Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу, який мотивував тим, що 04.09.2015 року відповідач позичив у нього 40\~000 грн., які зобовязувався повернути до 18.10.2015 року. Своїх зобовязань відповідач не виконав, кошти в обумовлений строк не повернув, чим прострочив виконання грошового зобовязання. Вказане стало причиною звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача боргу в сумі 40\~000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від останнього до суду надійшла заява в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача дав свою згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справу. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.09.2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] 40\~000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., які зобовязувався повернути до 18.10.2015 року, що підтверджується розпискою (а.с. 3). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач прострочив виконання зобовязання за договором позики від 04.09.2015 року, оскільки кошти в строк визначений за домовленістю сторін позивачу не повернув. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості ґрунтуються на вимогах закону, а відтак за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved