Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражного боксу [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на гаражний бокс [ADDRESS] Позовні вимоги обгрунтовує, тим, що 23.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу гаража, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язувався в майбутньому, в обумовлений строк, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язувався прийняти гаражний бокс, шляхом укладення і оформлення належним чином договору купівлі-продажу. Під час укладення договору [PERSON] отримав суму завдатку у розмірі 135 240, 00 грн., що еквівалентно 6000 дол. США. 21.05.2015 року між сторонами підписано письмовий договір купівлі-продажу гаражного боксу, без його нотаріального посвідчення, а [PERSON] передано [PERSON] решту суми за купівлю гаража в розмірі 11 270.00 грн., що підтверджується відповідною письмовою розпискою останнього. Вказує, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, чим порушує його права, тому покликаючись на вимоги ст.220 ЦК України просять позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу гаража, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язувався в майбутньому, в обумовлений строк, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язувався прийняти гаражний бокс, шляхом укладення і оформлення належним чином договору купівлі-продажу. Під час укладення договору [PERSON] отримав суму завдатку у розмірі 135 240, 00 грн., що еквівалентно 6000 дол. США. На виконання умов попереднього договору 21.05.2015 року між сторонами підписано письмовий договір купівлі-продажу гаражного боксу, без його нотаріального посвідчення, а [PERSON] передано [PERSON] решту суми за купівлю гаража в розмірі 11 270.00 грн, що підтверджується відповідною письмовою розпискою останнього. У своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, чим порушує його права. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови № 9 ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року - «Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.» Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові, не може бути застосована в даному випадку, оскільки договір купівлі-продажу підлягає як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації. Крім того, п. 13 Постанови № 9 ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, встановлено, що «При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.» Сторони не надали жодних належних і достатніх доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тому, у відповідності до ст. 220 ЦК України відсутні правові підстави для задоволення позову. Окрім цього, судом встановлено, що все нерухоме майно [PERSON] згідно постанови про арешт майна боржника від 02.04.2014 року обтяжене Франківським ВДВС ЛМУЮ, що унеможливлює перехід права власності від останнього до третіх осіб. За таких обставив є всі підстави вважати, що насправді відповідач не ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а сторони по справі просто намагаються за допомогою судового рішення уникнути нотаріального посвідчення договору та, відповідно, сплати податків та обов'язкових платежів до бюджету та вивести майно боржника [PERSON] з-під арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed