Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на утримання сина [PERSON] на період навчання останнього, посилаючись на те, що їх син є студентом Харківського Автомобільно-дорожнього технікуму, не працює, проживає разом з батьком, та у звязку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батьків. Матеріальну допомогу дитині надає лише батько, відповідач добровільно матеріальної допомоги сину не надає хоча зобовязана і має змогу це робити. У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення їх сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково. В обґрунтування своєї позиції посилались на той факт, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину в зазначеному позивачем розмірі, оскільки за рішенням Чугуївського міського суду від 20.11.2015 р. відповідач вже сплачує на користь позивача аліменти на утримання молодшого сина сторін [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. Відповідач офіційно не працевлаштована, а отже враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, та розмір аліментів, що вже з неї стягуються за рішенням суду від 20.11.2015 р., стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 600, 00 грн. фактично ставить її в край скрутне матеріальне становище, майже не залишаючи їй коштів на існування. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 255099, виданим 15.10.2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївького районного управління юстиції Харківської області (а.с. 7). На даний час [PERSON] є студентом Харківського Автомобільно-дорожнього технікуму, де навчається на факультеті автомобільної механіки, що підтверджується відповідною довідкою. (а.с.9). Стипендії на навчання та будь яких інших доходів не отримує, що підтверджується довідкою про доходи наданою Харківським Автомобільно-дорожнім технікумом (а.с. 40). У навчальні дні [PERSON] проживає у гуртожитку Автомобільно-дорожнього технікуму в м.Харкові, а у вихідні дні та на канікулах приїздить до батька в с. Лебяже. Зазначений факт підтверджується довідкою виконавчого комітету Лебязької сільської ради № 627 від 09.12.20015 р.(а.с. 41), та не заперечувався сторонами в судовому засіданні. Ці обставини підтвердив допитаний як свідок [PERSON], який також зазначив, що мати час від часу надавала йому допомогу грішми та Харчами. (а.с. 45). Відповідно до квитанцій за сплату послуг проживання у гуртожитку Харківського Автомобільно-дорожнього технікуму за один семестр проживання у гуртожитку [PERSON] сплачує 1320, 00 грн. (а.с. 43-44). Згідно із ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. [PERSON] навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, не має ніяких джерел доходів, знаходиться на утриманні батька, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.11.2015 р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], вже стягуються аліменти в розмірі 500, 00 грн. щомісяця. (а.с. 33). Відповідач є працездатною особою, однак офіційно не працевлаштована. В судовому засіданні [PERSON] наголошувала, що не відмовляється від сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак через скрутне матеріальне становище, має змогу це робити лише в розмірі 100, 00 грн. на місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утриманню свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, та разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з неї, суд враховує, що за рішенням Чугуївського міського суду від 20.11.2015 р. з відповідача вже стягуються аліменти на утримання молодшого сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. Відповідач є працездатною особою та офіційно не працевлаштована. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 р. складає 1378,00 грн. Отже, при вираховуванні з мінімальної заробітної плати відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 500, 00 грн., а також аліментів на повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 600, 00 грн., відповідачу на проживання залишиться лише 278, 00 грн. Крім цього, стягнення з відповідача аліментів в зазначених розмірах перевищує передбачений положеннями ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, що можуть бути стягнуті. В звязку з чим, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, які мають бути стягнуті з [PERSON] на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання до 100, 00 грн. При цьому суд виходить з того, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження матеріального стану і доходів відповідача і можливості сплати останнім аліментів у заявленому позивачем розмірі. Також суд враховує, що обовязок відповідача утримати повнолітню дитину, що продовжує навчання залежить, згідно закону, від можливості відповідача таку допомогу надавати. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що прийняте судом рішення будь-яким чином не позбавляє позивача права на звернення в подальшому до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у разі зміні матеріального становища платника аліментів в кращу сторону, відповідно до ст. 192 СК України, та наявності відповідних доказів на підтвердження зазначеної обставини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184) і виплачуються щомісячно. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Узагальнюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та необхідність часткового задоволення його позову, з урахуванням положень ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 487, 20 грн.

Outcome: partial