Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 59413,41 грн в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції Харківської області від 19 січня 2018 року з позивача стягнута заборгованість в розмірі 645134,18 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01.07.2020 вказаний виконавчий напис нотаріуса був визнаний таким, що не підлягає виконанню. За час проведення виконавчих дій з позивача на користь відповідача було стягнуто 59413,41 грн. З огляду на те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було стягнуто заборгованість скасовано, позивач вважає, що відповідач набув вказані грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому просить позов задовольнити. До початку суового розгляду позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсувтності, позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача, Шевченко А. О., який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, подав до суду письмові пояснення, у яких просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначив, що рішення про скасування оспорюваного виконавчого напису нотаріусу не набрало законної сили, а позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. З копії листа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 6) вбачається, що на примусовому виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 55574449 з примусового виконання виконавчого напису № НМХ 464181 від 10.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 645134,18 грн. В ході проведення виконавчих дій з позивача на користь відповідача стягнуто грошові кошти в розмірі 59413,41 грн. З копії рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 липня 2020 року (а.с. 19-23)вбачається, що виконавчий напис № НМХ 464181 від 10.11.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №HAYWAK01220032 від 05 червня 2006 року в розмірі 645134,18 грн визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду набрало законної сили 03.08.2020, про що свідчить відповідний напис на копії рішення, відомості щодо оскарження вказаного рішення на час розгляду справи суду не надані. Частиною 1 статті 4 ЦПК України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного суд вважає, що оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого з позивача на користь відповідача було стягнуто суму заборгованості, визнаний таким, що не підлягає виконанню, а також враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, врахування яких при виборі й застосуванні норм права до спірних правовідносин згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України є умовою для законності рішення суду першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, яка була стягнута з останнього на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного в подальшому судом недійсним. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати згідно зі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved