Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ВДВС Сторожинецького РУЮ про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого ВРЕВ для обслуговування м. Чернівці при УД УМВС України в Чернівецькій області, автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORT, 2002 року випуску, колір білий, кузов № [NUMBER], тип легковий пасажирський, номерний знак [NUMBER], належить на праві власності відповідача. Однак, відповідач 14 березня 2012 року, склав довіреність на його ім'я, яка посвідчена приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за № 721, якою уповноважив позивача укладати правочини щодо користування та розпорядження вищевказаним транспортним засобом. В свою чергу між позивачем та відповідачем 14 березня 2012 року було фактично укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, що підтверджується розпискою, з якої вбачається що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 89000 гривень, як розрахунок за вищевказаний автомобіль, згідно якого уповноважив позивача керувати, зняти з обліку в ДАІ даний транспортний засіб, після чого відповідач передав позивачу транспортний засіб з усіма належними йому документами. На той момент [PERSON] не бажав укласти нотаріально посвідчений договір-купівлі продажу. Окрім того, позивач постійно проводив технічне обслуговування транспортного засобу: проводив заміну шин, масла, елементів ходової частини. На вказаний автомобіль 12 травня 2014 року ВДВС Сторожинецького РУЮ накладено арешт, який просив зняти, так як він правомірно володіє автомобілем, а тому просив задовольнити позов. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник ВДВС в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву де просить розглянути справу без його участі. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено довіреність, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] укладати правочини щодо користування та розпорядження автомобіля «VOLKSWAGEN» номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], білого кольору, 2002 року випуску. Так, 14 березня 2012 року було фактично укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, та повністю сплачена вартість даного автомобіля, що підтверджується розпискою від 14 березня 2012 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] 89000 гривень за вищевказаний автомобіль. В підтвердження дійсності даного правочину відповідач надав позивачу доручення з правом користування та розпорядження вищевказаного транспортного засобу. Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідносини, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з приписами ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання; такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORT, 2002 року випуску, колір білий, кузов № [NUMBER], тип легковий пасажирський, номерний знак [NUMBER], укладений між сторонами дійсним, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, також відбулося часткове виконання договору - позивач передав гроші в сумі 89000 гривень, що є повним розрахунком за вказане майно, про що свідчить розписка відповідача від 14 березня 2012 року. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Визнаючи право власності на автомобіль за позивачем суд виходить з положень ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач отримав у користування вищезазначений автомобіль з правом повного ним розпорядження згідно довіреності, між сторонами було фактично укладено договір купівлі-продажу автомобіля, позивачем була сплачена відповідачу обумовлена між ними сума вартості автомобіля, крім цього позивачем було отримано ключі та документи на автомобіль, два роки позивач володів та користувався даним транспортним засобом, а тому є всі підстави вважати, що позивач набув право власності на даний автомобіль. З акту опису й арешту майна вбачається, що ВДВС Сторожинецького РУЮ Чернівецької області від 12 травня 2014 року на рухоме майно [PERSON] накладено арешт, а саме на спірний транспортний засіб, який являється власністю [PERSON] Суд вважає, що арешт автомобіля обмежує право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому повинен бути знятий, в порядку Закону України «Про виконавче провадження», з врахуванням наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з роз'ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»№ 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 року (із змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Тобто підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] являються обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведено та

Outcome: approved