Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 11577,29 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2016 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» був укладений сертифікат №802 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту за №006а6ц5 від 22.12.2015 року, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Skoda Superb», д.н. [NUMBER] . 24.11.2016 року о 18.10 год. по вул. Лобановського, 130 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Superb», д.н. [NUMBER] та «Mitsubishi-ASX», д.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Skoda Superb», д.н. [NUMBER] , який на момент ДТП був застрахований власником у АТ «СК «АХА Страхування». Відповідно до розрахунки суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2182105 від 15.12.2016 року та умов договору страхування №006а6ц5 від 22.12.2015 року розмір страхового відшкодування склав 31901,90 грн., яке позивач виплатив згідно заяви страхувальника на СТО. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АЕ/7973436. 05.04.2017 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 10.07.2017 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 20324,61 грн. За таких обставин, розмір збитків які не відшкодовані становить 11577,29 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.09.2016 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» був укладений сертифікат №802 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту за №006а6ц5 від 22.12.2015 року, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Skoda Superb», д.н. [NUMBER] . 24.11.2016 року о 18.10 год. по вул. Лобановського, 130 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Superb», д.н. [NUMBER] та «Mitsubishi-ASX», д.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2019 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала автомобілем «Mitsubishi-ASX», д.н. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Skoda Superb», д.н. [NUMBER] , який на момент ДТП був застрахований власником у АТ «СК «АХА Страхування». Відповідно до розрахунки суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2182105 від 15.12.2016 року та умов договору страхування №006а6ц5 від 22.12.2015 року розмір страхового відшкодування склав 31901,90 грн., яке позивач виплатив згідно заяви страхувальника на СТО. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АЕ/7973436. 05.04.2017 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 10.07.2017 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 20324,61 грн. За таких обставин, розмір збитків які не відшкодовані становить 11577,29 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки відповідач не відшкодувала шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 11577,29 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved