Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.12.2012 року між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем було укладено Договір № 999-00020829/1 про надання кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит на суму 11000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13.12.2015 року. Однак відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв'язку з цим станом на 05.06.2015 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 37618,08 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання неодноразово не з'явився, але через свого представника [PERSON] надав письмові заперечення проти позову, в яких позов визнав частково - на суму 22518,08 грн., яка складається з 11000,00 грн. тіла кредиту, 5518,08 грн. процентів за користування кредитом та 6000,00 грн. штрафу за невиконання договірних зобов'язань. В решті позову просив відмовити, посилаючись на тяжке матеріальне становище, сплив позовної давності за вимогами про стягнення неустойки та відсутність домовленості між сторонами щодо оплати комісії за розрахункове обслуговування. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.2012 року між відповідачем та позивачем був укладений Договір № 999-00020829/1 про надання кредиту. Відповідно до умов цього договору, відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13.12.2015 року. Крім того, в той же день між сторонами був укладений Договір № 999-00020829 про відкриття та обслуговування поточного графіку. Відповідно до графіку повернення кредиту, зазначеного у Додатку № 1 до договору про надання кредиту, відповідач була зобов'язана щомісячно сплачувати на користь позивача платіж в розмірі 633,22 грн., однак цих зобов'язань не виконувала. Факт отримання кредиту, а так само факт порушення договірних зобов'язань відповідачем не оспорюються, а також підтверджуються наданими позивачем документами, зокрема, виписками по рахунку відповідача. Пунктом п. 4.8 договору про надання кредиту передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань протягом тридцяти днів, банк має право визнати строк повернення кредиту таким, що настав. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Листом-претензією від 29.03.2013 року № 254-з позивач вимагав від відповідача погасити повністю всі платежі за договором про надання кредиту, однак його вимога залишилась не виконаною. Згідно розрахунку позивача, станом на 05.06.2015 року заборгованість відповідача за договором про надання кредиту становить 37618,08 грн., в тому числі 11000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5518,08 грн. процентів за користування кредитом, 6900,00 грн. комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та 14200,00 грн. штрафу. Оцінюючи обґрунтованість розрахунку, суд не погоджується із запереченнями відповідача стосовно обмеження суми штрафу річним строком позовної давності та відсутністю підстав для стягнення комісії за обслуговування поточного рахунку. Так, у п. 2.8. договору про надання кредиту сторони домовились збільшення строку позовної давності за вимогами про стягнення неустойки до трьох років, що не суперечить нормам чинного ЦК України. Крім того, відповідно до погодженої сторонами вартості споживчого кредиту до його складу входить також щомісячна комісія у розмірі 230,00 грн., а тому вона підлягає стягненню повністю. Разом з тим суд вважає за можливе в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки заявлена позивачем сума штрафу (14200,00) значно перевищує розмір невиконаного зобов'язання (11000,00 грн.). Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача про те, що невиконання ним своїх договірних зобов'язань було спричинено тяжким матеріальним становищем у зв'язку із раптовою смертю чоловіка та лікуванням дитини. З огляду на це, виходячи з таких загальних засад цивільного законодавства, як добросовісність, розумність та справедливість, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, до 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1, 1077 ЦК України,

Outcome: partial