Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказавши, що 23.03.2007 року між Кредитною спілкою «Золота Скриня» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06-37-ДП відповідно до якого Кредитна спілка надала їй кредит в розмірі 9000 грн. на 12 місяців під 2,7 % на місяць. Згідно п. 3.2 договору - за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки авансом згідно графіка який додається до договору. Згідно п. 4.1 договору - на момент закінчення кредиту, тобто на дату 23.03.2008 року позичальник зобов'язаний повернути кредит з нарахованими відсотками. Позичальник з 20.03.2007 року і до сьогоднішнього дня сплатив повністю відсотки 2916 грн. Залишок складає 9000 грн. Згідно п. 5.1 договору - за несвоєчасне (після закінчення терміну кредиту п. 4.1 договору) повернення кредиту та несплату відсотків позичальник зобов'язаний сплатити додаткові відсотки в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення від суми заборгованості, яка сформувалася на дату закінчення строку кредиту (п. 4.1 договору). Тобто, позивачем зазначено наступний розрахунок: 9000*0,5%=45 грн.*2155 дні (23.03.2008 року/15.03.2014 року)= 96975грн. + 9000 грн. = 105975 грн. Однак наглядова рада Кредитної спілки зважила на те, що в цей період, коли позичальник брала кредит, в державі відбувалась фінансова криза, яка торкнулась і даного позичальника також зважилась на її похилий вік - тому прийняла рішення брати не за 5,5 років, а тільки за один не повний рік. Тобто: 9000*0,5%=45 грн.*342 дні = 15390 + 9000 грн. = 24390 грн. Так як позичальник своїх договірних зобов'язань не виконав, і суперечку мирним шляхом сторони вирішити не змогли, тому позивач вирішив звернутися до суду. 23.09.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області постановлено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. 15 жовтня 2014 року до суду від представника відповідачки надійшла заява про перегляд заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23.09.2014 року. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.10.2014 року заочне рішення від 23.09.2014 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. У судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та просила відмовити в задоволенні позову. Представником відповідачки надано до суду письмові заперечення проти позову, а також заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши сторонни, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом, на підставі наданих позивачем документів, встановлено, що дійсно 23.03.2007 року між Кредитною спілкою «Золота Скриня» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06-37-ДП відповідно до якого Кредитна спілка надала їй кредит в розмірі 9000 грн. на 12 місяців під 2,7 % на місяць. Згідно п. 3.2 договору - за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки авансом згідно графіка який додається до договору. Згідно п. 4.1 договору - на момент закінчення кредиту, тобто на дату 23.03.2008 року позичальник зобов'язаний повернути кредит з нарахованими відсотками. Позичальник з 20.03.2007 року і до сьогоднішнього дня сплатив повністю відсотки 2916 грн. Залишок складає 9000 грн. Згідно п. 5.1 договору - за несвоєчасне (після закінчення терміну кредиту п. 4.1 договору) повернення кредиту та несплату відсотків позичальник зобов'язаний сплатити додаткові відсотки в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення від суми заборгованості, яка сформувалася на дату закінчення строку кредиту (п. 4.1 договору). Тобто, позивачем зазначено наступний розрахунок: 9000*0,5%=45 грн.*2155 дні (23.03.2008 року/15.03.2014 року)= 96975грн. + 9000 грн. = 105975 грн. Однак наглядова рада Кредитної спілки зважила на те, що в цей період, коли позичальник брала кредит, в державі відбувалась фінансова криза, яка торкнулась і даного позичальника також зважилась на її похилий вік - тому прийняла рішення брати не за 5,5 років, а тільки за один не повний рік. Тобто: 9000*0,5%=45 грн.*342 дні = 15390 + 9000 грн. = 24390 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язком для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За змістом статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як було встановлено судом, згідно п. 3.2. договору - за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки авансом згідно графіка, це говорить про те, що погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору позивач встановив і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як було встановлено судом, строк дії кредитного договору № 06-37-ДП від 23.03.2007 року сторонами був визначений до 23.03.2008 року, що позивачем не оспорювалось та не заперечувалось. Після спливу вказаного терміну дія договору сторонами не продовжувалась. Між Кредитною спілкою «Золота Скриня» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір 23.03.2007 року, а з позовними вимогами про стягнення заборгованості по кредиту позивач звернувся лише у 2014 році, після спливу 8 років. Також в судовому засіданні встановлено, що перед тим, як звернутися до суду, будь-яких письмових претензій по оплаті заборгованості Кредитна спілка «Золота Скриня» відповідачу не висувала. Наведене, з врахуванням положень ст. 257 ЦК України, п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для застосування до виниклого цивільного спору позовної давності. Як передбачено статтею 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала із загальною позовною давністю. При цьому, позовна давність у один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Згідно статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути змінена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки між сторонами не було укладено у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, то Кредитна спілка «Золота Скриня» пропустив передбачений статтями 257, 258 ЦК України строк для звернення з вимогою про захист цивільного права. Відповідно до положень пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи викладене, з урахуванням фактичних обставин справи, наданих доказів, суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимоги за пропуском позовної давності Кредитною спілкою «Золота Скриня» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, строк повернення якого сплив 23.03.2008 року. Згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 Цивільного кодексу України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed