Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ майна в натурі із спільної часткової власності та заявив наступні вимоги: - виділити позивачу в натурі 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS] в натурі, яка складається з кухні - 7,4 кв. м., житлової кімнати - 10,0 кв. м., житлової кімнати - 10,0 кв. м., ванної кімнати - 3,5 кв. м., ванної кімнати - 2,9 кв. м. - виділити [PERSON] в натурі 1\\2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. яка складається із наступних частин: приміщення - 7,4 кв. м., кімнати - 11,5 кв. м., кімнати - 15 , 3 кв. м., кімнати - 27,5 кв. м, кімнати - 16,8 кв. м., кімнати - 9,6 кв. м., кухні - 9,6 кв. м., ванної кімнати - 3,5 кв. м., вбиральні - 0,9 кв. м.; - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS] та присвоїти цьому домоволодінню окрему поштову адресу; - визнати за [PERSON] право приватної власності па 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS] та присвоїти цьому житловому будинку окрему поштову адресу; - виділити в натурі [PERSON] 1\\2 частину земельної ділянки [ADDRESS]; - виділити в натурі із спільної часткової власності [PERSON] 1\\2 частину земельної ділянки [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності на відокремлені частини земельної ділянки, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить по 1\\2 частині житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Протягом багатьох років між ними склався усталений фактичний порядок користування житловим будинком та його частинами, які по суті складають окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та окремими комунікаціми, а тому відсутні перешкоди для виділення позивачу та відповідачу в натурі їх часток із спільної часткової власності на житловий будинок на визнання за кожним право власності на відокремлені 1\\2 частини будинку з присвоєнням поштових адрес. Однак, встановлений фактично порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності порушує права позивача в частині співвідношення часток і в добровільному порядку досягти домовленостей про виділ в натурі земельної ділянки в розмірах, що відповідає розміру часток у справі спільної часткової власності сторони не можуть, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого права власності, шляхом виділення житлового будинку та земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно в порядку ст.364, 367 ЦК України. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про виділення із спільної часткової власності в натурі кожному із співвласників частини житлового будинку, у відповідності до розміру їх часток у спільній частковій власності, та виділення в натурі земельної ділянку кожному із співвласноків за адресою: [ADDRESS], запропонувавши свій варіант поділу. В ході розгляду справи представник [PERSON] подала заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, яка була задоволена судом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, зазначивши, що фактично між сторонами не має спору щодо порядку поділу в натурі житлового будинку відповідно до порядку користування, який склався між сторонами, однак існує спір щодо порядку поділу земельної ділянки, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. Позивач та його представник просить виділити позивачу в натурі земельну ділянку в розмірі, що відповідає розміру його частки у спільній частковій власності, з врахуванням варіанту № 3 запропонованого експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, зобов»язавши відповідача здійснити дії, зазначені в експертному висновку для можливості виділення земельної ділянки у такий спосіб, а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що порядок користування земельною ділянкою, який існує на момент розгляду справи був встановлений ще до набуття [PERSON] права власності на частину житлового будинку за договором купівлі-продажу. Позивач, на думку представників відповідача, з порушень вимог чинного законодавства оформив право власності на земельну ділянку, без відповідного погодження меж. Крім того, представники відповідача заперечували проти запропонованого позивачем варіанту виділу земельної ділянки в натурі, оскільки це порушить їх права, оскільки на частині земельної ділянки, яка підлягає виділу, позивача знаходяться зелені насадження, а також призведе до погіршення санітарних умов проживання, так як позивач утримує домашню худобу, яка в подальшому буде випасатись під вікнами частини будинку, що належить відповідачу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 1\\2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 05.06.1984 р. Згідно з Актом про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] позивачу також належить 1\\2 земельної ділянки, від 0,0700 га за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Київсьої міської ради від 25.10.2007 р. № 1033\\3866. Інша частина житлового будинку за даною адресою належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.1981 р. Право власності на іншу 1\\2 частину від 0, 0700 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не було оформлено у визначений законом спосіб та будь-який правовстановлюючий документ на дану частину земельної ділянку відповідач не отримував. Судом встановлено, що між сторонами фактично склався наступний порядок користування житловим будинком [ADDRESS]: позивач користується приміщеннями кухні - 7,4 кв. м., житлової кімнати - 10,0 кв. м., житлової кімнати - 10,0 кв. м., ванної кімнати - 3,5 кв. м., ванної кімнати - 2,9 кв. м., що відповідає приміщенням квартири № 2 згідно технічного паспорту на житловий будинок, а відповідач користується приміщеннями кімнати - 11,5 кв. м., кімнати - 15 , 3 кв. м., кімнати - 27,5 кв. м, кімнати - 16,8 кв. м., кімнати - 9,6 кв. м., кухні - 9,6 кв. м., ванної кімнати - 3,5 кв. м., вбиральні - 0,9 кв. м.; приміщення - 7,4 кв. м., що відповідає приміщенням квартири 1 згідно технічного паспорту на домоволодіння. Крім того, між сторонами фактично склався порядоку користування земельною ділянкою, відповідно до якого [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,0434 га, а [PERSON] земельною длянкою площею 0, 0238 га, що не відповідає розміру його частки згідно Акту про право власності на земельну ділянку. Сторони в позасудовому порядку не змогли дійти згоди щодо порядку поділу земельної ділянки. В даному випадку, з огляду на зміст заявлених вимог, правовідносини сторін регулюються положеннями ст.364 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст.356 ЦК України спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Виходячи із змісту зазначених норм, виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Як зазначалось судом вище, кожному із сторін у даному спорі належить по ? частині житлового будинку [ADDRESS]. Звернувшись до суду позивач просить виділити кожному із співвласників в натурі частину домоволодіння, що відповідає розміру його ідеальної частки. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10144/16-43/17420/16-43 від 21.11.2016 р. поділ (виділ) житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників з урахуванням порядку користування, що склався між співвласниками та у відповідності до вимог нормативних документів, не вбачається можливим. Такий виділ можливий при умові відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності і зменшенні частки позивача на 34,15 кв.м. в одиницях площі, що значно впливає на його права. Однак, позивач не надавав своєї згоди щодо відхилення від розміру ідеальних часток при виділі його частки із спільної часткової власності в натурі і виплату йому грошової компенсації у разі зменшення розміру його частки. Враховуючи викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо виділення позивачу та відповідачу в натурі із спільної часткової власності частин домоволодіння, що відповідає розмірам їх ідеальних часток та порядку користування, що склався між ними. Не підлягають також, на думку суду, задоволенню вимоги позивача про виділ в натурі [PERSON] та [PERSON] частини земельної ділянки [ADDRESS] відповідно до їх часток у спільній частковій власності з огляду на наступне. На момент набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на частину домоволодіння діяли норми Земельного кодексу УРСР ( в редакції 1970 р.), відповідно до ст.90 якого на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. З 15.03.1991 р. був введений в дію Земельний кодекс УРСР відповідно до якого громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. В 2001 році був прийнятий Земельний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2002 р., відповідно до положень ст. 125 якого право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до роз»яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р. з подальшими змінами, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ. Тобто, враховуючи принцип дії закону в часі, до правовідносин сторін в частині набуття ними права на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] необхідно застосовувати положення земельного законодавства, що було чинне на момент набуття права власності на частину будинку. З огляду на викладене, при успадкуванні [PERSON] 05.06.1984 р. частини житлового будинку [ADDRESS], а також при набутті відповідачем 25.09.1981 р. права власності на ? частину зазначеного житлового будинку за договором купівлі-продажу до останніх перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок. В подальшому, [PERSON] оформив своє право власності на ? частину земельної ділянки від 0,0700 га за адресою: [ADDRESS], одержавши Державний акт на право власності на земельну ділянку. [PERSON] своє право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована ? частина домоволодіння, та частину земельної ділянки, необхідної для її обслуговування не оформив у визначений законом спосіб. Позивач просить виділити йому в натурі із спільної часткової власності частину земельної ділянки, що відповідає його частці у спільній частковій власності. Право спільної часткової власності в силу положень ст.358 ЦК України передбачає власність двох або більше осіб на один об»єкт. В даному випадку в зв»язку з не оформленням [PERSON] свого права власності на частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], право спільної часткової власності на зазначену земельну ділянку загальною площею 0,0700 га в розумінні ст.358 ЦК не існує, а тому виділ в натурі частини земельної ділянки, що належить [PERSON] в порядку ст.364 ЦК України є не можливим. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про виділення позивачу та відповідачу в натурі по ? частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] із спільної часткової власності та визнання за кожним із них права власності на відокремлені частини земельної ділянки не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене, позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed