Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АТ АКБ «АРКАДА» (роботодавець) та [PERSON] укладено строковий трудовий договір від 09.12.2020 року (далі - Трудовий договір). Відповідно до п.4.1. трудового договору строк дії погоджується та встановлюється сторонами до 31 грудня 2020р. Додатковим договором №1 від 30.12.2020 року до строкового трудового договору від 09.12.2020р., а саме п.4.1, сторонами внесено зміни до строку дії договору та погоджено строк дії договору до 24 вересня 2023 року включно. Після цього позивачка добросовісно, відповідально і сумлінно виконувала покладені на неї обов`язки. Проте, 19.02.2021 року АТ АКБ «АРКАДА» наказом №19-К її було звільнено зпосади прибиральника службових приміщень господарського відділу управління адміністративно-господарської роботи. Припинення трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП обґрунтовується роботодавцем наявністю у строковому трудовому договорі від 09.12.2020 року п.4.2. згідно якого, сторони погодили, що Роботодавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення Працівника, не пізніше ніж за 2 (два) тижні до дати розірвання. Однак позивач вважає, що така позиція роботодавця є необґрунтованою та безпідставною, оскільки зазначений пункт строкового трудового договору прямо суперечить нормам КЗпП та навіть наявність такого пункту у строковому трудовому договорі не може зумовлювати застосування п.2 ст. 36 КЗпП до звільнення працівника. Враховуючи викладене, позивач просить: - скасувати наказ АТ АКБ «АРКАДА» від 19.02.2021р. №19-К про звільнення [PERSON] з посади прибиральника службових приміщень господарського відділу управління адміністративно-господарської роботи; - поновити [PERSON] на посаді прибиральника службових приміщень господарського відділу управління адміністративно-господарської роботи АТ АКБ «АРКАДА»; - стягнути на користь [PERSON] грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу. 12.08.2021 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі у зв`язку з тим, що станом на 25.08.2020 року АТ АКБ «АРКАДА» віднесено до категорії неплатоспроможних. Підписанню Трудового договору №109 від 09.12.2020 року передувало ряд подій, зокрема позивачка безперервно працювала в АТ АКБ «АРКАДА» з 2010 року. 07.10.2020 року [PERSON] було попереджено про майбутнє звільнення займаної посади 08.12.2020 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату працівників ). 08.12.2020 року позивачка була звільнена з займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників АТ АКБ «АРКАДА», та відповідачем їй було виплачено компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу. Після скорочення, позивачка була прийнята на посаду прибиральника службових приміщень господарського відділу управління адміністративно-господарської роботи на підставі заяви останньої від 08.12.2020 року, та призначена на посаду згідно наказу на умовах строкового трудового договору №109 від 09.12.2020 року. Відповідач вважає, що оскільки п.4.2 Трудового договору передбачено, а сторони погодили, що роботодавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення працівника, не пізніше ніж за 2 (два) тижні до дати розірвання, то ця норма ніяким чином не погіршує становище позивача, а навпаки завчасно передбачає і попереджає позивача про розірвання трудового договору. Відповідач не погоджується із наданим розрахунком позивача щодо середньомісячної заробітної плати, а також середньоденої заробітної плати поданою позивачем (суми обчисленні за січень/лютий 2021 року), надав суду довідку від 10.08.2021, згідно якої середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 7 427 грн. 35 коп, а середньоденна заробітна плата - 424 грн. 42 коп. за два останні робочі місяці позивача, що передували даті звільнення. 20.08.2021 у відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зазначив, що Додатковим договором №1 від 30.12.2020 року до строкового трудового договору від 09.12.2020 року, а саме п.4.1 сторонами внесено зміни до строку дії договору та погоджено строк дії договору до 24 вересня 2023 року включно. Відповідно до наказу АТ АКБ «АРКАДА» від 19.02.2021р. №19-К. [PERSON] звільнено з посади прибиральника службових приміщень господарського відділу управління адміністративно-господарської роботи з 26.02.2021 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП. Відповідач зазначає, що трудовий договір укладений із зазначенням строку його дії до 24.09.2023р. або настання певної події, зокрема, письмового повідомлення працівника про розірвання трудового договору. Тобто, відповідач вважає, що одностороннє розірвання роботодавцем строкового трудового договору є подією згідно якої строковий трудовий договір є припиненим. Про те, така позиція роботодавця є необґрунтованою та безпідставною, оскільки зазначений пункт строкового трудового договору прямо суперечить нормам КЗпП та навіть наявність такого пункту у строковому трудовому договорі не може зумовлювати застосування п.2 ст. 36 КЗпП до звільнення працівника. Щодо розрахунку суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з яким не погоджується відповідач, то позивачем зазначені розрахунки були зроблені на підставі довідки відповідача АТ АКБ «АРКАДА» від 03.03.21р., виданої щодо доходів [PERSON] за два календарні місяці, які передують звільненню позивача, а саме січень та лютий 2021 р. Заробіток за два останніх повних місяці роботи: січень 8600,00 грн. + лютий 10379,30 грн. = 18979,30 грн. Кількість робочих днів за останні 2 міс роботи: січень 19 + лютий 20 = 39 днів. Середньоденний заробіток: 18979,30грн. : 39 дні = 486,65 грн. Отже, стягненню з відповідача підлягають суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (середньоденний розмір грошового забезпечення за кожен день вимушеного прогулу) виходячи з суми 486,65 грн. за день. З цих підстав просив позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.02.2021 між АТ АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладено строковий трудовий договір. Відповідно до п.4.1. трудового договору строк дії погоджується та встановлюється сторонами до 31 грудня 2020р. Додатковим договором №1 від 30.12.2020 року до строкового трудового договору від 09.12.2020 р. до п.4.1 сторонами внесено зміни до строку дії договору та погоджено строк дії договору до 24 вересня 2023 року включно. 19.02.2021 року АТ АКБ «АРКАДА» наказом №19-К її було звільнено зпосади прибиральника службових приміщень господарського відділу управління адміністративно-господарської роботи. Нормами ч.1 ст. 21 КЗпП України, визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.2.ч.2.ст. 23 КЗпП трудовий договір може укладатись на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні контракту. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 цього Кодексу), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України. Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Трудовий договір породжує тривалі правовідносини між власником або уповноваженим ним органом (підприємством, установою, організацією) і працівником. Водночас закон, у принципі, визнає за його сторонами право одностороннього розірвання трудового договору і припинення існуючих між сторонами трудових відносин відповідно до правил, установлених законодавством про працю. Власник, на відміну від працівника, позбавлений права на свій розсуд розірвати трудовий договір, укладений на визначений строк. Його право на розірвання трудового договору є значно більш обмеженим, ніж таке ж право працівника. Власник вправі із своєї ініціативи звільнити працівника тільки за умови, що є підстави, з якими закон пов`язує виникнення в нього права на розірвання трудового договору і такі підстави чітко визначенні у ст. 40, 41 КЗпП. Тобто, норми КЗпП не передбачають права роботодавця, навіть при зазначені такої умови у трудовому договорі на власний розсуд безпідставно розривати трудовий договір. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Тобто, на відміну від безстрокового трудового договору основною істотною умовою строкового є визначений сторонами конкретний строк і цей строк не може в односторонньому порядку на власний розсуд вільно змінюватись роботодавцем, у такому разі такий договір буде вважатись таким, що укладений безстроково. При цьому, волевиявлення роботодавця щодо дострокового розірвання трудового договору не можна вважати подією з якою законодавство пов`язує настання юридичного факту, який свідчить про закінчення строку договору. З цих підстав суд вважає, що застосування відповідачем при звільненні позивача саме п.2 ст. 36 КЗпП до закінчення терміну дії трудового договору не ґрунтується на нормах трудового законодавства, оскільки дана норма закону може бути застосована тільки при закінченні строку договору, а не при розірванні трудового договору, що фактично було здійснено відповідачем. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунок розміру невиплаченої заробітної плати за період з 26.02.2021 по 04.11.2021 має бути здійснений у відповідності з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Згідно довідки АТ АКБ «АРКАДА» від 10.08.2021 року, виданої щодо доходів [PERSON] середньоденна заробітна плата складає 424 грн. 42 коп. (а.с. 48). Провівши відповідний розрахунок, судом встановлено, що відповідачем має бути сплачено позивачу невиплачену заробітну плату за 171 робочий день у розмірі 72 575грн. 82 коп. невиплаченої заробітної плати за період з 26.02.2021 по 04.11.2021року. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 1633,76 судового збору пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Outcome: partial