Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 46272,76 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 15.08.2007 р. по 01.04.2014 р. проходив службу в органах внутрішніх справ. У 2007 році був зарахований курсантом Одеського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. Згідно наказу МВС України від 17.03.2008 року №113 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС України» Одеський юридичний інститут Харківського університету внутрішніх справ реорганізовано у Одеський державний університет внутрішніх справ. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України на Придніпровській залізниці, та призначений на посаду оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Джанкой, згідно наказу УМВС України на Придніпровській залізниці № 66 о/с. Згідно наказу УМВС України на Придніпровській залізниці №46 о/с від 16.05.2014 року відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію). Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу дисципліни МВС України за власним бажанням, службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Загальна сума витрат згідно даних, викладених у довідці про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта [PERSON] складає 46272,76 гривень, які відповідач у добровільному порядку не повернув. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Одеського державного університету внутрішніх справ та надав згоду на проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що його проживання є АРК Крим, що визнана тимчасово окупованою територією. В зв'язку з належним повідомленням відповідача про місце і час судового розгляду, на підставі ст.ст.74, 76 ЦПК України, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до вимог закону України від 20.12.1990 року «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.08.2007 р. по 01.04.2014 р. 14.09.2007 року між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ (правонаступником якого є Одеський державний університет внутрішніх справ) та [PERSON] укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Крім того 27.10.2010 р. між Одеським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] був укладений Договір № 18 про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. За умовами вказаних договорів позивач брав на себе зобов'язання підготувати за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та спеціаліст за спеціальністю правознавство. У 2007 році відповідач був зарахований курсантом Одеського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. Згідно наказу МВС України від 17.03.2008 року №113 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС України» Одеський юридичний інститут Харківського університету внутрішніх справ реорганізовано у Одеський державний університет внутрішніх справ. 27.06.2011 р. [PERSON] закінчив Університет, отримав диплом фахівця за спеціальністю «правознавство» та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України на Придніпровській залізниці, та призначений на посаду оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Джанкой, згідно наказу УМВС України на Придніпровській залізниці № 66 о/с. За умовами п. 2.3.5 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі від 15.09.2007 року відповідач зобов'язується після закінчення навчання прибути до місця призначення визначеного у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено Замовником , і відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу за власним бажанням, службову невідповідність або порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, відповідно до пункту 2.3.6. вказаного вище договору відповідач зобов'язався уразі відрахування через небажання продовжити навчання або через недисциплінованість, чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на посаді, відшкодувати фактичні витрати пов'язані із утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно наказу УМВС України на Придніпровській залізниці №46 о/с від 16.05.2014 року відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію). Судом встановлено, що загальна сума витрат згідно даних, викладених у довідці позивача про суми коштів, які МВС України затратило на навчання курсанта [PERSON] складає 46272,76 грн., які відповідач у добровільному порядку не повернув. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні у встановлений строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На день розгляду справи судом з боку відповідача не надано суду доказів про виконання обов'язку щодо сплати витрат позивача за період навчання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved