Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсотках за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПС № 127 від 20.03.2017 року, посилаючись на те, що 20 березня 2017 року між кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПС № 127, за яким останньому було надано кредит в розмірі 4600 гривень під 54% річних, загальним строком користування 6 місяців, з обов`язком погасити кредит до 20.09.2017 року. Згідно п.3.1 Договору плата за користування кредитом (проценти) становить 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховуються 90% річних. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом по березень 2020 року включно відповідачем сплачена в повному обсязі. Однак, несплата відповідачем прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках, з застосуванням процентної ставки 90% річних за весь час прострочення платежів за листопад 2017 року - лютий 2020 року в розмірі 7816 гривень 47 копійок. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача по справі вищевказану заборгованість по відсотках, а також судові витрати в розмірі 2102 гривні. 18 березня 2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30 березня 2020 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У визначений в ухвалі суду строк для подання відзиву на позов, [PERSON] відзиву так і не надав. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи ч. 1 ст. 280 ЦПК України та у відповідності до ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку та винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 20 березня 2017 року між кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПС № 127, за яким останньому було надано кредит в розмірі 4600,00 гривень під 54% річних, загальним строком користування 6 місяців, з обов`язком погасити кредит до 20.09.2017 року згідно графіку. У відповідності до п. 3.3 Договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку платіжним дорученням на поточний рахунок Кредитодавця та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по наданню кредиту не пізніше, ніж в останній робочий день поточного місяця, та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по наданню кредиту за іншим договором. Згідно п. 3.1 Договору плата за користування кредитом (проценти) становить 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховуються 90% річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Уклавши договір кредиту, сторони взяли на себе певні зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Отже, відповідач зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Свої зобов`язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. Відповідач [PERSON] по справі свої зобов`язання в установлені терміни не виконував, допускаючи прострочення платежів. Так, прострочена заборгованість позичальника за кредитом була сплачена лише в лютому 2020 року в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 06/03/2 від 06 березня 2020 року. Станом по березень 2020 року включно прострочена несплата позичальником траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках з застосуванням процентної ставки 90% річних за весь час прострочення платежів за листопад 2017 року - лютий 2020 року включно в сумі 7816,47 грн., що суд вважає необхідним стягнути з відповідача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Таким чином суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2102 гривня, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved