Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме 06.01.07 між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають двох спільних синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та виховання дітей. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, а саме: не приймає участі в вихованні дітей, з дітьми не знаходить спільної мови і не має з ними спільних інтересів, проявляє до дітей жорстокість, так як є прихильником жорстокого виховання дітей; на протязі останніх шести років вдруге свідомо залишає роботу, ухиляється від обов'язків щодо утримання сім'ї, пошуками роботи у тому числі в Державному Центрі Зайнятості займатися відмовляється; має залежність до комп'ютерних ігор за якими проводить майже весь вільний час. В результаті чого виникають сварки, свідками і учасниками яких стають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дітям душевні страждання. Її благання змінити образ життя ігнорує, за останній рік тричі за її проханням йшов з сім'ї, повертався з вибаченнями і обіцянками, що зміниться, але все продовжує робити так само. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання наших дітей. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їх дітей та у неї, він не може виховувати дітей, пояснюючи тим що не витримує його психічний стан, не здатен піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільно господарства та сумісне проживання припинено, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, що впливає звичайно зі змісту положення ст.180 Сімейного кодексу України, яке зобов'язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від неповнолітніх дітей, ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо їх утримання, матеріально своїм дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як на батька дітей. Шлюб вони розривають вдруге, причиною першого розлучення були ті ж самі причини, що й тепер. Просить суд відповідно до ст.ст. 57, 60, 69-71, 105 110, 112, 181,182, 184 СК України розірвати шлюб між ними, визначити місце проживання дітей з нею та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн. з червня 2013 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково, а саме в частині розірвання шлюбу та сплати аліментів з 28.08.13. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06.01.07 сторони уклали шлюб. Сторони мають спільних дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]). Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім'я розпалась через втрату взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, враховуючи те, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, шлюб сторін підлягає розірванню. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, а тому визначає місце проживання дітей з позивачем. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідач неналежним чином виконує свої обов'язки щодо утримання неповнолітніх дітей, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. Суд при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, відповідача, та приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з червня 2013 року не має, оскільки позивачем не надано доказів того нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла отримати їх у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому аліменти необхідно стягувати саме з дати подачі позову - 28.08.13. З викладеного,

Outcome: partial