Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем 27.12.2011 договору № б/н банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів банку. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитним лімітом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 30.11.2017 має прострочену заборгованість в сумі 82986,91 грн. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом не згоден з наступних підстав. Як вбачається із позовної заяви згідно з розрахунку заборгованості за договором від 21.12.2011 станом на 30.11.2017 платіж відповідача був на суму 300 грн. 22.05.2012. Більше банку відповідач коштів не сплачував. В розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.12.2011станом на 30.11.2017 вказано, що останній платіж на суму 145 грн. надійшов до банку 12.06.2014, але такого платежу на суму 150 грн. відповідач не сплачував. Таким чином, з 12.07.2014 по день звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості минуло більше трьох років. Зазначає, що строк позовної давності за вимогами, якими звернувся ПАТ КБ «Приват Банк», розпочався з місяця наступного за датою останнього зарахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме з 12 липня 2017. З огляду на викладене вважає, що трьохрічний строк позовної давності для захисту ПАТ КБ «Приват Банк», свого порушеного права шляхом звернення до суду, закінчився 12 липня 2017 року, а тому позов ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості вважає безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні в зв'язку зі спливом строків позовної давності. 27.03.2018 представник ПАТ КБ «Приват банк» надіслав на адресу суду відповідь на відзив. В якій зазначив що відповідач 27.12.2011 в анкеті - заяві висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки « Універсальна 55 днів» та засвідчив особистим підписом. Також зазначив, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому представник ПАТ КБ «Приват банк» просив задовільнити позовні вимоги банку в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з'явився, оданак в прохальній частині його позовної заяви зазначено, що він не заперечує проти розгяляду справи без його участі та винесення заочного рішення судом у разі неявки в судове засідання відповідача. Крім того, в матеріалах справи (а.с. 39) міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи про, що свідчить розписка яка міститься в матеріалах справи. Будь-яких заяв, клопотань зі сторони відповідача на адресу Лугинського районного суду Житомирської області не надходило. На підставі ст. ст. 280 - 282 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк зобов'язаний надати кредит позичальнику, в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 27.12.2011 кредитного договору № б/н, банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів банку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, позивач виконав належним чином свої зобов'язання, надавши відповідачу кредит в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідно до п. 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, у разі неповернення кредиту в термін, зазначений графіком погашення кредиту, процентів та винагороди, заборгованість в частині своєчасно не сплаченої суми кредиту вважається простроченою і на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно з розміром, встановленим в заяві на приєднання до даного договору для процентів, з дня виникнення простроченої заборгованості. На підставі п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитним лімітом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В силу положень п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 30.11.2017 заборгованість складає 82986,91 гривень, з яких: - 2410,96 гривень - заборгованість за кредитом; - 71483,00 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4665,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 3927,95 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, на думку суду, не підлягають задоволенню стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 3927,95 грн., виходячи з наступного . Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.2 ст. 549 ЦК України). За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним судом України у справі №6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те що, представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк» застосована до [PERSON] цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне й те саме правопорушення, а саме: не своєчасне виконання зобов'язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості вимоги банку про стягнення штрафу не підлягають задоволенню. Відповідно до статей 256-257 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Згідно ч.1 ст.261 ЦК України: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про пропущення свого права або про особу, яка його порушила. Суд, звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про пропущення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Так, як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приват Банк» від 06.03.2017 № 30.1.0.0/2-20180117/212 [PERSON] згідно кредитного договору від 27.12.2011 отримав картки № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] остання з яких має термін дії до останнього дня 02.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 22.01.2018, тобто до спливу строку позовної давності. Таким чином суд зазначає, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Більше того, при укладанні кредитного договору, позичальник [PERSON] розумів, що за користування кредитними коштами необхідно буде сплачувати відсотки та неустойку у випадку порушення зобов'язань за договором, а посилання на строки позовної давності не є істотною обставиною, а є лише намаганням позичальника уникнути відповідальності за договором. Боржник жодного разу не звертався до банку для врегулювання даної ситуації. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню 1668 грн. судового збору.

Outcome: approved