Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою та прохав стягнути з відповідача основного боргу у розмірі 1070 євро 52 євроценти та 5517 грн. 60 коп. У судове засідання позивач, представник позивача не з»явились. Представник позивача надала на адресу суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, прохала позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилась, будучи належним чином повідомленою про день час та місце слухання справи, про причину неявки суд не повідомила. Згідно ст. 169,224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність сторін на підставі наявних по справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що 23 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 1000 (одна тисяча) євро 00 євроцентів та 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок зі строком повернення з 10 липня 2011 року до кінця 2011 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 23 травня 2011 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. Оригінал розписки приєднаний до матеріалів справи. Станом на сьогоднішній день [PERSON] не повернула позивачу вказаних коштів, тобто порушила свої зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦКУ, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦКУ, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст. 202 ЦКУ вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦКУ надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка на яку посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником - [PERSON] та свідками [PERSON] та [PERSON], що відповідає вимогам цивільного законодавства. Свідки: [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви, в яких вказують, що факт передачі грошей дійсно відбувся. Згідно з статтею 1046 ЦКУ, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги до форми договору позики, а саме: Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено. У відповідності до вимог ст.. 1049 ЦКУ Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦКУ: Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписки визначений з 10 липня 2011 року до кінця 2011 року. Станом на 08 травня 2014 року сума позики в розмірі 1000 (одна тисяча) євро 00 євроцентів та 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок не повернута. Згідно вимог ст. 1050 ЦКУ: Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦКУ: Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, період прострочення виконання зобов'язання за період з 01.01.2012 року до 08.05.2014 року складає 858 діб. Таким чином розрахунок 3 % річних: 1000,00 євро * 3% річних/365 днів*858 днів прострочки = 70,52 євро. 5000,00 грн. * 3% річних/365 днів*858 днів прострочки = 352,60 грн. Розрахунок індексу інфляції здійснено відповідно до Рекомендацій відносно порядку застосування інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України від 3 квітня 1997 р. № 62-97р. Розрахунок ціни позову (євро): Сума боргу 1000,00 + 3% річних 70,52 = 1070,52 евро Розрахунок ціни позову (грн.): Сума боргу 5000,00 + 3% річних 352,60 + індекс інфляції 165,00 = 5517,60 гри. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved