Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу та процентів. Посилається на те, що 13 березня 2015 року [PERSON] під розписку позичила у [PERSON] гроші у розмірі 1050 дол. США на особисті потреби. Відповідно до цієї розписки, відповідачка зобов'язується сплачувати частинами отримані в борг кошти. Відповідачка зобов'язалася повернути їй борг частинами до 1 квітня 2015 року. Саме на цих умовах вони і уклали усний договір позики. Однак відповідачка свої зобов'язання по поверненню боргу не виконує. 15 січня 2018 року позивач звернулася на адресу [PERSON] з письмовою вимогою повернути їй гроші, на що Відповідачка не прореагувала жодним чином. До сьогоднішнього часу відповідачка ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов'язання, це змусило її звернутися за захистом порушеного права до суду. Відповідач визнає, що отримала гроші за договором позики, визнає, що має повернути їх, однак не повертає. Саме на підтвердження укладання договору позики і передачі грошей за ним і була складена розписка. Загальна сума заборгованості по розписці на сьогоднішній день становить з урахуванням інфляції та 3 % річних з 17 березня 2015 року по 15 березня 2018 року включно складає 49618,78 грн . Згідно курсу НБУ України на 15 березня 2018 року (100 доларів- 2601,3978 гривень), сума 1050 доларів США становить 27314,00 гривень. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. [PERSON] надіслала 15.01.2018 року відповідачці листом з описом Вимогу від 15.01.2018 року про повернення грошових коштів в розмірі: 1050 (одна тисяча п'ятдесят) дол. США. Після закінчення тридцятиденного терміну, із врахуванням триденного терміну поштового пересилання (згідно п. 15 Наказу Міністерства зв'язку України № 115 від 05.08.1994 р. «Про нормативи та основні контрольні строки у поштовому зв'язку), а саме: з 18.02.2018 року (з врахуванням перенесення останнього дня строку через те, що припадає на вихідний) відповідач вважається таким, що порушив зобов'язання повернути борг в установлений ч. 2 п. 1 ст. 1049 ЦК України строк. Несплата [PERSON] суми боргу протягом тридцятиденного терміну з моменту пред'явлення вимоги (про що зазначено вище), є простроченням виконання грошового зобов'язання. Згідно 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки звернення позивачки про повернення їй суми коштів виявились безрезультатними, відповідачем не сплачено процентів за користування коштами, спричиненої їй втрати від інфляції, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права. Як вже вище було зазначено, що [PERSON] вже декілька разів зверталася до відповідачки, в т.ч. письмово, з проханням добровільно повернути суму боргу за розпискою. Але на жаль, на сьогоднішній день, відповідачка відмовляється повертати борг. В судове засідання представник позивачки надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Заперечень на позов не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] зобов'язалась повернути борг частинами 17.03.2015 та 01.04.2015 рр. в сумі 1050 доларів СІІІА (а.с.8). Проте дані зобов'язання не були виконані, та відповідач відмовляється повертати позику в добровільному порядку. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Курс доларів США по відношенню до гривні, на території України, станом на 15.03.2018 року був встановлений у у відношенні 100 доларів США до 2601,3978 грн., а тому сума боргу по розписці еквівалентна 27314,00 гривням. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляції та 3% річних за період з 17 березня 2015 року по 15 березня 2018 року, витрати по інфляції становлять 19848,78 грн., 3% річних складає 2456,00 грн., а тому загальна сума боргу становить 49618,78 грн. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача борг з урахуванням інфляції та 3% річних в сумі 49618,78 грн., а також судові витрати в сумі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved