Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 9 липня 2014 року, згідно договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав у власність у громадянина [PERSON] квартиру [ADDRESS] і сплатив за неї визначену домовленістю сторін грошову суму. На момент укладання договору [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі, як власник. Він ніколи не був і на теперішній час не являється членом сім`ї [PERSON] Відповідно до п. 3.2.1 Договору купівлі-продажу від 09.07.2014 р. [PERSON] був зобов'язаний передати квартиру [PERSON] для вільного користування і безперешкодного володіння нею не пізніше 1 серпня 2014 року, при цьому зняти з реєстрації осіб, які в ній зареєстровані, не пізніше 1 серпня 2014 року. Умова Договору купівлі-продажу щодо зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані у квартирі [ADDRESS], наразі є невиконаною. Вважає, що відповідач, продавши свою квартиру 09.07.2014 р., відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України, втратив право власності, що згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття його з реєстрації. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Крім того, просила суд винести заочне рішення по справі у зв'язку з неявкою відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти з пошти які повернулись до суду, а також шляхом опублікування оголошення через газету позивачем, яка долучена о матеріалів справи (а.с. 18а-18б, 29-30, 36-37, 39). У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 9 липня 2014 року, згідно договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав у власність у громадянина [PERSON] квартиру [ADDRESS] і сплатив за неї визначену домовленістю сторін грошову суму (а.с.5-7). На момент укладання договору [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі, як власник (а.с.5). Відповідно до п. 3.2.1 Договору купівлі-продажу від 09.07.2014 р. [PERSON] був зобов'язаний передати квартиру [PERSON] для вільного користування і безперешкодного володіння нею не пізніше 1 серпня 2014 року, при цьому зняти з реєстрації осіб, які в ній зареєстровані, не пізніше 1 серпня 2014 року (а.с.5). Умова Договору купівлі-продажу щодо зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані у квартирі [ADDRESS], наразі є невиконаною. Відповідач, продавши свою квартиру 09.07.2014 р., відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України, втратив право власності, що згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття його з реєстрації. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (сестра позивача), підтвердила, що позивач придбав вищевказану квартиру у відповідача, який згідно умов вищевказаного договору мав знятись з реєстрації. Вона в квартирі буває 2 рази на тиждень після її придбання, однак жодного разу там не бачила відповідача. Відповідач відсутній в квартирі с серпня місяця 2014 року, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Вказана правова позиція знайшла відображення в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 р. по справі № 6-52047св13. Згідно п. 3.1 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», до документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, відносяться документи, що свідчать про відчуження житла, тобто, в тому числі - Договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 20 ст. 4 Положення «Про Державну міграційну службу України», Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що відповідач з серпня 2014 р. фактично не мешкає у вказаній квартирі, не виконав умови п. 3.2.1 Договору купівлі-продажу від 09.07.2014 р. щодо зняття з реєстрації, суд при ходить до висновку, що відповідач втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved