Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], квартирну плату та комунальні послуги не сплачує. Заборгованість за комунальні послуги, яка утворилась з 01.01.2002 року по 01.05.2013 року складає 2598 грн. 50 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам в розмірі 2598 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам в розмірі 2598 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що борг у неї відсутній, оскільки по квитанціям, які їй надходили вона сплачувала, а в квитанції за жовтень 2012 року був вказаний борг, який з'явився не зрозуміло звідки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Форма-3 (а.с.5). Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З довідки ЖРЕО-417 вбачається, що відповідач не сплачує плату за комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.05.2013 року виникла заборгованість за оплату квартирної плати та комунальним послугам в сумі 2598 грн. 50 коп. (а.с.9). В розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви відсутні нарахування з 2005 по 2011 роки, а на 01.07.2004 року вказано про наявність боргу в розмірі 2604 грн. 99 коп. (а.с.10). В розрахунку-попередженні станом на квітень 2013 року борг вказаний в сумі 2598 грн. 50 коп. (а.с.11). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову відповідачем надано квитанції за січень 2009 року по травень 2014 року (а.с.27-44) з яких вбачається, що до жовтня 2012 року борг був відсутній, а в квитанції за жовтень 2012 року вказано борг в розмірі 2604 грн. 09 коп. (а.с.33), а тому є незрозумілим звідки взявся борг. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідачем в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки строк позовної давності сплинув. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, заявленою до винесення ним рішення. Судом встановлено, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів виникла до 01.07.2004 року, в період з 01.07.2004 року по 01.01.2013 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги. Оскільки, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості поза межами загальних строків позовної давності, тому у суду є підстави відмовити у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed