Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.01.2014 року у виконавчому комітеті Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області між ним і відповідачем відбувся факт одруження, про що зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії І-СР № 103759. Вони мають дитину дочку [PERSON], яка народилася 23.06.2014 року. За обставинами подружнього життя виявилося, що подальше спільне проживання між ними неможливе, бо це не відповідає волі кожного із них. Фактичні взаємини між собою привели до того, що вони перестали поважати один одного, виникли великі непорозуміння і вони мають протилежні погляди на шлюб та сімю. питання виховання дитини ними вирішено, бо вони визначилися, що дитина залишається при матері, а батько братиме участь в її утриманні та вихованні. Спільного сумісного майна вони не набули, отже правових підстав для відмови у предявленні позову не має. Просить шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити, оскільки примирення неможливе. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд вирішив наступне. Відповідно до п.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами укладено 14.01.2014 року та зареєстровано відповідно до свідоцтва про шлюб І-СР № 103759 виконавчим комітетом Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис № 2 (а.с.2). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, а також те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб, він носить формальний характер і відновити подружні стосунки неможливо, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved