Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зняття майна з-під арешту і просив звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме: арешт на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2008 року, постанови Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ від 06 листопада 2008 року в частині накладання арешту на нерухоме майно: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і вточнив вимоги вказавши, що просить зняти арешт, накладений зазначеними постановою державного виконавця і ухвалою суду, на квартиру [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, направив для участі у справі свого представника, який позов не визнав, надав в судовому засіданні пояснення, які цілком збігаються з його письмовими запереченнями, відповідно до яких позивач, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок цього майна, а тому наступні арешти, накладені виконавчою службою, його прав не порушують. Позивачем не надано жодного документу в підтвердження того, що йому належить право вимоги до відповідача, про порушення останнім вимог кредитного договору і наявність підстав для дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач не є власником іпотечного майна, а тому способом захисту його прав є право пріоритетного задоволення вимог за рахунок цього майна, а право звільнення майна з-під арешту, яке належить лише власнику майна. Представник третьої особи - Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції в судове засідання не прибув, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, а також повідомив, що в провадженні Орджонікідзевського ВДВС на теперішній час знаходяться інші виконавчі документи про стягнення з [PERSON] сум заборгованості, які не сплачені (а.с. 52, 111). Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що 06 червня 2007 року відповідач [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк» уклали кредитний договір № 11165369000, у забезпечення виконання якого уклали Іпотечний договір від 06.06.2007 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. 12 грудня 2011 року відповідно до Договору факторингу № 1 ПАТ «УкрСиббанк» відступило позивачу - ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Згідно відомостей, які містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: - 04.11.2008 року, на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова б/н від 27 жовтня 2008 року, Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна [PERSON] - квартири [ADDRESS]; - 19.11.2008 року, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 507/12-08, від 06 листопада 2008 року Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського УЮ, зареєстровано обтяження у вигляді заборони на відчуження майна [PERSON] - квартири [ADDRESS]; - 11.12.2012 року, на підставі договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, 5207-5208, від 12.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано обтяження у вигляді іпотеки квартири [ADDRESS], іпотекодавець [PERSON] (а.с. 34, 35). Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з під арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що позивач - ТОВ «Кей-Колект» не є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано суду копій ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2008 року і постанови Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ від 06 листопада 2008 року, а тому з'ясувати, у зв'язку з чим було накладено арешт і заборону на відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], суд можливості позбавлений. Посилання представника позивача на те, що ухвала суду була прийнята у зв'язку з задоволенням судом заяви АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором жодними доказами не підтверджується, а тим більше, таке забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, вже забезпеченим іпотекою, шляхом повторного накладання арешту на предмет іпотеки, жодного сенсу б не мало. З листа Орджонікідзевського ВДВС вбачається, шо на теперішній час в провадженні відділу знаходяться інші виконавчі документи про стягнення з [PERSON] сум заборгованості, які не сплачені (а.с. 52). Відповідно до ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд зазначає, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 507/12-08, від 06 листопада 2008 року Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського УЮ, було накладено не арешт на предмет іпотеки, а зареєстровано обтяження у вигляді заборони на відчуження майна [PERSON] - квартири [ADDRESS], а тому зняти арешт, який зазначеною постановою не накладався взагалі, неможливо. Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів і в межах заявлених ним вимог, суд не може дійти висновку, що в разі задоволення позову не будуть порушені законні права та інтереси інших осіб, в інтересах яких було накладено арешт та заборону на відчуження спірної квартири. За відсутності цих процесуальних документів неможливо навіть визначити коло осіб, інтересів яких може стосуватися розгляд справи, і тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх вимог і відсутність достатніх підстав для їх задоволення. Відмовляючи у позові, суд також виходить з положень частини 1 статті 16 ЦК України, якою визначений вичерпний перелік способів захисту особистого немайнового або майнового інтересу кожної особи, які можуть бути реалізовані нею шляхом звернення до суду з відповідною вимогою. Обраний позивачем спосіб захисту його права іпотекодержателя спірного майна цим переліком не передбачений. Він передбачений положеннями частин 9 і 10 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

Outcome: dismissed