Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ «Акціонерна компанія «Київреконструкція» про стягнення на підставі ст..625 ЦК України 3% річних та інфляційних збитків в зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, які виникли на підставі рішення суду. Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 217113,11 гривень, інфляційні збитки в розмірі 1869853,81 гривня за період з 23.02.2013 р. по 27.07.2016 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2013 р. на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва у справі за позовом [PERSON] до ВАТ «АК «Київреконструкція» з відповідача стягнуто вартість облігацій у сумі 2109375 гривень, збитки в розмірі 350 гривень, судові витрати у справі. 16.08.2013 р. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві на підставі зазначеного рішення було відкрито виконавче провадження. 26.12.2014 р. виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, про що державним виконавцем винесена відповідна постанова. На момент звернення до суду заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.02.2013 р. не виконано, в зв»язку з чим позивач просить застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від суми боргу та інфляційні втрати в зв»язку з невиконанням зобов»язань, що виникли на підставі рішення суду. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що на момент звернення позивача до суду заочне рішення від 22.02.2013 р. не виконано відповідачем, в зв»язку з чим він зобов»язаний на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за весь період невиконання зобов»язань. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцезнаходженням юридичної особи. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. В силу положень ст..ст. 74-76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. За згодою представника позивача, на підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наданих доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.02.2013 р. у справі за позовом [PERSON] до ВТ «Акціонерна компанія «Київреконструкція», треті особи - ТОВ «Фінансова компанія «Київреконструкція», ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Т.Н.Т», [PERSON] суд задовольнив позов, розірвав попередній договір купівлі-продажу цінних паперів № 1-Н1 від12.06.2007 р., договір № 1-8\\1\\36\\2007-К купівлі-продажу облігацій від 11.09.2007 р. та попередній договір міни № 1-Н1 від 12.06.2007 р., укладені між ВАТ АК «Київреконструкція» та [PERSON], зобов»язав ВАТ «АК «Київреконструкція» прийняти безпроцентні дисконтні облігації серії «А», емітовані ТОВ «Фінансова компанія «Київреконструкція» у кількості 187000 штук, стягнув з відповідача на користь [PERSON] вартість облігацій в сумі 2109375 гривень, збитки в сумі 350 гривень, судовий збір в розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень. Одним із принципів цивільного процесуального законодавства України є принцип обов»язковості судових рішень. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. 28.05.2013 р. на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.02.2013 р. був виданий виконавчий лист № 2\\752\\43\\13. [PERSON] звернувся до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2\\752\\43\\13 та 16.08.2013 р. державним виконавцем Кузьменко Л.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 26.12.2014 р. головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа № 2\\752\\43\\13 стягувачу в зв»язку з не розшуком майна, на яке може бути звернуто стягнення. Як встановлено судом, на момент звернення позивача до суду з даним позовом заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.02.2013 р. не виконано відповідачем. Звертаючись до суду позивач просить застосувати до правовідносин сторін положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні збитки в зв»язку з невиконанням рішення суду, посилаючись на порушення свого права на грошові кошти, присуджені до стягнення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. На підставі ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішення суду. В даному випадку у відповідача виник обов»язок по слпаті грошових коштів на користь позивача в зв»язку з розірванням договору в судовому порядку на підставі рішення суду. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Висновки Верховного Суду України, викладені в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 р. у справі № 6-3019цс15 не можуть бути застосовані судом у даній справі, оскільки дана постанова прийнята за результатами розгляду справи в зв»язку з неоднаковим застосуванням касаційною інстанцією однієї і тієї самої норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 625 ЦК України, при вирішенні питання щодо застосування положень ст.625 ЦК України у разі невиконання судового рішення, що пов»язано з відшкодуванням шкоди. У даній справі між сторонами існують правовідносини, пов»язані з невиконанням судового рішення про повернення грошових коштів, сплачених позивачем на виконання договору, укладеного між сторонами у даному спорі, після його розірвання на підставі рішення суду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог щодо застосування положень ст.625 ЦК України і стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат в зв»язку з невиконанням грошового зобов»язання. Однак, при зверненні до суду позивач просить стягнути зазначені кошти, нараховуючи інфляційні втрати та 3% річних з 23.02.2013 р., тобто з моменту ухвалення рішення суду. На думку суду, зазначена позиція позивача є помилковою, з огляду на те, що позивач просить застосувати положення ст.625 ЦК України в зв»язку з невиконанням рішення суду, а тому зазначені штрафні санкції повинні бути застосовані з моменту набрання рішенням законної сили. З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.02.2013 р. набрало законної сили з 01.04.2013 р. Враховуючи наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, який проведений відповідно до вимог чинного законодавства інфляційні втрати, починаючи з травня 2013 року становлять 1869853 гривень 81 копійка, 3% річних від суми боргу з 02.04.2013 р. складає 210691 гривня 69 копійок. З урахуванням викладених обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з моменту набрання заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22.02.2013 р. законної сили. Питання щодо судових витрат вирішується судом на підставі положень ст..88 ЦПК України, в зв»язку з чим з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог (99,6%).

Outcome: partial