Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, у листі народного депутата [PERSON] від 25.09.2015 року № 2/876 до Надзвичайного і Повноважного посла Французької Республіки в Україні пані Ізабель Дюмон,викладена недостовірна інформація та така, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, [PERSON] ,а саме: «..зараз пан [PERSON] є фігурантом по п'яти кримінальних справах», «Відразу після анексії Криму пан [PERSON] домовився з керівництвом російської ТПП і зберіг персонал Кримської ТПП і ТПП міста Севастополь після переходу останніх під юрисдикцію Росії. Після цього в порушення українського законодавства, ці палати, за допомогою українських печаток і бланків, які були залишені [PERSON], продовжували видавати сертифікати українського походження кримським компаніям. Відповідно кримські компанії, у порушення міжнародних санкцій, продовжували здійснювати експорт своєї продукції, в том числі і до ЄС, чим нанесли багатомільйонні втрати державного бюджету України», «... і в Криму, і на окупованій території Донецької області відбулося систематичне і багаторазове порушення ембарго США та ЄС завдяки цілеспрямованій діяльності пана [PERSON]», «внаслідок цього СБУ 20.11.2014 року було порушено кримінальне провадження проти [PERSON] № 2214000000000215 по ст. 366 КК України», «... президент ТПП України [PERSON], замість того, щоб бути зразком для українських підприємців у веденні чесного і прозорого бізнесу, діяв у діаметрально протилежному напрямку - робив все можливе і неможливе, щоб уникнути сплати податків до Державного Бюджету», «за дорученням пана [PERSON] було знято герб Східної Республіки Уругваю в Україні і виламані двері консульства Східної Республіки Уругваю в Україні. Дипломатичний архів, документація, обладнання, цінності і речі консульства були вивезені невідомо куди», «вже сьогодні «діяльність» пана [PERSON] загрожує високому іміджу Франції серед громадськості України. Враховуючи вищенаведені факти вже найближчим часом цей ризик багатократно зросте» Та просить спростувати її шляхом відкликання листа народного депутата [PERSON] від 25.09.2015 року № 2/876 до Надзвичайного і Повноважного посла Французької Республіки в Україні пані Ізабель Дюмон. Вважає що за таких обставинах гідність [PERSON] порушена, у зв'язку з необгрунтованими звинуваченнями, честь [PERSON] порушена тим, що в листі Відповідача соціальна поведінка [PERSON] висвітлена в негативному стані, що виразилось у недовірі до нього як до керівника з боку певних членів ТПП України, а ділова репутація пана [PERSON] як президента Торгово-промислової палати України порушена тим, що його діяльність як президента палати несправедливо наклепницьке охарактеризовано, та цей лист потрапив в ЗМІ та став доступним широкому колу осіб із негативною оцінкою Позивача як президента ТПП України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Народним депутатом України [PERSON] направлено лист від 25.09.2015 року № 2/876 до Надзвичайного і Повноважного посла Французької Республіки в Україні пані Ізабель Дюмон в якому викладена її позиція стосовно президента Торгово-промислової палати України [PERSON] Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади,органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. В абз.2 п.16 Постанова Пленуму ВСУ зазначено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку коли особа звертається до зазначених у статті 40 Конституції України органів та шх осіб із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України»,народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань,пов»язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань, Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ, що у випадку звернення особи з заявою до правоохоронних органів слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Відповідно до абз.5 п.З Рішення КСУ, Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не зметою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Відповідно до абз.7-9 Рішення КСУ, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Зокрема, України про адміністративні правопорушення передбачають адміністративну відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку, та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану, згідно до Кримінального кодексу України встановлюється кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття383) В резолютивній частини Рішення КСУ робиться висновки про те, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, нана думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов»язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб. В судовому засіданні встановлено , що позивачем реалізовано законне право на звернення. Як вказував в судовому засіданні представник відповідача, звернення було скеровано не з метою принизити ділову репутацію чи нанести шкоду особистим немайновим правам Позивача, а з метою здійснення інформування посла Французької Республіки в Україні, яке слугуватиме подальшому розвитку українсько - французьких взаємовідносин Вказане інформування здійснене з повним врахуванням статті 17 Закону України «Про статус народного депутата України», зокрема в частині того, що у відносинах з посадовими особами, державними органами іноземних держав народний депутат має право захищати незалежність та суверенітет, інтереси України, що й мало місце при скеруванні звернення. В позові позивач вказує , що в листі міститься неправдива інформація про Позивача, а саме: «..зараз пан [PERSON] є фігурантом по п'яти кримінальних справах», «Відразу після анексії Криму пан [PERSON] домовився з керівництвом російської ТПП і зберіг персонал Кримської ТПП і ТПП міста Севастополь після переходу останніх під юрисдикцію Росії. Після цього в порушення українського законодавства, ці палати, за допомогою українських печаток і бланків, які були залишені [PERSON], продовжували видавати сертифікати українського походження кримським компаніям. Відповідно кримські компанії, у порушення міжнародних санкцій, продовжували здійснювати експорт своєї продукції, в том числі і до ЄС, чим нанесли багатомільйонні втрати державного бюджету України», «... і в Криму, і на окупованій території Донецької області відбулося систематичне і багаторазове порушення ембарго США та ЄС завдяки цілеспрямованій діяльності пана [PERSON]», «внаслідок цього СБУ 20.11.2014 року було порушено кримінальне провадження проти [PERSON] № 2214000000000215 по ст. 366 КК України», «... президент ТПП України [PERSON], замість того, щоб бути зразком для українських підприємців у веденні чесного і прозорого бізнесу, діяв у діаметрально протилежному напрямку - робив все можливе і неможливе, щоб уникнути сплати податків до Державного Бюджету», «за дорученням пана [PERSON] було знято герб Східної Республіки Уругваю в Україні і виламані двері консульства Східної Республіки Уругваю в Україні. Дипломатичний архів, документація, обладнання, цінності і речі консульства були вивезені невідомо куди», «вже сьогодні «діяльність» пана [PERSON] загрожує високому іміджу Франції серед громадськості України. Враховуючи вищенаведені факти вже найближчим часом цей ризик багатократно зросте» Відповідно до абз.З п.22 Постанови пленуму ВСУ, зазначено, що відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа , яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Встановлено , що у [PERSON] була наявна інформація, згідно якої:СБУ 20.11.2014 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22014000000000516 за частиною першою статті 366 КК України щодо внесення службовими особами ТПП України неправдивих відомостей до офіційних документів бухгалтерського обліку, та в період 2014-2015 років, службовими особами ТПП України, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи в інтересах третіх осіб, умисно не вжили дієвих заходів щодо захисту активів регіональних ТПП АР Крим і м. Севастополі, які перебували на розрахункових рахунках указаних Палат та у володінні останніх, чим спричинили майнову шкоду на суму приблизно 10 млн. грн.. тобто у особливо великих розмірах, (листи прокуратури м. Києва № 0412/5- 116-11, № 04/2/2-3022-14, лист СБУ, за підписом Голови СБУ Грицака В. № 6/К-2071/2); СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015000000000145 від 18.03.2015 за частиною п'ятою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України щодо умисного ухилення службовими особами Міжнародної академії фінансів та інвестицій від сплати обов'язкових податкових платежів в особливо великих розмірах та розтрати коштів службовими особами ТПП України шляхом зловживання службовим становищем (лист ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1/НД26-59-22-02); СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ Державної фіскальної служби України у м. Києві розпочато 18.08.2015 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 32015100100000091, за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТПП України, зокрема, за фактом ухилення від сплати податку з прибутку підприємств у розмірі 6^5 млн. грн.. податку на додану вартість в розмірі 15, 8 млн. грн. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті ТГ2 КК України. 19.08.2015 розпочате у досудове розслідування у кримінальному впровадженні № 32015100100000096 за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТПП України за частиною третьою статті 212 КК Україна (лист ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1/НД26-59-22-02, лист ГУ ДФС у м. Києві № 14/16-15-22-01-04. лист ДФС України № 297/2/99-99-09-01-10-1); Матеріали розслідувань № 32015100100000091, № 32015100100000096 об'єднані з вищенаведеним кримінальним провадженням № 12015000000000145 (лист ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1/НД26-59-22-02, лист ГУ ДФС у м. Києві № 14/16-15-22-01-04); Шевченківським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100100010828 за статтею 356 КК України за фактом пошкодження замка та самоуправного проникнення до кабінету № 506 консульства Східної Республіки Уругвай (лист прокуратури м. Києва № 04/2/2-3022-14); Встановлено, Позивач є почесним консулом Французької республіки, а з урахуванням усіх відомостей, наведених у даних запереченнях та у додатках до нього, [PERSON] висловила свою публічну критичну оцінку та саме для підкреслення оціночності власного судження слово діяльність взято у лапки. Позивачем, як фізичною особою, ані як керівником юридичної особи не доведено та не підтверджено жодним доказом у справі факту нанесення шкоди особистому немайновому праву та/або приниження ділової репутації, існуванні перешкод у здійсненні таких прав. Також не наведено жодної обставини, що могла б засвідчити наявність причинно- наслідкового зв'язку між скеруванням звернення, враховуючи серед іншого, й відсутність доказів його отримання адресатом, та настання для Позивача хоча б якогось негативного наслідку чи перешкод у здійсненні особистих немайнових прав Як вказується у пункті 2 Постанови Пленуму №1, при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права. Частиною 1 статті 10 цієї Конвенції закріплено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено у пункті 21 Постанови Пленуму №1, публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграють певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). З огляду на вказане, та положення закону, наведені вище, Позивач є публічною особою. Відповідно до усталеної практики Європейського суду у демократичному суспільстві межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, суд погоджується з доводами відповідача , що звернення народного депутата не можуть розцінюватись як поширення інформації відповідно до положень ст. 40 Конституції України, оскільки мала місце реалізація свого конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. За таких обставин, така інформація не може бути судом визнана як недостовірна інформація відповідно до положень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed