Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Київської міської ради т.о. Головне територіальне управління юстиції в м.Києві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вказав, що [INFO] помер [PERSON], а спадкоємцем першої черги після його смерті є його син [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме спірна квартира, внаслідок чого державний нотаріус відкрила спадкову справу №318/15. На підставі свідоцтва про право власності [PERSON] належить ? частина даної квартири. Рішенням суду від 07.04.2016 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про усунення від права на спадкування. 12.07.2016 року постановою державного нотаріуса 12-ї КДНК відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, до суду подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки він не є спадкоємцем першої черги після смерті його брата [PERSON], а в задоволенні його позову було відмовлено, то відповідно він не може претендувати на частку в спадщині, а тому не може бути відповідачем по справі. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення в яких просить розглянути справу у відсутність представника та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017); Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 47). Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до органів нотаріату з заявами про прийняття спадщини, але 12.07.2016 року постановою державного нотаріуса 12-ї КДНК відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1264-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За вимогами ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За нормами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 07.04.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування - відмовлено. В судовому засіданні не встановлено, яким чином відповідач [PERSON] порушує права, свободи та законні інтереси позивача, не визнає чи оспорює їх. Крім того, в судовому засіданні позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог послався на те, що він є сином [PERSON] та після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме ? частина двокімнатної квартири [ADDRESS], але до суду не надав доказів на підтвердження цього. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач у справі не довела факт родинних відносин та належність вказаної квартири померлому, і жодного доказу на підтвердження даної обставини в матеріалах справи немає. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: dismissed