Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджання майном шляхом зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований, але з 2010 року не проживає, його син, який є відповідачем по справі. [PERSON] мешкає разом з ним в м. Павлограді. Зазначає, що його неодноразові прохання про зняття з місця реєстрації в зазначеній квартирі відповідачем залишені без уваги. Він хоче продати квартиру, але через реєстрацію відповідача в зазначеній квартирі не може цього зробити. У звязку з чим просить усунутим перешкоди у здійсненні права розпорядження майном - квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати зі сплати судового збору. Пізніше позивач уточнив позовні вимоги та просить позбавити права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] [PERSON], [INFO], шляхом зняття його з реєстрації місця проживання, стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати зі сплати судового збору, а також розглянути справу без його участі. Відповідач надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], про що свідчить договір дарування квартири від 16 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 грудня 2015 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 25 жовтня 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 25 жовтня 2016 року, складеного начальником ЖРЕУ-10 Агарковою М.В. та сусідами [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] зареєстрований але не мешкає з 2010 року [PERSON], [INFO]. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] не мешкає в ній більше року, до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованим, та у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню, та слід позбавити права користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] [PERSON], [INFO], шляхом зняття його з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved