Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем та був звільнений наказом № 137-к від 17.02.2020 року відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. В результаті тривалої фізичної праці в підземних умовах у нього розвилися захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ступеню. Висновком МСЕК від 30.09.2020 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання в розмірі 60%, з 18.09.2020 року - безстроково. Позивачу визначена необхідність у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, встановлено протипоказання важкої фізичної праці у підземних умовах. Хвороба спричиняє позивачу тяжкі фізичні і моральні страждання, порушує нормальні життєві зв`язки, його життєдіяльність обмежена. На теперішній час змінився спосіб життя, постійно переслідує біль. Він вимушений значний час витрачати на лікування в різних медичних установах, намагаючись відновити здоров`я, що є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь моральну шкоду, одноразово, в сумі 60000 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просили суд розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позивач не надав доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань та обґрунтування вимог на виплату моральної компенсації в розмірі 60000 грн. Крім того зазначив, що відділеннями Фонду застрахованим особам здійснюється виплата одноразової допомоги, яка компенсує завдані потерпілому моральні страждання, а також виплачуються щомісячні страхові платежі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая». Позивача звільнено з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» наказом № 137-к від 17.02.2020 року відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з виявленням невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я, що підтверджується копіє трудової книжки [NUMBER] (а.с.6-8). При виконанні своїх трудових обов`язків в підземних умовах позивач отримав захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ступеню., що підтверджується випискою № 586 з медичної карти хворого від 06.08.2020 року (а.с.9-10). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.09.2020 року професійне захворювання виникло в зв`язку з: недосконалістю технологічного процесу; фіксованою та вимушеною робочою позою, вимушеними нахилами тулубу, несприятливим мікрокліматом, шумом (а.с.11-12). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 30.09.2020 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання за сукупністю на 60 %, безстроково, та його визнано інвалідом ІІІ групи. Позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с.13-14). Відповідно до вимог ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідач не заперечує той факт, що позивач під час роботи на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» отримав втрату професійне захворювання, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності безстроково на 60 %. Суд не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача в тому, що позивач не надав жодних доказів про перенесення ним моральних страждань, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, у позивача наявна стійка втрата працездатності, та йому встановлено третю групу інвалідності. Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності в досить молодому віці, втрату виробничих здібностей, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 30000 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: partial