Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що під час дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) винним в якій за рішенням суду було визнано відповідача, забезпеченому позивачем транспортному засобу були спричинені механічні пошкодження. В подальшому позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування, у зв`язку з чим в останнього виникло право вимоги, про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, який добровільно здійснити такий розрахунок відмовився. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 50/. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.06.2017 року у м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW 520 D» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Mersedes Benz» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. В результаті зазначеного ДТП, автомобіль марки «BMW 520 D» д.н.з. [NUMBER] , який застраховано позивачем /а.с. 9-12/, під керуванням водія [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно довідки УПП України в м. Києві та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2017 року, відповідача визнано винним у зазначеному вище ДТП /а.с. 17-18/. Згідно ч. 4 ст. 61 цивільно-процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зазначене ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобілю, на підставі заяви та акту огляду транспортного засобу від 19.06.2017 було складено страховий акт №3.17.875-1 від 03.07.2017 року з розрахунками сум страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику /а.с. 19-21, 29/. Відповідно до умов договору страхування, позивачем було сплачено страхове відшкодування, відповідно до рахунку №21171811 від 20.06.2017 року у розмірі 12853,20 /а.с. 22/. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача у ДТП встановлена, позивачем здійснене страхове відшкодування страхувальнику, у зв`язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми завданої ним шкоди, яку останній добровільно відшкодувати на бажає. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Разом з тим, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, на підтвердження вимог щодо надання правової допомоги, зокрема договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт та платіжного доручення про оплату даних послуг. На підставі викладеного та

Outcome: partial