Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], третя особа: Київська міська державна адміністрація, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Зазначив, що 23 серпня 2013 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Невістка була зареєстрована в [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу з сином позивача - третьою особою по справі [PERSON], подружжя стало проживати в квартирі [ADDRESS]. [INFO] у них народився син [PERSON], якого було зареєстровано за місцем проживання його батька, в квартирі [ADDRESS], що в місті Києві. Посилаючись на те, що після розірвання 11 листопада 2016 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON], невістка з онуком переїхала жити до свого місця реєстрації в с. Бобрик, Броварського р-ну і з цього часу у вказаній квартирі [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], не проживають, а реєстрація онука у квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу, є формальною, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати малолітнього онука [PERSON], законним представником якого є його матір [PERSON], таким, що втратив право користування житлом. У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Пояснив суду, що після реєстрації шлюбу між його сином та колишньою невісткою, подружжя проживало в належній позивачу квартирі. В цій же квартирі проживав сам позивач зі своєю дружиною. Після народження онука [PERSON] (відповідача по справі), він був зареєстрований у квартирі позивача, оскільки в цій же квартирі був зареєстрований син позивача - [PERSON]. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу колишня невістка забрала онука та наразі позбавила позивача бачитися з ним, позивач [PERSON] просив визнати онука таким, що втратив право користування квартирою діда. [PERSON], яка діє в інтересах відповідача малолітнього [PERSON], позовні вимоги визнала. Пояснила суду, що спільне проживання у квартирі з колишнім чоловіком та його батьками неможливе. Свідомо виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків в с. Бобрик, Броварського району, Київської обл. В будинку батьків після зняття [PERSON] з реєстрації має намір зареєструвати сина. Батько дитини - третя особа по справі [PERSON] просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник Київської міської державної адміністрації у судовому засіданні щодо прийняття рішення поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.07.2007 року, виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА (а.с. 6). Судом встановлено, що відповідача [PERSON], [INFO], законним представником якого є його матір [PERSON], 26.12.2014 року було зареєстровано в квартирі за заявою його батька [PERSON] (а.с.15). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 11). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2016 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ( а.с. 12). Як не заперечувалося законним представником відповідача, після розірвання шлюбу з [PERSON] вона переїхала жити до свого місця реєстрації в с. Бобрик, Броварського р-ну, забравши сина [PERSON]. З цього часу у спірній квартирі свекра вона з сином не проживають. Факт не проживання дитини у квартирі [ADDRESS] підтверджується Актами від 20.10.2017, 10.02.2018, 20.06.2018, 19.09.2018, складеними уповноваженими особами ЖБК «Авіатор-8» (а.с.18-21). У зв'язку з тривалим, понад рік не проживанням онука у квартирі, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою подальшого зняття з реєстрації у квартирі онука [PERSON]. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Питання місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Так, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що малолітня дитина продовж останніх двох років проживає з матір'ю в с. Бобрик, Броварського району, Київської області, її місцем проживання став будинок, в якому зареєстрована його мати [PERSON] За таких обставин, дитина [PERSON] похідне від його батька право вважатися таким, що має місце проживання за адресою реєстрації свого батька, втратив, та в силу не проживання у квартирі понад 1 рік відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України його необхідно визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації дитини не порушує прав неповнолітньої дитини, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Будучи зареєстрованою у спірній квартирі [PERSON] не набув за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно нерухомого майна, а відтак його право власності не порушується.

Outcome: approved