Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Івана Герасимова (колишня вул. Крупської), б. 19. Іншим співвласником будинку є його рідна сестра [PERSON]. Крім нього в даному будинку зареєстрований відповідач по справі, хоча в вищевказаному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, будинком не цікавиться, ремонтом не займається. Вибуваючи з будинку відповідач ніяких претензій щодо житла не заявляв, але самостійно знятися з реєстрації не бажає. В звязку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, розташованим за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Івана Герасимова (колишня вул. Крупської), б. 19. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, оскільки викладені обставини в позові відповідають дійсності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2010 року, виданого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] набув право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Івана Герасимова (колишня вул. Крупської), б. 19. Інша частина даного житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2007 року, виданого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON]. В даному будинку зареєстровані позивач та відповідач по даній справі. З 02 вересня 2014 року відповідач в спірному будинку не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач в будинок не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обовязків перед ним не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинен сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в будинку № 19 по вул. І.Герасимова в м. Лозова, Харківської області з 02 вересня 2014 року вбачається з актів, складених сусідам від 05.12.2015 року, 03.10.2016 року та 10.01.2017 року з яких вбачається, що відповідач [PERSON] тривалий час в вищевказаному будинку, а саме з 02 вересня 2014 року не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрати, повязані з утриманням будинку. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved