Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди матері, який неодноразово уточнював. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем він перебував у шлюбі з 23 жовтня 2004 року, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2009 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір'ю [PERSON] Дитина має статус дитина-інвалід та потребує регулярного оздоровлення. З 2013 року позивач проживає у Федеративній Республіці Німеччина, де має постійну роботу та житло. На час наступних літніх канікул позивач має намір виїхати з донькою до Німеччини з метою її оздоровлення, розширення світогляду, духовного та інтелектуального розвитку як особистості, стимулювання вивчення іноземних мов. Оскільки виїзд доньки за межі України в супроводі одного з батьків можливий лише за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, позивач звертався до відповідача з проханням надати йому згоду на тимчасовий виїзд до Федеративної Республіки Німеччина їх спільної дитини на період літніх канікул з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року в супроводі батька, а також згоду на оформлення відповідних проїзних документів. Однак відповідач заперечила проти виїзду дитини до Федеративної Республіки Німеччина та відмовила йому в наданні такої згоди. Враховуючи те, що відповідач добровільно не надає йому згоди на тимчасовий виїзд з донькою за межі України, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд надати йому дозвіл на оформлення відповідних проїзних документів для виїзду за кордон на неповнолітню [PERSON], без згоди її матері, а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з донькою [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччина без згоди та супроводу матері [PERSON] в період літніх канікул з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року. Під час судового засідання, представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та зазначили, що батько бажає спілкуватися з донькою, добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини та має намір взяти її до себе на два тижні до Німеччини. У зв'язку з наведеними обставинами просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що донька має статус дитина-інвалід, у зв'язку з чим, потребувала постійного догляду та лікування, деякий час вона відвідувала спеціалізований дитячий садок. Відповідач вказує, що зі своєї сторони вона сумлінно виконує батьківські обов'язки з виховання, навчання і розвитку дитини. Батько не приймав активної участі в утриманні та розвитку дитини, надавав матеріальну допомогу на її утримання, але не регулярно та в недостатньому розмірі. Вона не може надати згоду на виїзд дитини за кордон в супроводі батька оскільки він не цікавиться дитиною, дуже мало знає про її життя та здоров'я та взагалі вона не бачить сенсу зараз дитині їхати за кордон. Також зазначила, що [PERSON] вже п'ять років проживає у Федеративній Республіці Німеччина, а дитина взагалі не знає німецької мови, тому не зможе там нормально спілкуватися. До того ж, батько не знає яка дієта потрібна дитині. Враховуюче наведене, відповідач просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради [PERSON] зазначила, що батьки мають рівні права у вихованні дітей, також з матеріалів справи вбачається, що батько допомагав матеріально, тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] Заслухавши сторони, свідка, дослідивши усі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23 жовтня 2004 року, який було розірвано на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2009 року, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 36 на звороті). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.36). Неповнолітня [PERSON] має статус дитина-інвалід з діагнозом афакія обох очей, часткова атрофія зорового нерву, вроджений горизонтальний ністагм обох очей (а.с.6,85). Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати разом з матір'ю [PERSON] (а.с.37). З 2013 року [PERSON] проживає у Федеративній Республіці Німеччина, де має житло, постійну роботу туму добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини (а.с.51,52). Під час судового засідання [PERSON] не оспорювала той факт, що відповідач дійсно надає їй матеріально допомогу, проте зазначала, що цієї допомоги не достатньо. В період літніх канікул з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року з метою оздоровлення дитини, розширення її світогляду та інтелектуального розвитку, позивач має намір виїхати з донькою до Федеративної Республіки Німеччина. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено, зокрема, Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами і доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згода другого з батьків не вимагається зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Отже, слід зробити висновок, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої Україна стала 27.09.1991р., встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дана позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року (справа № 711/2212/17) Приймаючи до уваги вищевикладене,

Outcome: partial