Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.07.2010 року між Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» (далі-позивач) та [PERSON] (далі-відповідач) укладено договір про навчання №30485 відповідно до умов якого освітній заклад, зобов'язався надати відповідачеві освітню послугу, а останній - сплатити позивачеві за її надання грошові кошти у сумі 31600 грн. Так, наказом Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» №1262-С від 02.07.2014 року відповідачу присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «Бакалавр» за напрямком підготовки «Фізичне виховання та спорт, здоров'я людини», денної форми навчання та видано диплом. Однак кошти відповідачем за отримані освітні послуги не були сплачені своєчасно та в повному обсязі в зв'язку з чим на даний час загальна сума заборгованості відповідача за договором становить 25 280,00 грн. 16.08.2010 року Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» та відповідачем було укладено договір про навчання №31182, у відповідності до умов якого освітній заклад, зобов'язався надати [PERSON] освітню послугу за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст», по спеціальності «Правознавство», денної форми навчання, а [PERSON] - сплатити позивачеві за її надання грошові кошти у сумі 16000,00 грн. Наказом Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» №1163-с, було надано [PERSON] за його заявою академічну відпустку, в зв'язку з чим договір про навчання №31182 від 16.08.2010 був призупинений. 26.06.2013 року наказом освітнього закладу [PERSON] було поновлено починаючи з 27.06.2013 року, як такого, що вийшов з академвідпустки, та відповідно до договору №40398 від 17.10.2013 року форма навчання була змінена з денної на заочну. Згідно наказу позивача від 20.06.2014 року [PERSON] було присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «молодший спеціаліст» за напрямком підготовки «Право» та видано відповідний диплом. Позивач свої зобов'язання за вищевказаними договорами виконав належним чином, зважаючи на те, що відповідач своїх зобов'язань не виконує, просив стягнути з останнього заборгованість в розмірі 209 976,56 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності і не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про навчання №30485 відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу освітні послуги на рівні державних стандартів освіти, здійснити його підготовку за денною формою навчання за напрямом освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр денної форми навчання по спеціальності «Фізична реабілітація» (а.с.7-8). Відповідно до умов даного договору позивачем були надані освітні послуги відповідачу на рівні державних стандартів освіти. а відповідач в свою чергу зобов'язався своєчасно їх оплачувати в розмірах та в строки передбачені договором. При цьому відповідно п.п. 3.1 відповідач зобов'язався своєчасно вносити плату за надання освітніх послуг та щорічно сплачувати суму інфляції в розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Згідно Наказу Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» №1262-С від 02.07.2014 року [PERSON] присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень за напрямком підготовки «Фізичне виховання та спорт, здоров'я людини» та видано диплом. Окрім того, 16.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладеного договір про навчання №31182, згідно якого позивач зобов'язався надати [PERSON] освітню послугу на рівні державних стандартів, забезпечити дотримання прав учасників навчального процесу відповідно до чинного законодавства, а відповідач в свою чергу повинна була своєчасно вносити плату за освітню послугу та щорічно сплачувати інфляції в розмірах та у строки, що встановлені договором. Відповідно до наказу Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» №1532-с від 28.09.2009 року [PERSON] зараховано студентом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Правознаство». Наказом Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна» №1163-с від 25.07.2012 року надано [PERSON] за його заявою академічну відпустку, на час якої договір про навчання №30485 від 28.07.2010 року був призупинений. 26.06.2013 року [PERSON] після академічної відпустки було поновлено, однак 17.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про навчання №40398 відповідно до якого [PERSON] було переведено на заочну форму навчання. Так, 20.06.2014 року [PERSON] видано диплом згідно якого останньому присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «молодшого спеціаліста» за спеціальністю «Правознавство», про що було видано відповідний наказ №40398. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань у нього утворилась заборгованість, а саме у відповідності до розрахунку заборгованості: - за договором про навчання № 30485 від 28.07.2010 року складає у розмірі 111516,40 грн. з якої борг за навчання в розмірі 25280,00 грн., та договірної пені 86 236, 40 грн.; - за договором про навчання №31182 від 16.08.2010 року у розмірі 56290,00 грн. з якої борг за навчання в розмірі 8000, 00 грн., договірної пені в розмірі 48 290,00 грн.; - за договором про навчання № 40398 від 17.10.2013 року складає у розмірі 19 456,00 грн., з якої 8000,00 грн. боргу за навчання, 11 456,00 грн. - договірної пені. Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами статті 64 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється вищим навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік. Розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою , яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання. Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У своєму правовому висновку Верховний Суд України вказує, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що розмір пені за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов'язань за договором значно перевищує заборгованість за кредитом. Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню за договорами про навчання № 30485 від 28.07.2010 року, №31182 від 16.08.2010 року, № 40398 від 17.10.2013 року, тобто до 14450,35 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 784,44 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 526, 610, 611, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial