Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0691/82/0126084 (далі по тексту «Кредитний договір»), за яким Кредитор надав Позичальнику кредит з розміром поточного ліміту в 15 000,00 гривень до 30 грудня 2017 року під 36,0 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Таким чином, Банк виконав свої зобов'язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. За користування Кредитом Клієнт щомісяця зобов'язаний сплачувати за ставкою, зазначеною в п.1.3. Відповідно до п. 18.2. Кредитний договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного погашення Клієнтом грошових зобов'язань за Договором, якщо інше прямо не передбачено Договором. 27.01.2017 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору відповідно до якої позичальнику було збільшено поточний ліміт до 44400,00 грн. Отже, із укладенням Кредитного договору у позичальника виник обов'язок повернути Банку кредит та відсотки у строки та в розмірах встановленні Кредитним договором. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 02.05.2018 року становить 108079 грн. 92 коп., що складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом в розмірі 97 900 гривень 00 коп. та заборгованості за недозволеним овердрафтом в розмірі 10 179 гривень 92 коп. На підставі вищенаведеного позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0691/82/0126084, за яким Кредитор надав Позичальнику кредит з розміром поточного ліміту в 15000,00 гривень до 30 грудня 2017 року під 36,0 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором (а.с. 7-16). Таким чином, Банк виконав свої зобов'язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. За користування Кредитом Клієнт щомісяця зобов'язаний сплачувати за ставкою, зазначеною в п.1.3. Відповідно до п. 18.2. Кредитний договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного погашення Клієнтом грошових зобов'язань за Договором, якщо інше прямо не передбачено Договором. 27.01.2017 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору відповідно до якої позичальнику було збільшено поточний ліміт до 44400,00 грн. (а.с. 17-20). Отже, із укладенням Кредитного договору у позичальника виник обов'язок повернути Банку кредит та відсотки у строки та в розмірах встановленні Кредитним договором. Позивачем відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором за вихідним № 114/5-118756 від 03.05.2018 року (а.с. 21-22). Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. У зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 02.05.2018 року становить 108079 грн. 92 коп., що складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом в розмірі 97 900 гривень 00 коп. та заборгованості за недозволеним овердрафтом в розмірі 10 179 гривень 92 коп. (а.с. 5-6). Таким чином, [PERSON], порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за договором кредиту на загальну суму 108079,92 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн., тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved