Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначив, що з 20.05.2015 року до 23.09.2020 року він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого на користь відповідача позивач згідно судового наказу, виданого Московським районним судом м.Харкова 02.01.2020 року, сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, з березня 2020 року син мешкає разом з позивачем, знаходиться на його повному матеріальному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач з тих підстав, що син мешкає з ним та знаходиться на його утриманні, просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] . Також, враховуючи те, що відповідач має змогу та зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, просив суд щомісячно стягувати з відповідача на свою користь кошти (аліменти) на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2021 року і до повноліття дитини. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідач не направляла відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу виданого Московським районним судом м.Харкова 02 січня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, з матеріалів справи вбачається, що з березня 2020 року дитина мешкає разом з позивачем, знаходиться на його матеріальному утриманні, що також не заперечує відповідач, зазначаючи це в позовній заяві про визначення місця проживання дитини. В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем постійної матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним». Відтак, позов про припинення стягнення аліментів є належним способом захисту права, а однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким з батьків проживає дитина, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як раніше встановлено судом, дитина мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні, що позбавляє його права на отримання аліментів на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати визначення місця проживання дитини з баьком, тобто з 21 березня 2020 року. Також відповідач зобов`язана матеріально утримувати свого малолітнього сина шляхом сплати аліментів на користь позивача, як особи, разом з якою проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність в матеріалах справи будь-якої інформації щодо особи відповідача, що б вказувала на неможливість виконання нею обов`язку щодо утримання сина або була підставою для відхилення від звичайного розміру аліментів, а тому дійшов висновку, що остання може щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно стягнення аліментів за минулий період суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів за минулий період не вбачається. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial