Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, третя особа ЖЕК № 12 про виключення квартири з числа службових. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на посаді майстра житлово-експлуатаційної контори № 2 з 25 жовтня 2005 року по 25 травня 2009 року. 23 листопада 2007 року, у зв'язку із службовою діяльністю, отримав квартиру [ADDRESS] відповідно до ордеру на службове жиле приміщення від 23 листопада 2007 року. В даній квартирі він проживає разом з дружиною та сином (2007р.н.). Всі комунальні послуги сплачує вчасно та в повному обсязі. 25 травня 2009 року він припинив трудові відносини з ЖЕК №2 в зв'язку з ліквідацією підприємства. При ліквідації ЖЕКу № 2 житловий будинок [ADDRESS] в якому розташована спірна квартира, передано на баланс житлово-експлуатаційної контори № 12, відповідно до цього, службова квартира [ADDRESS] закріплена за ЖЕКом № 12. 11 грудня 2012 року відповідно до його заяви, житлово-експлуатаційна контора № 12 звернулась з клопотанням до міського голови про виключення квартири [ADDRESS] з числа службових. 24 грудня 2012 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради було відмовлено у виключенні спірної квартири з числа службових. Вважає таку відмову безпідставною та просить визнати незаконними дії виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, які полягали у відмові у виключенні квартири [ADDRESS] зі складу службових і зобов'язати виконавчий комітет Кіровоградської міської ради виключити спірну квартиру з числа службових. Ухвалою суду від 17.09.2013 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кіровоградську міську раду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спірна квартира є власністю територіальної громади міста Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради, яка була віднесена власником до числа службових та передана в оперативне управління житлово-експлуатаційної контори № 2. Перебуваючи в оперативному управлінні ЖЕКу № 2 на підставі клопотання останнього 23.11.2007 року вищевказану квартиру було надано позивачу по справі, як працівнику даного ЖЕКу. 12.03.2009 року ЖЕК №2 було ліквідовано (без правонаступництва) за рішенням Кіровоградської міської ради № 1846, а отже житлово-експлуатаційна контора припинила своє право володіння, користування, розпорядження майном та, зокрема, право розпорядження квартирою [ADDRESS], що була передана на умовах оперативного управління та залишилась у власності територіальної громади міста Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради. Вподальшому право власності або право оперативного управління на вищевказану квартиру Кіровоградською міською радою не передавалась. Зазначив, що КРЕП № 12 не є належним суб'єктом звернення з питання виключення квартири з числа службових в розумінні 6 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, оскільки останній не є юридичною особою наділеною правом володіння, користування, розпорядженням даним майном. Питання виключення спірної квартири не вносилось на засідання виконавчого комітету Кіровоградської міської ради (рішення не приймалось), а тому останній не міг вчинити будь-яких протиправних дій та порушити права позивача. Вказав, що у Кіровоградської міської ради, як власника житла, не відпала потреба в використанні даної квартири як службової. Крім того, прийняття рішення про виключення квартири з числа службових є правом а не обов'язком. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник третьої особи ЖЕК № 12 в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Кіровоградської міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказавши, що у Кіровоградської міської ради, як власника житла, не відпала потреба в використанні даної квартири як службової, а тому підстав для виключення спірної квартири з числа службових немає. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач у період з 25 жовтня 2005 року по 25 травня 2009 року працював на посаді майстра житлово-експлуатаційної контори № 2 та був звільнений з займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача та наказом № 77-к про припинення трудового договору (контракту) від 25.05.2009 року (а.с. 10-15). 23 листопада 2007 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради позивачу та членам його сім'ї (дружина, син) видано ордер на службове жиле приміщення на право зайняття службового жилого приміщення [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до рішення Кіровоградської міської ради від 12 березня 2009 року № 1846 припинено юридичну особу Житлово-експлуатаційну контору №2 в результаті ліквідації, а згідно рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 13.04.2009 року № 502 житловий будинок по [ADDRESS] передано з балансу ЖЕКу №2 на баланс ЖЕКу № 12 (а.с. 96-100). Згідно з матеріалами справи 11.12.2012 року до Кіровоградського міського голови звернувся ЖЕК №12 з клопотанням за № 968, в якому останній просив виключити квартиру [ADDRESS] з числа службових та видати на ім'я позивача ордер на житлове приміщення (а.с. 16). Проте, 24.12.2012 року відповідач повідомив ЖЕК № 12 листом № 8859/23-05-24, що у клопотанні не зазначено підстави для виключення квартири із числа службових (а.с. 17). Суд вважає відмову відповідача у задоволенні клопотання про виключення спірної квартири з числа службових правомірною, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Частиною 1 ст. 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). За приписами ч.1 ст.118 зазначеного Кодексу службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 визначено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, вирішення питання про право виключення квартири з числа службових належить не особам, які отримали і проживають в службовому приміщенні, а уповноваженому органу, який здійснює розподіл житлових приміщень, виходячи з урахуванням потреби інших працівників, які також потребують отримання службового житла. Таким чином, вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов'язком Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради. Отже, судом встановлено, що відповідачем, а саме Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради обрано один з видів результату розгляду клопотання про виключення спірної квартири з числа службових, що відноситься до дискреційних повноважень виконавчого органу місцевого самоврядування. Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за даним органом, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши органи місцевого самоврядування дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу міської ради певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення. Крім того, суд вважає, що ЖЕК №12 не є належним суб'єктом звернення з питання виключення квартири з числа службових в розумінні 6 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, оскільки останній не є юридичною особою наділеною правом володіння, користування, розпорядженням даним майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги нормативно-правове обґрунтування, враховуючи, що у Кіровоградської міської ради, як власника житла, не відпала потреба у використанні спірної квартири як службової, зважаючи, що Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради відмовив в задоволенні клопотання ЖЕКу № 12, з огляду на те, що виключення квартири з числа службових є правом Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, а не обов'язком та належить до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, беручи до уваги, що чинним законодавством не передбачено такого порядку вирішення спору шляхом примусової зміни статусу житла, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Outcome: dismissed