Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом та майном набутим під час перебування в шлюбі. В позовній заяві посилався на те, що з 19 травня 1995 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилось двоє дітей. З самого початку перебування у шлюбі їхня сім'я проживає в будинку, який належав родичу відповідача. В подальшому його дружині [PERSON] було подаровано ? частку будинку, іншу половину будинку, відповідач успадкував. Позивач в позові зазначає, що за весь час перебування у шлюбі він приймав участь в належному утриманні будинку, в якому вони проживали, здійснюючи поточні ремонти. Між ним та відповідачем жодних непорозумінь стосовно участі в утриманні будинку ніколи не виникало. З моменту реєстрації їхнього шлюбу, він відповідним чином був зареєстрований до будинку [ADDRESS] Зазначає, що через ряд об'єктивних причин, а це в основному відсутність належної роботи, він в змушений був за згодою відповідача, виїжджати на заробітки за межі України, а саме в Росію. 28 грудня 2014 року, коли він повернувся з Росії, відповідач в категоричній формі заявила, що до будинку його не впустить і щоб він взагалі більше не з'являвся. Саме з того часу він майже щодня намагався потрапити до будинку, де він зареєстрований. Однак відповідач постійно створює йому перешкоди і не дає змоги потрапити до житла. На підставі викладеного просить суд зобов'язати відповідача [PERSON], яка є власником будинку, не створювати йому, як члену сім'ї власника, перешкод у вільному користуванні на свій розсуд житловим будинком [ADDRESS] по місцю його реєстрації та спільним набутим під час перебування у шлюбі майном шляхом передачі йому ключів від всіх без виключення вхідних дверей домоволодіння за зазначеною адресою. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовні заяві, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що 05.05.2015 року шлюб розірвано, вона є єдиним власником спірного будинку. Оскільки вона розлучилась з позивачем, а тому вважає, що відповідач не має права проживати в її будинку. Також [PERSON] в попередньому судовому засіданні, а також в судовому засіданні підтвердила, що вона чинить перешкоди в користуванні спірний житлом. Просила суд в позові відмовити. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги. Судом встановлено, що 19 травня 1995 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] /а.с.6/. Спірний житловий будинок [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією рішення Путильського районного суду від 31.07.2015 року, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.53-59/. Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. 12 квітня 2001 року позивач, як член сім'ї власника будинку, у визначеному законом порядку зареєстрував своє місце проживання за адресою [ADDRESS] /а.с.6/. Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано /а.с.15/. Як встановлено судом у зв'язку з неприязними стосунками між сторонами, [PERSON], як власник житла чинить перешкоди в користування спірним будинком та не дає змоги потрапити до житла, для проживання в ньому [PERSON], дані обставини в судовому засіданні сторонами визнанні, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України факт перешкод у користуванні житлом не підлягає доказуванню. Суд частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом та майном набутим під час перебування в шлюбі виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 41, 47 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожен має право на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Так, згідно ст. 9 ЖК України УРСР, - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 та 4 ст. 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як вище встановлено судом позивач [PERSON], який перебував в шлюбних стосунках з відповідачем [PERSON] вселився та зареєструвався до спірного будинку в установленому законом порядку і набув прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК України. Аналізуючи письмові докази по справі та вказані правові норми, суд приходить до висновку, що за позивачем збереглося право користування спірним житлом, як за членом сім'ї, який припинив сімейні відносини з власником будинку. Зазначені висновки на думку суду не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту у випадку порушення прав особи. А тому суд вважає, що необхідно відновити порушенні права позивача шляхом частково задоволення позовних вимог, а саме необхідно зобов'язати відповідача не створювати [PERSON] перешкод у користуванні спірним житловим будинком, а також передати ключі від даного будинку. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердили понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 243грн. 60коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial