Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником транспортного засобу, марки Nissan NV200, державний номерний знак « [NUMBER] ». 11 лютого 2020 року о 20 год. 10 хв., у м. Львові на вул. Вітовського, буд. 18, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак « [NUMBER] », проявив неуважність до дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу і здійснив наїзд на автомобіль позивача. Збитки, які були понесені [PERSON] , при відновлювальному ремонті автомобіля, склали 6742,10 грн. У добровільному порядку відповідач від сплати суми шкоди відмовляється, і тому, позивач змушений звернутися з позовом до суду для стягнення суми шкоди яка була йому завдана. Просить суд стягнути з відповідача кошти за відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6742,10 грн., витрат по оплаті вартості проведеної судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000,00 грн., та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500 грн. Ухвалою судді від 22 червня 2020 року, у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. Однак, дослідивши матеріали справи, з врахуванням складності справи, 06 листопада 2020 року, судом було винесено ухвалу про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Засвідчені належним чином копії ухвал про відкриття провадження у справі № 461/4839/20, копія позовної заяви з додатками, та ухвала про перехід до розгляду справи за правила спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання надсилалася судом на адресу відповідача. Згідно відміток поштових відділень, ухвали про відкриття провадження у справі, та копія позовної заяви з додатками повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання. В розумінні ч. 1, ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача, [PERSON] , вважається доставленою. Відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, та інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надходили. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про здійснення розгляду без його участі, зазначив, що проти винесення заочного рішення по справі він не заперечує. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. За згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити рішення на основі поданих сторонами письмових доказів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 89 ЦПК України, передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом було встановлено, що [PERSON] , є власником автомобіля марки Nissan NV200, державний номерний знак « [NUMBER] ». 11 лютого 2020 року, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак « [NUMBER] » проявив неуважність до дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу і здійснив наїзд на автомобіль позивача. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 30 квітня 2020 року, яка набрала законної сили 11 травня 2020 року, [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 340 грн. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі, рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В національному законодавстві, це положення підтверджується ч. 6 ст. 82 ЦПК України, в якій вказано, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В позовній заяві, позивач посилається також на висновок №74 судової автотоварознавчої експертизи, який був складений 14 червня 2020 року судовим експертом [PERSON] (свідоцтво №357 від 24 листопада 2000 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при міністерстві юстиції України), відповідно до якого, експертом були виявлені наступні пошкодження автомобіля позивача: -дзеркало заднього виду ліве зовнішнє (1737) пошкоджене-заміна; -панель внутрішня, зеркала заднього виду, лівого зовнішнього (1747) пошкоджена-заміна. Крім цих основних робіт експерт вказує на необхідність виконання роботи по антикорозійній, протишумовій обробці нових-замінених і відремонтованих складників, розбирально-складальні роботи, роботи з заварюванням на кузові, та роботи по фарбуванню. В матеріалах справи також міститься рахунок №0000010859 від 11 червня 2020 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Галавтосвіт», та було додано аркуш перевірки даних та ремонтну калькуляцію №74 від 13 червня 2020 року, що підтверджують виконання ремонту позивачем. Щодо права позивача до звернення з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП безпосередньо до відповідача, то постановою України від 14 лютого 2018 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Позивач вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування або ж шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , було вирішено звернутися з позовом безпосередньо до [PERSON] , що є цілком виправданим правом позивача. Крім того, за загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, то відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 133 та ч .1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 26 листопада 2019 року між [PERSON] та адвокатом Канатаєвою Таїсією Олександрівною було укладено договір про надання правової допомоги № 04/19 згідно умов якого адвокат Канатаєва Т.О., зобов`язується надати позивачу правову допомогу у даній справі. Як вбачається з рахунку №18/06 від 18 червня 2020 року та рахунку №23/06 від 23 червня 2020 року, на виконання умов договору, адвокат Канатаєва Т.О., надала позивачу правову допомогу на суму в розмірі 1500 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1500 гривень, 10 копійок понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги. Суд,

Outcome: approved