця» від 08.04.2013 року № ЛВЧД-3-16/180 нарадою встановлено, що у вагоні №6/14601, черговим провідником якого був [PERSON], виявлено двох безквиткових пасажирів від ст. Конотоп до ст. Київ, на місцях №29,30, про що був складений акт. Під час підписання контракту № 32 від 15.02.2011 року, який був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] був ознайомлений з умовами контракту та був з ними згодний. Відповідно до умов контракту, однією з підстав розірвання трудового договору є встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів, що стало підставою для його розірвання. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача Державного підприємства Одеська залізниця, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на ДП « Одеська залізниця» пасажирське вагонне депо Одеса-Головна на підставі трудового договору у вигляді контракту № 32, укладеного 15.02.2011 року, що підтверджується копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи ( а.с.4-6). На умовах даного контракту позивач працював на посаді провідника пасажирського вагону. Так підпунктом „а пункту 18 ст.6 контракту передбачено, що додатковою підставою припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі. 27.02.2012 року [PERSON] була підписана додаткова угода до контракту № 32, відповідно до якої сторони домовились про наступне: доповнити п.18 контракту « Додаткових підстав припинення та розірвання контракту, не передбачені чинним законодавством підпунктами» : допущення до посадки у вагон під час перевезення у міждержавному сполученні пасажирів без оформлення належним чином документів, необхідних для в'їзду до держави прямування та держав за маршрутом слідування. ( а.с.8). Таким чином 15.02.2011 року при укладанні цього контракту та додаткової угоди до нього від 27.02.2012 року позивач був ознайомлений з умовами контракту та був з ними згодний. Так, 06.04.2013 року інспекцією ЦІК була проведена раптова перевірка пасажирського поїзду № 23 сполученням «Москва-Одеса», в ході якої було виявлено порушення, у зв'язку із чим було складено акт № 007063. Згідно акту № 007063 складеного працівниками ЦКРУ „Укрзалізниця у вагоні № 6/14601 виявлено перевезення двох безквиткових пасажирів . Відповідно до Протоколу оперативної наради при начальнику пасажирського вагонного депо Одеса-Головна від 08.04.2013. № ЛВЧД-3-16/180 було встановлено, що в вагоні № 6/14601, черговий провідник [PERSON], перевезення двох безквиткових пасажирів від ст. Конотоп до ст. Київ на місцях №29,30. (а.с.22). 07.05.2013 року [PERSON] отримав повідомлення начальника депо від 18.04.2013 року, що у зв'язку з порушенням ним підпункту «а» пункту 18 (встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів) контракту № 32, укладеного 15.02.2011 р., трудовий договір з ним буде розірваний, а він звільнена з роботи на підставі п.8 ст.36 КЗпП України через дві неділі після ознайомлення з цим повідомленням. Наказом № 458-0 від 21.05.2013 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено з 21.05.2013 року за п.8 ст.36 КЗпП України. Пункт 7.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27.12.2006 року № 1196, забороняє допускати у вагон пасажирів без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами. Згідно п.8.2.1. Інструкції провіднику пасажирського вагона ЦЛ-0038 провідник пасажирських вагонів несе відповідальність за перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі. Пунктами 18.6, 18.8 „Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, №1196 від 27.12.2006 р., зазначено, що якщо під час здійснення контролю поїзда виявлено пасажира без проїзного документа або з безплатним проїзним документом, але за відсутності у пасажира документа, що підтверджує право на таку пільгу, то він уважається безквитковим і повинен сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до місця призначення. Якщо пасажир не має грошей для оплати штрафу та проїзду, то він повинен залишити поїзд. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Частиною 3 ст. 15 Закону України „Про залізничний транспорт встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працюють за контрактною формою, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 764. До даного переліку входить і посада провідника пасажирського вагону. Відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом є самостійною підставою припинення трудового договору. Отже, судом встановлено, що позивачем було порушено підпункт «а» пункту 18 (встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів) контракту №32, укладеного 15.02.2011 р., що є підставою для припинення та розірвання контракту, тому керівництво пасажирського вагонного депо мало правові підстави для розірвання трудового договору з позивачем. Судом не приймається до уваги доводи позивача, про те що відповідач не пересвідчився в наявності факту перевезення позивачем безквиткових пасажирів, оскільки даний факт було зафіксовано актом, складеним під час перевірки. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив порушення трудового договору та законодавства про працю при звільненні позивача, оскільки законодавством допускається встановлення контрактом, як особливою формою трудового договору, умов його дострокового розірвання, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, а також відсутні підстави і для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення позивача на роботі залишено без задоволення, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Outcome: dismissed