Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 2 478 806 грн. 00 коп. Свій позов обгрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 30.04.2004 року по 16.10.2012 рік. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2012 шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі відповідач на підставі договору дарування житлового будинку, набула право власності на 3 /4 частини будинку № 22 по вул. Київській в м. Бровари, Київської області. Згідно із вказаним договором дарування загальна площа спірного будинку станом на день вчинення правочину складала 326, 3 кв. м, а житлова 136, 8 кв. м. Також під час шлюбу відповідачу її батьком було подаровано 3 /4 частини земельної ділянки, яка розташована в м. Бровари по вул. Київській, 22, Київської обасті, площею 0,0125 га. на підставі договору дарування земельної ділянки. На підставі договору дарування, відповідач від свого батька отримала ще одну земельну ділянку площею 0,0300 га, яка розташована в м. Бровари по вул. Київській, 22 Київської обасті. На даних земельних ділянках проводилось збільшення площі будинку, частина якого належить відповідачу. Як стверджує позивач під час шлюбу він вкладав свої кошти на будівництво (добудови) цього будинку на зазначених вище земельних ділянках, внаслідок чого його вартість збільшилась. На даний момент його площа складає 1 036,70 кв. м., а вартість - 4 957 612 грн. відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Позивач вказує, що за рахунок його коштів приватне майно відповідача поліпшилось. У 2016 році позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про поділ майна подружжя. Рішенням від 06 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, майно, а саме 89/100 частин житлового будинку № 22 по вулиці Київській в м. Бровари Київської області визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожним із них право власності по ? його частини. 29 серпня 2016 року Апеляційним судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 1007/11303/12-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яким апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, а рішення Броварського міськрайонного суду, скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено. Позивач з рішенням апеляційного суду не погодився та оскаржив його до касаційної інстанції, справа розглядається у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Яке стверджує в тексті позову [PERSON], починаючи з 14.06.2001 року по 27.12.2010 року він здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. Як ФОП 15.10.2004 року він придбав комунальне майно в м. Полтава по вул. Великотирнівська, 29/2 на суму 200 883,00 гривні, яке 01.12.2004 року продав за 176 604,00 гривні. 09.12.2005 року позивач придбав земельну ділянку в м. Бровари, вул. Конощенка, 2 за 75 000,00 гривень. Дані кошти позивач вважає своєю особистою приватною власністю, оскільки отримані за кошти від продажу його особистого майна. В 2007 році він відчужив вищевказану земельну ділянку за 959 500 гривень і збудований ним на ділянці будинок за 555 500 гривень. 22.06.2006 року позивач продав власну квартиру за адресою: [ADDRESS] за 75 000,00 гривень. В 2007 році придбав земельну ділянку площею 0,10000 га, яка розташована в м. Бровари по вул. Гастелло під № 39, яку згодом продав частинами по 237 757,00 гривень за кожну. 10 квітня 2006 року позивач придбав у власність 63/10000 частини нежитлової будівлі (гуртожиток), що знаходиться в м. Полтава по пров. Великому, буд. 2-А, загальною площею 25,4 кв.м. Потім ці приміщення відчужив за 178 000 гривень. Як стверджується [PERSON] в тексті позовної заяви всі кошти, отримані від договорів купівлі- продажу нерухомого майна він вкладав у добудову (збільшення) спірного будинку, частина якого належить на праві власності [PERSON] Крім того, 06 липня 2007 року позивач уклав договір про банківський вклад «Депозитний» у долари США на суму 100 000,00 доларів США, кошти з якого знімались ним також на добудову будинку. Більше того, позивач стверджує, що під час будівництва будинку він укладав угоди про надання послуг, за виконання будівельних робіт особисто ним сплачувались кошти, придбавались будівельні матеріали, за рахунок продажу майна, депозитних коштів та отримання коштів в позику, натомість відповідач в більшості не приймала участі в добудові будинку. Крім фінансування будівництва, позив зазначає, що здійснював безпосередню трудову участь в його будівництві, виконував обовязки виконроба (прораба), здійснював керівництво будівництвом на ділянці, забезпечував виконання завдань із введення будинку в експлуатацію у встановлені терміни, організовував виробництво. У звязку з тим, що він вклав велику суму коштів на будівництво спірного майна та не маючи бажання володіти створеним за його рахунок майном разом з відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про отримання компенсації вкладеної ним у будівництво суми коштів, а саме половини від вартості майна - 4 957 612 : 2 = 2 478 806,00 гривень, які він просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, до суду надав заяву в якій позовній вимоги підтримав в повному обсязі та просив проводити розгляду справи без його участі, за участю представника. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач в судові засідання не зявлялась, до суду надала заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні його вимог та проводити судовий розгляд без її участі. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов необгрунтованим та в задоволенні якого належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30.04.2004 року по 16.10.2012 рік. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2012 року шлюб між ними розірвано. В судовому засіданні, встановлено ту обставину, що відповідач [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 10.10.2006 року набула право власності на ? частини спірного будинку № 22 по вул. Київській в м.Броварах Київської області, загальною площею 326, 3 кв.м., житловою площею 136,8 кв.м., а також на ? частини земельної ділянки за цією ж адресою, площею 0,0125 га на підставі договору дарування №4170 від 10.04.2008 року, та земельну ділянку площею 0,0300 га на підставі договору дарування № 4177 від 10.04.2008 року. Починаючи з часу розірвання шлюбу між колишнім подружжям триває спір за розподіл майна набутого в шлюбі, зокрема житлового будинку № 22 по вул. Київській в м. Броварах Київської області. Судом встановлено, що шлюбний договір про поділ майна між подружжям [PERSON] та [PERSON], яким були б врегульовані майнові відносини між ними, укладено не було. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 06 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, майно, а саме 89/100 частин житлового будинку № 22 по вулиці Київській в м. Бровари Київської області визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожним із них право власності по ? його частини. 29 серпня 2016 року Апеляційним судом Київської області ухвалено рішення яким апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, а рішення Броварського міськрайонного суду скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено. Позивач з рішенням Апеляційного суду не погодився та оскаржив його до касаційної інстанції, справа розглядається у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що добудова спірного будинку здійснювалась за його особисті кошти, отримані від відчуження належного йому майна: а саме комунального майна в м. Полтава по вул. Великотирнівська, 29/2 на суму 176 604,00 гривні, на які придбав земельну ділянку в м. Бровари, вул. Конощенка, 2, яку згодом продав за 555 500 гривень та будинок збудований ним на даній земельній ділянці за 959\~500 грн.; квартири за адресою: [ADDRESS] за 75 000,00 гривень, за які придбав земельну ділянку, площею 0,10000 га, за адресою: м. Бровари по вул. Гастелло під № 39, яку продав частинами по 237 757,00 гривень за кожну; 63/10000 частин нежитлової будівлі (гуртожиток), що знаходиться в м. Полтава по пров. Великому, буд. 2-А, загальною площею 25,4 кв.м. відчужені за 178 000 гривень; банківського депозитного вкладу на суму 100\~000 доларів США. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В Рішенні Апеляційного суду Київської області від 29.08.2016 року по справі № 1007/11303/12-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя встановлено, що «долучені позивачем до матеріалів цивільної справи договори купівлі-продажу, за якими він відчужував належне йому нерухоме майно, та згідно його пояснень, кошти, отримані від реалізації він витрачав на будівельні матеріали, які використовувались в будівництві будинку № 22, вул Київська, м. Бровари, Київської області, видаткові накладні, рахунки-фактури, які з його слів підтверджують закупівлю будівельних матеріалів, які були використані в будівництві спірного будинку, квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій, пояснення осіб, які приймали участь у проведенні окремих будівельних робіт не можуть бути прийняті до уваги, так як вони не є належними доказами, оскільки з них не вбачається, що саме вказані кошти були витрачені на придбання будівельних матеріалів на будівництво будинку і саме вони були використані для будівництва будинку. В Рішенні Апеляційного суду Київської області від 06.12.2016 року (справа № 2-3358/2009 р.) визначено, що апелянт [PERSON] надав суду договори купівлі-продажу нерухомого майна, однак вони не підтверджують ту обставину, що кошти, які були отримані [PERSON] від реалізації цього майна були використані на будівництво самочинних добудов до будинку, які є предметом спору. Надані [PERSON] квитанції, товарні чеки, рахунки-фактури, накладні не свідчать про те, що апелянт купував будівельні матеріали та приладдя саме для будівництва зазначених добудов по вулиці Київська, 22 у м. Бровари. Позивач в своїй заяві керується абз. 4 п.4 Постанови Пленуму Верховного суду від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Згідно зазначеного пункту Постанови інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. В ході розгляду справи ні позивачем, ні його представником не надано доказів того, що добудова спірного будинку, а саме придбання будівельних матеріалів, роботи по виконанню будівництва, за рахунок яких збільшилась вартість цього будинку, проводились саме за рахунок особистих коштів позивача. Відтак, суд приходить висновку про те, що позов є недоведеним та необґрунтованим належними і допустимими доказами, а тому підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed