Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в якому просив постановити рішення суду, яким визнати за ним, [PERSON] право власності на 659/1139 часток земельної ділянки площею 659 кв. м, з яких 520 кв. м (490 кв. м + 30 кв. м) для будівництва та обслуговування житлового будинку( кадастровий № 5310137000:18:004:0107), 139 кв. м- для садівництва (кадастровий № 5310137000:18:004:0108) , розташованих за вдресою [ADDRESS] як на спадкове майно після [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказував, що під час оформлення спадкового майна після смерті батьків, нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат», оскільки вони перебувають у спільній сумісній власності покійного батька та відповідачки по справі, а тому неможливо визначити склад спадкового майна. Ухвалою суду від 20.10.2021 року було відкрито провадження у даній справі. 30.11.2021 року від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, просив вимоги викладені в заяві задовольнити. 30.11.2021 року від відповідача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] ( копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] ) , [PERSON] - [INFO] ( копія свідоцтва серія [NUMBER] ). Після смерті останніх 31 січня 2020 року на підставі заяви як єдиного спадоємця першої черги за законом приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Касьяненко Л. В. відкриті спадкові справи : № 7/2020 - після померлого батька, № 8/2020 - після померлої матері. 27 серпня 2021 року нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків загалом на 4/5 частини (2/5 +2/5) житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 0, 1139 га , право власності на яку оформлене на [PERSON] та [PERSON] : - згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 634067 з додатком серії АА № 018723, виданого Октябрською районною у м. Полтаві радою 30 грудня 2009 року - на ділянку площею 0,1000 га цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( кадастровий номер 5310137000:18:004:0107); - згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 174091 , виданого Октябрською районною у м. Полтаві радою 1 червня 2010 року - на ділянку площею 139 кв. м цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови ( для ведення садівництва) (кадастровий номер 5310137000:18:004:0108). Нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки на підставі ст. 49 Закону України « Про нотаріат», оскільки вони перебувають у спільній сумісній власності покійного батька та відповідачки по справі, а тому неможливо визначити склад спадкового майна. 17 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про визначення розміру часток земельної ділянки, що є спільною сумісною власністі , та визначений порядок користування нею. Згідно з договором сторони володіли, користувались та розпоряджались земельною ділянкою по [ADDRESS] наступним чином: - [PERSON] - 629/1139 часток земельної ділянки площею 629 кв. м, з яких 490 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 139 кв. м- для садівництва ; - [PERSON] - 449/1139 часток земельної ділянки площею 449 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку. У спільному володінні та користуванні , без визначення часток знаходиться земельна ділянка площею 61 кв. м , або 61/1139 частка ( проїзд та прохід у спільному дворі), що і позбавило нотаріуса можливості оформити спадкові права на землю. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим як окрема позовна вимога не є потрібним, оскільки у такому разі судом буде вирішене питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності , у такому випадку спадкоємець має можливість захистити свої права шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування ( постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року по справі № 570/997/19). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.І ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до змісту ст. 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 за №20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Верховний Суд України 04.04.2011 при розгляді справи №3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5. Згідно ч.І ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.

Outcome: approved