Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про передачу іпотеки в оперативне управління. Позов мотивований тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22.02.2007 року уклали кредитний договір №VІН0GА00001211. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 47328,00 доларів США строком до 20.02.2017 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 22.02.2007 року уклали договір іпотеки б/н. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру розташовану в [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання виконала частково, тому позивач змушений звернутися з дами позовом до суду. Представник позивача в ході судового розгляду позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в ході судового розгляду просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Суд, вислухаши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 22.02.2007 року уклали кредитний договір №VІН0GА00001211. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 47328,00 доларів США строком до 20.02.2017 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 22.02.2007 року уклали договір іпотеки б/н. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру розташовану в [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу Управління майном закріплене главою 70 ЦК України як окремий вид договірних зобов'язань. Так, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителю) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача) (ч. 1 ст. 1029 ЦК України). Цивільним кодексом України встановлено вичерпний перелік підстав виникнення відносин з управління майном, зокрема останнє може виникати із закону або договору управління майном. При цьому договір укладається за наявності волевиявлення власника майна. У разі не виявлення волі власника з причин, від нього незалежних, управління майном може виникати на підставі юридичного складу: адміністративного акту про створення управління (рішення суду, іншого компетентного органу) і договору, укладеного з управителем, що безпосередньо породжує управління майном. Таким чином, закріплений у цивільному законодавстві інститут управління майном передбачає договір як безпосередню підставу виникнення управління майном. Зміст ст. 34 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З наведеної вище правової норми випливає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється. Істотними умовами договору управління майном є перелік майна, що передається в управління та розмір і форма плати за управління майном (ст. 1035 ЦК України). Іншими статтями глави 70 ЦК України врегульовані не менш важливі умови управління майном, зокрема: права та обв'язки управителя, здійснення управління майном, право управителя на плату, відповідальність управителя тощо. Зі змісту позовних вимог вбачається, що пред'явивши вимогу про передачу предмету іпотеки в управління позивач не дотримав вимог ст. 34 Закону України «Про іпотеку» стосовно визначення умов управління майном, що передбачені главою 70 ЦК України. Предметом іпотеки є житло, використання якого не має наслідком отримання продукції, плодів та оходів, забезпечення належного господарського використання, що прямо передбачено нормою ст. 34 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд звертає увагу на те, що використання такого нерухомого майна, навіть за умови, що воно є предметом іпотеки та на нього звернуто стягнення, не може суперечити інтересам його власника, оскільки використання його з метою отримання доходів може спричинити втрату вартості такого майна, а відтак вплинути на права та інтереси його власника щодо можливого отримання в достатньому розмірі коштів від реалізації такого майна в порядку звернення стягнення на таке майно. Позивачем не було надано суду жодного доказу наявності перешкод зі сторони відповідача в здійсненні реалізації відповідного заставного майна, також не було надано жодного доказу на підтвердження обставин щодо наявності у відповідному житлі інших осіб та їх майна, від яких відповідач, виходячи із заявлених позовних вимог, повинен бути зобов'язаний судом звільнити таке житло, а тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю у зв'язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed