Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору дійсним. Посилався в позові на те, що 15 травня 2014 р. між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки MERCEDES BENZ S55AMG, 2002 року випуску, номер кузова:WDB2201731A245456, д/н CE 9908 AK, об'єм двигуна: 5500 куб. см. В цей же день позивач повністю розрахувався з продавцем за придбаний автомобіль, що підтверджується його розпискою від 15 травня 2014 року та підписав відповідний акт приймання передачі транспортного засобу . Під час укладення договору купівлі продажу позивач з відповідачем вирішили провести нотаріальне посвідчення цього договору, про що було зазначено в п. 4.1. договору купівлі - продажу. Однак, по причині відсутності в цей день у відповідача з собою ідентифікаційного коду вони не могли йти до нотаріуса. Оригінали всіх реєстраційних документів на автомобіль відповідач передав позивачу. В подальшому між ними виник конфлікт з приводу того, хто з сторін повинен оплачувати послуги нотаріуса, вони посварились і відповідач сказав, що більше нічого не зробить і до нотаріуса йти категорично відмовився, наголосив, щоб позивач вирішував свої проблеми сам. З 2014 року позивач систематично, в усному порядку звертаюсь до відповідача з вимогами та проханнями здійснити нотаріальне посвідчення договору, однак, він не погоджується. Таким чином, позивач фактично являється власниками наведеного транспортного засобу та використовую його, однак, не може в повному обсязі реалізувати своє право власності, зокрема, зареєструвати автомобіль на своє імя, у звязку із тим, що в п. 4.1. договору міститься умова про обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі продажу від 15.05.2014 року. З 15.05.2014 року по цей час позивач ніяк не міг заставити відповідача піти з нами до нотаріуса, і тому вимушений звертатись до суду з вимогою про захист свого порушеного права, шляхом визнання права власності на належне майно. При проведенні судового розгляду справи позивач по справі в зал судового засідання не з»явилися, направили письмову заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити, розгляд провести у його відсутності. Відповідач по справі в зал судового засідання не зявився , направив заяву в якій позов визнав повністю і не заперечував проти його задоволення, просили розгляд провести в його відсутності. Судом встановлено, що 15 травня 2014 р. між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки MERCEDES BENZ S55AMG, 2002 року випуску, номер кузова:WDB2201731A245456, д/н CE 9908 AK, об'єм двигуна: 5500 куб. см. В цей же день позивач повністю розрахувався з продавцем за придбаний автомобіль, що підтверджується його розпискою від 15 травня 2014 року та підписав відповідний акт приймання передачі транспортного засобу . Під час укладення договору купівлі продажу позивач з відповідачем вирішили провести нотаріальне посвідчення цього договору, про що було зазначено в п. 4.1. договору купівлі - продажу. Однак, по причині відсутності в цей день у відповідача з собою ідентифікаційного коду вони не могли йти до нотаріуса. Оригінали всіх реєстраційних документів на автомобіль відповідач передав позивачу. В подальшому між ними виник конфлікт з приводу того, хто з сторін повинен оплачувати послуги нотаріуса, вони посварились і відповідач сказав, що більше нічого не зробить і до нотаріуса йти категорично відмовився, наголосив, щоб позивач вирішував свої проблеми сам. З 2014 року позивач систематично, в усному порядку звертаюсь до відповідача з вимогами та проханнями здійснити нотаріальне посвідчення договору, однак, він не погоджується. Таким чином, позивач фактично являється власниками наведеного транспортного засобу та використовую його, однак, не може в повному обсязі реалізувати своє право власності, зокрема, зареєструвати автомобіль на своє імя, у звязку із тим, що в п. 4.1. договору міститься умова про обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі продажу від 15.05.2014 року. З 15.05.2014 року по цей час позивач ніяк не міг заставити відповідача піти з нами до нотаріуса, і тому вимушений звертатись до суду з вимогою про захист свого порушеного права, шляхом визнання права власності на належне майно. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача з договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Дослідивши письмові докази, які були у справі, суд вважає, що позов обґрунтований. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дане визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси, свободи інших осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved