Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення з-під арешту нерухомого майна, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: на трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за постановою про арешт майна боржника № 53473332 від 16.03.2017 року, номер запису про обтяження: 30594995, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2007 року між сторонами було укладено Кредитний договір № 395/484/07-Ж, за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 230 000,00 доларів США, та 24.12.2007 року між сторонами було укладено Іпотечний договір про забезпечення основного зобов`язання, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивачем було розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, та 06.03.2019 року право власності на майно було зареєстровано за позивачем АТ «Укрсоцбанк». Однак позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно на даний час неможливо, оскільки 16.03.2017 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника № 53473332, якою накладено арешт на майно [PERSON] , в тому числі на спірну квартиру. Однак, накладений арешт на квартиру іпотекодавця є порушенням прав позивача як власника квартири та є підставою його звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а третя особа - правом надання пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 02 липня 2019 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 24.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено Договір кредиту № 395/484/07-Ж, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості. Платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 230 000,00 доларів США, зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом щомісячно та порядком повернення суми кредиту до 10-го числа кожного місяця згідно із погодженим графіком. (а.с. 22-24) 24.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотеко держателем за Договором кредиту № 395/486/07-Ж, укладеним між іпотекодавцем та іпотеко держателем 24.12.2007 року, а також зоборвязань за цим Договором нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні поліпшення, переобладнання та реконструкції, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 25-27) Згідно статті 4 Іпотечного договору, іпотеко держатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тощо. 16.03.2017 року на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві накладено арешт на майно боржника [PERSON] , зокрема, на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 20) На підставі Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер USB/411, виданого АТ «Укрсоцбанк» від 19.11.2018 року державним реєстратором 06.03.2019 року зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 19) Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Порядок скасування арешту, накладеного в межах виконання рішення, встановлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» ( що діяв на час накладення арешту та заборони на відчуження згідно оскаржуваної Постанови державного виконавця) , відповідно до частини другої якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є звільнення з-під арешту нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , що накладений за постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 53473332 від 16.03.2017 року, з огляду на порушення вказаним забезпеченням прав позивача АТ «Укрсоцбанк» як власника квартири, який не є боржником в межах виконавчого провадження. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , що накладений за постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 53473332 від 16.03.2017 року, - оскільки вказане нерухоме майно на час накладення арешту від 16.03.2017 року перебувало під іпотекою АТ «Укрсоцбанк», тобто під забороною відчуження до виконання боржником [PERSON] кредитних зобов`язань перед АТ «Укрсоцбанк», передбачених Договором № 395/484/07-Ж, тому накладення арешту на таке майно є порушенням прав Банку-іпетокодержателя на переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім того, ураховуючи також те, що арешт накладено на нерухоме майно, що належить на праві власності позивачу, останній як власник майна відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, може вимагати усунення будь-яких порушень в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, не будучи боржником за виконавчим провадженням № 53473332. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved