Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить виселити її з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] і зняттям її з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що згідно рішення Костопільського районного суду від 31.08.2011 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, і це є підставою для виселення всіх мешканців квартири. Позивач з посиланням на ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України вказує, що після прийняття вищевказаного судового рішення всі мешканці житлового будинку зобов'язані на письмову вимогу банку як іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання відповідної вимоги, в протилежному випадку їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зазначає, що банк неодноразово направляв відповідні повідомлення відповідачу і всім особам, які там зареєстровані з вимогою про добровільне звільнення квартири, а тому вважає, що відповідач та інші мешканці підлягають виселенню з вищевказаної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити та виселити [PERSON] із квартири, яка являється предметом іпотеки. Пояснив, що банк надсилав відповідачу вимогу про добровільне виселення. Банком було неодноразово надіслані вимоги про виселення, а саме 12.03.2012 року, 12.03.2013 року і 15.10.2013 року та надано добровільний термін для виселення - 30 днів з дня отримання такої вимоги. Дану вимогу відповідач не отримувала, з незалежних від позивача обставин, адже на адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» поверталися конверти із відміткою Укрпошти, що адресат [PERSON] за зазначеною адресою не проживає. Зазначив, що факт надіслання вказаної вимоги для відповідачу підтверджується реєстром відправлення поштової кореспонденції та поштовою квитанцією про направлення рекомендованої кореспонденції. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 31.08.2011 року, позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ROT0GK00002208 від 1 липня 2005 року в сумі 17633,51 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №ROT0GK00002208 від 1 липня 2005 року, а саме: квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] ([INFO], жительки [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) шляхом продажу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати. Дане рішення не скасоване та набрало законної сили. Згідно ст.109 ЖК України та ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно положень Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здійснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців. З матеріалів справи судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 12.03.2012 року, 12.03.2013 року та 15.10.2013 року відповідачу було надіслано листи-вимоги від про добровільне звільнення приміщення квартири в тридцятиденний строк з дня отримання листа, що підтверджується реєстром відправлення поштової кореспонденції та поштовою квитанцією про направлення рекомендованої кореспонденції. Разом з тим встановлено, що [PERSON] листи-вимоги від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не отримала, однак через причини незалежні від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується копією конверта з відміткою Укрпошти, що адресат [PERSON] за зазначеною адресою не проживає. Суд вважає, що відповідач був своєчасно повідомлена про добровільне звільнення приміщення квартири, однак на даний час вимога позивача. Відповідно до ч.2 ст.40 Закон України «Про іпотеку» якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.40 Закон України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. У відповідності до ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, вимога про виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку, який є предметом іпотеки, та зняття її з реєстраційного обліку підлягає до задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., які підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved