Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади Марини Володимирівни, про визнання недійсним договору міни (обміну) земельної ділянки площею 7,7941 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: рілля 7,7941 га, розташованої на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6323987000:01:000:0026, яка належала позивачу на підставі Державного акту серії Р2 № 742683 на право приватної власності на землю, виданого Лозівською райдержадміністрацією Харківської області 28 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 208, на земельну ділянку площею 0,7180 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: пасовища всього 0,7180 га, розташовану на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323987000:02:000:0138, яка належала відповідачці на підставі спадкового договору, посвідченого Завадою М.В., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області 18 листопада 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3852, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 10 березня 2017 року, за реєстровим номером 435. 18 вересня 2020 року представник відповідача адвокат Здєльник С.І. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Зазначив, що укладання 10.03.2017 року договору міни земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] відповідало їх справжній волі. За всіма істотними умовами договору, підписуючи його, [PERSON] отримав роз`яснення нотаріуса щодо правової природи правочину та наслідків його укладання, отримав у нотаріуса завірену належним чином копію договору, про що свідчить його підпис у реєстрі нотаріальних дій. А тому підстав для визнання договору міни недійсним немає. Позивач не надав доказів того, що він був введений в оману щодо правової природи правочину, прав та обов`язків сторін під час укладання договору міни, його посвідчення та подальшої реєстрації речового права в Єдиному реєстрі речових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що у 2017 році відповідач запропонувала йому під`їхати до нотаріуса [PERSON] та внести зміни до раніше укладеного договору оренди. На що він погодився і приїхав, підписав папери, але які саме не знає. Вважав, що підписує документи щодо продовження строку дії договору оренди. Будь-яких перешкод для прочитання самого тексту договору не було, але вирішив повірити відповідачу. Як виявилось пізніше, відповідач дала підписати не ті документи. Документи на підпис особисто давала [PERSON] , при цьому була присутня ще невідома йому дівчина, яка називала себе секретарем. Нотаріус не була присутня при підписанні договору. До підписання спірного договору не звертався до нотаріуса [PERSON] з приводу консультації. В судовому засіданні представник позивача-адвокат Плугатирьова Н.В. позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також вказала, що при підписанні спірного правочину нотаріус не була присутня, тому права та обов`язки, зміст договору та наслідки його укладення позивачу не роз`яснювалися. Замість договору оренди позивачем підписано договір міни, тобто фактично мав місце обман. В судовому засіданні представник відповідача-адвокат Здєльник С.І. проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Вказав, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження факту обману з боку відповідача, тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним. В судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала. Пояснила, що 10 березня 2017 року до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з приводу укладання договору міни земельних ділянок. Напередодні позивачу була надана консультація з цього приводу, роз`яснено які саме необхідно зібрати та надати документи. Також буда проведена нормативна грошова оцінка земельних ділянок та здійснено їх перевірку щодо відсутності будь-яких заборон чи обтяжень. Договір міни між сторонами був укладений в її присутності. Під час укладення договору позивач не повідомляв про будь-які вади свого здоров`я. На час посвідчення спірного договору земельне законодавство дозволяло здійснювати обмін земельних ділянок, належних сторонам. Перед посвідченням договору готувався проект цього договору, який надався сторонам для ознайомлення та прочитання. Після цього вказаний проект договору передавався для друкування на спеціальному бланку. Потім договір ще раз нею зачитувався сторонам та з`ясовувалася наявність або відсутність будь-яких обставин, що перешкоджають укладенню договору. Сторонам роз`яснювалися наслідки укладення договору міни. Переконавшись у добровільності, цілеспрямованості та вільному волевиявленні сторін, спірний договір було укладено сторонами та посвідчений нею. Після чого нею була здійснена реєстрація спірного договору. Примірники договору сторонам вручалися. Факт укладення та посвідчення спірного договору за її відсутності виключає, оскільки договір міни між сторонами укладався у її присутності та печатку мала лише вона. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.41 Конституції України, ч.1\~ст.319 ЦК України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 8,5121 га в межах згідно планом, з них ріллі 7,7941 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, кадастровий номер 6323987000:01:000:0026 належала позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №742683, виданого 28 грудня 2002 року Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №208. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.03.2017 року за №82192034, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 06.03.2017 року за № НВ-6303928662017, належна на праві приватної власності [PERSON] земельна ділянка площею 7,7941 га, кадастровий номер 6323987000:01:000:0026, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, згідно договору оренди землі від 11.04.2014 року перебувала в оренді, орендодавець [PERSON] , орендар фермерське господарство «Чайка-8», строк дії оренди 49 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). Відповідачу [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,7180 га, кадастровий номер 6323987000:02:000:0138, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, що підтверджується спадковим договором від 18 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за №3852, і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2016 року №52520199. 10 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни (обміну) земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В., зареєстрований в реєстрі за №435. Вказане підтверджується копією запису з реєстру для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим №435, де містяться підписи сторін. За договором міни (обміну) земельних ділянок від 10 березня 2017 року сторони вчинили обмін належних їм на праві власності земельних ділянок. Відповідно до вказаного спірного договору земельна ділянка, площею 0,7180 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: пасовища всього 0,7180 га, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6323987000:02:000:0138, належна [PERSON] , перейшла у власність [PERSON] , а земельна ділянка площею 7,7941 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: рілля всього 7,7941 га, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6323987000:01:000:0026, належна [PERSON] , перейшла у власність [PERSON] . Обмеження на зазначені земельні ділянки були відсутні, що було перевірено нотаріусом на підставі відповідних витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно розрахунків, виконаних сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] , станом на 01.01.2017 рі нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 6323987000:01:000:0026, належної [PERSON] , склала 258721,34 грн., а нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 6323987000:02:000:0138, належної [PERSON] , склала 12790,16 грн. Згідно п.5 спірного договору міна (обміну) земельних ділянок, за домовленістю Сторін, проведена без доплат. Такий обмін земельними ділянками визначений Сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-якого із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Своїм підписом під вказаними договорами Сторони підтвердили відсутність претензії буд-якого фінансового характеру одна до одної. Відповідно до п.8 спірного договору міни (обміну) земельних ділянок сторони засвідчили та гарантували, що вказаний договір не укладено під впливом тяжкої для них обставини. Як вбачається\~з витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~прав власності\~за №82204415\~від 10.03.2017\~року,\~приватним нотаріусом\~Лозівського районного\~нотаріального округу\~Харківської області\~Завадою М.В.,\~у відповідності\~до договору\~міни,\~серія та\~номер:\~435,\~виданий 10.03.2017\~року,\~за позивачем\~ [PERSON] \~зареєстровано право\~приватної власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,718\~га,\~з цільовим\~призначенням для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~кадастровий номер\~земельної ділянки 6323987000:02:000:0138, розташовану на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ч. 1ст. 41 Конституції України). Близький за змістом припис передбачає ч. 1ст. 317 ЦК України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1ст. 316 ЦК України). Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4ст. 13 Конституції України). Відповідно до ст.\~14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За приписами ч.ч. 1-4\~ст.715 ЦК України\~за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 716 ЦК України). Статтею 203 ЦК України\~встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 19, 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК\~правочин, вчинений правочин під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Звертаючись в суд з позовом [PERSON] як на підставу недійсності правочину посилавася на укладення договору міни земельних ділянок обманним шляхом з боку відповідача. Тлумачення\~статті 230 ЦК України\~свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої\~статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З роз`яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю». Однією із засад судочинства, регламентованих п.3\~ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обравши способом захисту своїх прав визнання договору міни недійсним із підстав, передбачених\~статтею 230 ЦК України, позивач в силу положення\~ЦПК України\~щодо змагальності сторін зобов`язаний був довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. В п.27 постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12.06.2009\~року «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним використанням процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом. Згідно зі\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст.79,\~80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.2\~ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається зі змісту договору, його підписано в присутності нотаріуса, встановлено особи сторін правочину, перевірено їх дієздатність та належність сторонам земельних ділянок, що в подальшому були обміняні. Особиста присутність сторін у нотаріуса давала їм можливість запитати відомості стосовно документа, який їм належить підписати. Той факт, що позивач добровільно підписавши наданий йому на підпис документ - договір міни земельних ділянок, не ознайомився з його змістом, не свідчить про вчинення договору під впливом обману зі сторони відповідача. Підписуючи оспорюваний договір, позивач як дієздатна особа знав або ж мав знати (був зобов`язаний) його зміст. Обставини, які є наслідком недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін договору не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним. Разом з тим, пред`являючи позов про визнання договору міни недійсним, позивач вказував, що після укладення спірного правочину отримав від відповідача 20000 гривень, які вважав орендною платою за користування належною йому земельною ділянкою, проте вказані обставини не можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним. Крім того, посилання на вказану обставину не підтверджується жодними доказами та суперечить п.5 спірного договору, підписаного сторонами, який визначив, що міна земельних ділянок за домовленістю Сторін проведена без доплат та своїм підписом Сторони підтвердили відсутність претензій будь-якого фінансового характеру одна до одної. Позивачем не доведено належними доказами факту укладення оспорюваного договору міни під впливом обману з боку відповідача, що ним неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Будь-яких обставин, що прямо або опосередковано вказують на наявність умислу у відповідача скривати дійсну природу, вид правочину або введення позивача в оману в будь-який інший спосіб матеріали справи не містять та позивачем в ході судового розгляду не наведено. Вищенаведені доводи спростовуються встановленими судом обставинами про те, що договір міни, який є предметом даного спору, підписаний сторонами угоди, про що свідчать їх підписи в тексті угоди. Крім того, цей факт не заперечується ними самими. Нотаріусом у повному обсязі було роз`яснено сторонам при укладанні договору їхні права та обов`язки, що засвідчено у спірному договорі. За змістом спірного договору сторони засвідчили, що договір міни земельних ділянок укладено вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та

Outcome: dismissed