Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, та в кінцевому варіанті просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №К-203/11 від 21 вересня 2011 року у розмірі 33 688, 47 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] шляхом визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №К-203/11, відповідно до умов якого Банк надав відповідачці кредит в сумі 25 000, 00 дол. США на строк користування кредитними коштами до 20 вересня 2012 року зі сплатою 17, 0 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором відповідно до іпотечного договору від 21 вересня 2011 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Ерде Банк», Банком прийнято в іпотеку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачці на праві приватної власності. Однак, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 24 березня 2014 року складає 33 688, 47 дол. США, з яких: 24 594, 72 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 051, 38 дол. США - заборгованість по процентам; 3 000, 00 дол. США - штраф за невиконання п. 4.3 кредитного договору за кожний випадок прострочення виплати кредиту; 42, 37 дол. США - штраф за невиконання п. 4.4 кредитного договору щодо несвоєчасної сплати процентів за період з березня місяця 2013 року по лютий місяць 2014 рік. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачкою зобов'язання стосовно умов повернення кредитних коштів, ПАТ «Ерде Банк» просить суд стягнути вищевказану заборгованість за кредитним договором №К-203/11 від 21 вересня 2011 року за рахунок предмета іпотеки. 28 серпня 2014 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 688, 47 дол. США. В прийнятті такої заяви судом було відмовлено на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України, у зв'язку з тим, що по вищевказаній цивільній справі вже заслуховувались пояснення сторін, тобто справа розглядається по суті. Тому, представник ПАТ «Ерде Банк» у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги від 07 липня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та визнання права власності у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні не визнали позовні вимоги ПАТ «Ерде Банк», заперечували проти їх задоволення та вказали, що на вищевказаний предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS], не може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дана квартира є основним місцем реєстрації та проживання [PERSON] та її неповнолітньої дитини. Представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Ерде Банк» такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №К-203/11, відповідно до умов якого Банк надав відповідачці кредит в сумі 25 000, 00 дол. США на строк користування кредитними коштами до 20 вересня 2012 року зі сплатою 17, 0 % річних за користування кредитом (а. с. 5). Згідно п. п. 1.1, 1.2 кредитного договору [PERSON] отримала вищевказаний кредит для використання їх на споживчі потреби у іноземній валюті, а саме 25 000, 00 дол. США. Згідно п. 4.3 кредитного договору сторони визначили, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 1% від суми кредитних коштів зазначеної в п. 1.1 договору. За п. 3.3 договору сторони визначили обов'язки позичальника, в тому числі, відповідно до п.п. 3.3.2 щомісячно повертати частини кредитних коштів. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору в якості забезпечення виконання зобовязання щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування, комісій, інших платежів передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій, надалі виступатиме іпотека. Так, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором відповідно до іпотечного договору від 21 вересня 2011 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Ерде Банк», Банком прийнято в іпотеку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачці на праві приватної власності (а. с. 10). Згідно п. 2.3.2 іпотечного договору загальна заставна вартість вищевказаної квартири була визначена у розмірі 496 000, 00 грн. Також у судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 24 березня 2014 року складає 33 688, 47 дол. США, з яких: 24 594, 72 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 051, 38 дол. США - заборгованість по процентам; 3 000, 00 дол. США - штраф за невиконання п. 4.3 кредитного договору за кожний випадок прострочення виплати кредиту; 42, 37 дол. США - штраф за невиконання п. 4.4 кредитного договору щодо несвоєчасної сплати процентів за період з березня місяця 2013 року по лютий місяць 2014 рік, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, наданим представником позивача до суду. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Представником позивача у судовому засіданні також не доведено, що ПАТ «Ерде Банк» направляв на адресу відповідачки вимогу про усунення порушень кредитного договору та попередження її як іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення даних порушень. Інших доказів на підтвердження вищевказаних даних представником позивача до суду також не було надано. Доводи представника позивача про те, що згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 липня 2014 року за [PERSON] на праві власності, крім квартири [ADDRESS], загальною пл. 62, 0 кв. м., також знаходиться квартира [ADDRESS] в м. Одесі, пл. 90, 3 кв. м., не беруться судом до уваги, у зв'язку з тим, що згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя. У судовому засіданні доведено, що [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у [ADDRESS] загальною пл. 62, 0 кв. м., яка є предметом іпотеки, що підтверджується відповіддю Центрального адресного бюро м. Одеси, наявного у матеріалах справи (а. с. 26). Окрім того, [PERSON] за кредитним договором №К-203/11 від 21 вересня 2011 року отримала кредит у іноземній валюті, у розмірі 25 000, 00 дол. США, для використання їх на споживчі потреби, а відповідно до іпотечного договору від 21 вересня 2011 року, відповідачка є одночасно іпотекодавцем, у зв'язку з забезпеченням виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, що також є підставою для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, дійсний позов підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому, в задоволенні позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді вищевказаної квартири слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed