Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи позов тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Померла заповіту не залишила. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу від 02.04.2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено. Позивач зазначив, що шлюб між його батьками було розірвано, матір позбавлено батьківських прав відносно дитини, а згодом визнано безвісно відсутньою, тому позивач проживав з батьком. В зв`язку з вказаними обставинами [PERSON] не спілкувався з рідними по материнській лінії, оскільки свою матір він фактично не знав. Інші родичі не повідомили позивача про смерть баби та про існування спадку, а навпаки приховували, щоб самостійно оформити на відповідача спадщину. Таким чином, на думку [PERSON] , його необізнаність про наведені обставини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Ще однією причиною є його хворобливий стан. Окрім того, з 12.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який триває по теперішній час. Враховуючи викладене вище, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просив визначити додатковий строк для подачі ним заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 23.04.2021 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову було задоволено та забезпечено позов шляхом заборони приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Лукашенку Володимиру Борисовичу вчиняти будь-які дії, пов`язані із оформленням спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали відзив на позовну заяву та пояснили, що доказів спорідненості між позивачем та померлою, останнім суду надано не було. Також рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не є підставою для спадкування в порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України, тобто у позивача не виникло право на звернення до суду з цим позовом. Щодо поважності причин пропуску строку, то позивачем не доведено дати, коли він дізнався про смерть баби, а неприязні стосунки - не є підставо для визначення додаткового строку. При цьому, неприязність стосунків є надуманою та вигаданою обставиною. З приводу наданих позивачем медичних документів зазначили, що лікування проводилось лише по 5 днів і амбулаторно. Щодо введення карантину, то нотаріуси працювали в цей період з дотриманням рекомендацій Міністерства охорони здоров`я. Просили позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зі змісту запису акта про народження №1497 від 21.04.1978 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками були [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 148). Разом з тим, матеріали справи не містять даних щодо зміни прізвища бабою позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, місяць народження [PERSON] не збігається зі свідоцтвом про смерть. Таким чином, доказів родинного зв`язку між позивачем та померлою суду не надано. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6). Слід відзначити, що батьки позивача розірвали шлюб 12.10.2001 року (а.с. 9, 12). Згодом, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.12.2007 року у справі №2-5875/07, яке набрало законної сили, [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Також, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.06.2008 року у справі №2-о-228-08, яке набрало законної сили, визнано [PERSON] , [INFO] безвісно відсутньою (а.с. 11). Разом з тим, станом на 02.06.2021 року актового запису про смерть на [PERSON] не виявлено (а.с. 94). Таким чином, факт смерті матері позивача не підтверджений. Як вбачається з висновку управління освіти Вінницької міської раади від 19.09.2001 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] володіє на праві власності частиною будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28.05.1974 року (а.с. 164). Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Вінниці у віці 74 років(а.с. 156). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 26.12.2019 року Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 160). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 131/2019 (а.с. 153-166), 26.12.2019 року відповідач [PERSON] та 02.04.2021 року позивач [PERSON] звернулися до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. із заявами про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] баби (а.с. 154, 162). Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом № 285/02-31, виданої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. 02.04.2001 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 27). Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся 02.04.2021 року На підтвердження свого хворобливого стану, як причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем надано ряд медичних документів. Так, відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 29.10.2019 року [PERSON] не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у війський час (а.с. 7). 02.12.2019 року у ЦСД «Нейромед» виконано ехокардіографію позивачу та надано заключення: УЗ ознаки структурної норми; функція лівого шлуночка збережена в нормі; патологічні потоки відсутні. Фізіологічні регургітація на ТК; в порожнині ЛШ - додаткова хорда (а.с. 17). 02.12.2019 року позивачу було проведено обстеження ЕКГ №2233 (а.с. 22). 03.01.2020 року у «Вітамедлайф» було здійснено УЗД м`яких тканин та виявлено у [PERSON] ознаки підпахвоної та шийної лімфаденопатії (а.с. 16). Відповідно до консультативного висновку травматолога та Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.02.2020 року, [PERSON] 07.02.2020 року отримав вуличну травму - упав на руку, в зв`язку з чим з`явилась біль в лівій кисті, підвищення температури (а.с. 20). Діагноз - забій, флегмона лівої кисті. Виписка від 08.02.2020 року та виписка №4258 містить відмітку про те, що позивач працює касиром у магазині «Україночка» та лікарем запропоновано амбулаторне лікування на 5 днів (а.с. 24). 10.02.2020 року позивач звертався за консультацією до інфекціоніста (а.с. 25). Згідно УЗД м`яких тканин від 11.02.2020 року, у [PERSON] виявлено абсцес м`яких тканин (а.с. 13). 05.08.2020 року позивачу виконано ультразвукову діагностику органів черевної порожнини та за очеревинного простору, де виявлено ехо-ознаки ДЖВШ (зменшений та деформований жовчний міхур (а.с. 18). 20.11.2020 року позивач звертався за консультацією до хірурга (а.с. 25). 02.12.2020 року позивачу виконано амбулаторно рентгенографію органів грудної клітини (а.с. 19, 98). 29.03.2021 року позивачу було надано консультативний висновок та встановлено діагноз - астми з переважанням алергічного компонента (а.с. 21). Також позивачу було здійснено УЗД лімфовузлів у 20 річному віці, проте дата його вчинення не вбачається (а.с. 15). Суд критично ставиться до аналізів крові, сечі та результатів дослідження, наданих позивачем, оскільки вони є лише аналізами, а не діагнозами, які б перешкоджали позивачу у зверненні до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини. Суд звертає увагу, що листів непрацездатності про стаціонарне лікування [PERSON] суду надано не було. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто, за загальними правилами, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як слідує з матеріалів справи [PERSON] своєчасно заяви не подав. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі №565/1145/17. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Щодо необізнаності спадкоємця - позивача з приводу смерті баби як причина пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, то суд зазначає наступне. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18). Крім того, неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки іншого спадкоємця - відповідача (онука спадкодавця), щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. З приводу хворобливого стану спадкоємця - позивача як причина пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, то слід зазначити наступне. [PERSON] було надано суду ряд документів щодо свого стану здоров`я. Так, частина з них становить результати обстеження і частина - виписка про амбулаторне лікування лише протягом 5 днів. Встановивши період хворобливого стану спадкоємця - позивача з 29.10.2019 року по 29.03.2021 року та відповідний строк для прийняття позивачем спадщини, що тривав з 08.11.2019 року до 08.05.2020 року, суд дійшов висновку, що позивач мав достатньо часу для звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] у зв`язку із хворобами та обстеженнями був позбавлений можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в інший, передбачений законом спосіб, без особистої присутності у нотаріуса (поштове відправлення, довіреність на вчинення від свого імені необхідних дій іншій особі тощо). Сама по собі та обставина, що позивач проходив ряд обстежень та амбулаторне лікування, не свідчить про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Також, суд вважає за необхідне відзначити, що датою відкриття спадщини є 08.11.2019 року, шестимісячний строк до 08.05.2020 року, а позивач звернувся до нотаріуса із заявою лише в травні 2021 року (тобто із пропуском значного строку), та з позовною заявою до суду - 16.04.2021 року, тобто через 11 місяців з дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Крім того, з приводу відомостей того, що позивач працювавкасиром у магазині «Україночка», які містяться у Виписках, то слід відзначити. В судовому засіданні позивач пояснив, що він два дні працює, після чого має два дні вихідних. З огляду на це, суд приходить висновку, що в [PERSON] був час для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Посилання позивача на запровадження карантину, як причину пропуску строку, суд не приймає до уваги. Так, Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, зокрема міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. При цьому, шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривав з 08.11.2019 року по 08.05.2020 року, тобто карантинні обмеження впровадили перед закінченням шестимісячного строку. Разом з тим, листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано на період дії карантину в усіх державних нотаріальних конторах доцільно обмежити прийом громадян, зокрема не допускати скупчення людей у приміщенні контори. Прийом громадян здійснювати виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а також порушенням прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі. Для здійснення прийому громадян в державних нотаріальних конторах за можливості запровадити чергування відповідно до встановленого графіку. Приватним нотаріусам рекомендовано також обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Надання консультацій та роз`яснень з питань вчинення нотаріальних дій має відбуватися дистанційно засобами телефонного зв`язку, або шляхом електронного листування. На час обмеження прийому громадян у всіх державних нотаріальних конторах мають бути розміщені скриньки «Для звернень громадян» та відповідні оголошення у доступних для цього місцях. Також необхідно провести активну інформаційну компанію серед населення з рекомендаціями утриматися від звернень до державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів без нагальної на те потреби на час дії карантину. Умовою крайньої необхідності, на думку суду і є відкриття спадщини, коли минає 6-місячний строк, що є необхідним для того, щоб убезпечити громадян від порушень їх прав у разі пропуску строків. Отже, з наведеного вище роз`яснення вбачається, що нотаріуси працювали в період карантину та мали можливість вчиняти невідкладні нотаріальні дії. З приводу матері позивача, яка визнана судом безвісно відсутньою, то слід відзначити наступне. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, з огляду на те, що матір позивача визнано судом безвісно відсутньою, [PERSON] бажає прийняти спадщину на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що визнання особи безвісно відсутньою не відкриває спадщини та не ліквідує юридичну невизначеність, що виникла, оскільки вона залишається учасником правовідносин. За своїми правовими наслідками визнання фізичної особи безвісно відсутньою має лише ті наслідки, які передбачені в законі, а оголошення її померлою - майже прирівнюється до смерті. Суд встановив, що мати позивача [PERSON] не прийняла спадщину. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Таким чином, для прийняти спадщину на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України [PERSON] слід було надати докази оголошення його матері померлою та родинного зв`язку між позивачем та померлою [PERSON] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач передчасно звернувся до суду з цим позовом. Проаналізувавши викладене вище суд прийшов до переконання, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували і свідчили про поважність причин пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після померлої баби [PERSON] , пов`язаних з об`єктивними, непереборними чи істотними труднощами, а підстави, на які послався позивач, зокрема, його необізнаність, хворобливий стан, запровадження карантину, не можна вважати поважними причинами пропуску цього строку, оскільки лікування позивача у медичній установі проводилось амбулаторно та й мало незначний період. Крім того, родинний зв`язок між позивачем та померлою суду не доведений. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що суд відмовляє у задоволені позову, судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed