Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі договору дарування йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В 2009 році відповідачка, його дочка, залишила квартиру та перестала в ній проживати. Із-за реєстрації відповідачки в квартирі порушуються його права як власника. Він вимушений нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, не може оформити субсидію. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 13 лютого 2001 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі також зареєстрована його дочка - [PERSON]. В 2009 році [PERSON] залишила квартиру та перестала в ній проживати. Факт не проживання [PERSON] також підтверджується актом опитування сусідів від 08 грудня 2014 року. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України, яка регулює питання розірвання договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» відповідно до ст. 107 ЖК України (аналогічна ст.167 ЖК України) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги те, що відповідач значний час не проживає в спірній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що належить позивачу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved