Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2000 гривень, а також судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.2020 р. в м. Києві по вулиці Ярославів вал сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ніссан» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , власником якого є позивач, внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2020р. [PERSON] визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що згідно з аварійним сертифікатом 17-D/65/2 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу, «Рено» д.н. [NUMBER] , сума матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 2 625 грн без урахування ПДВ. Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/002469908, з урахуванням встановленої договором франшизи в 2000 грн. та за результатами розгляду справи ТДВ СК«Альфа-Гарант», позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 625 гривень. Позивач на підставі положень ст.1194 ЦК України просить стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди та витрати на сплату судового збору. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.09.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи призначено на 30.11.2020, установлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій. В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін та/або їх представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило. На підставі ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2020 р. в м. Києві по вулиці Ярославів вал сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ніссан» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , власником якого є позивач, внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2020р. [PERSON] визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. В силу ч.6 ст.82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу «Рено» д.н. [NUMBER] . Відповідно до аварійного сертифікату 17-D/65/2 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу, «Рено» д.н. [NUMBER] , сума матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 2 625 грн. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/002469908, з урахуванням встановленої договором франшизи в 2000 грн. та за результатами розгляду справи ТДВ СК«Альфа-Гарант», позивачу було виплачено регламентну виплату в розмірі 625 гривень. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, в даному випадку позивач набув право на отримання відшкодування шкоди від відповідача, як особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди в розмірі, що становить різницю між розміром визначеної матеріальної шкоди та проведеною регламентною виплатою, всього в сумі 2000 гривень, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Враховуючи зазначене позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним на сплату судового збору в розмірі 2102 гривні.

Outcome: approved