Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом, підставність якого обґрунтувала таким. 26 березня 2014 року помер [PERSON], який приходився їй, [PERSON], рідним батьком. Після його смерті відкрилась спадщина. За життя, 17 травня 2007 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів їй, [PERSON], все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, в тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом. Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини впродовж шести місяців після відкриття спадщини. Її мати - [PERSON] від отримання обов'язкової частки у спадщині відмовилась на її користь. Свої спадкові права за заповітом на частину спадкового майна, яке залишилось після смерті батька, вона оформила та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема: на земельні ділянки, що належали спадкодавцю. Однак при оформлені спадщини у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Пирогова, 7 в селі Богданівка виявилось, що на нього відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчували б право спадкодавця на дане майно. З даних підстав нотаріус своєю постановою від 17 листопада 2015 року № 02-31/893 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний будинок. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а таке її право не визнається та оспорюється, позивач просить суд визнати за нею право власності по спадщині за заповітом після смерті [PERSON] Феодосійовича на житловий будинок № 7 з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Пирогова в селі Богданівка, Липовецького району, Вінницької області. В судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] не з'явились, однак у заявах, які адресували суду вказали, що позовні вимоги підтримують, просили суд позов задовольнити, а розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Представник Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не зявився, проте сільський голова надав суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти позову та просить суд справу розглянути за відсутності їх представника. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши усі зібрані у справі докази, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 26 березня 2014 року в селі Богданівка, Липовецького району, Вінницької області помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №1 та виконавчим комітетом Богданівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області видано відповідне свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 282532 ( а. с.4). Після смерті [PERSON] Феодосійовича відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи №199/2014 судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за заповітом, який ним був вчинений 17 травня 2007 року. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Богданівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 24. Даним заповітом [PERSON] заповів дочці - [PERSON] все належне йому майно, де б воно не було і з чого не складалось. Відомості про зміну чи скасування заповіту від 17 травня 2007 року відсутні. Як свідчать матеріали Спадкової справи №199/2014, [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, виявила свій намір на спадкування належного спадкодавцеві майна, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Дружина спадкодавця [PERSON] надала нотаріусу заяву, в якій висловила свою відмову від прийняття спадщини, будучи спадкоємцем за законом, який має право на обовязкову частку у спадщині. Позивач оформила свої спадкові права на частину спадкового майна, а саме: у вигляді земельних ділянок, однак оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вулиці Пирогова, 7, в селі Богданівка, Липовецького району, позбавлена можливості, на що вказує постанова, що винесена державним нотаріусом від 17 листопада 2015 року № 02-31/893 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний будинок, яка мотивована тим, що заявником не пред'явлено документу, який би посвідчував права спадкодавця на дане нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно положень ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач спадщину прийняла, інші спадкоємці відсутні, отож вона є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], на частину спадкового майна оформила свої спадкові права, про що нотаріусом видано відповідні свідоцтва, наявні в матеріалах спадкової справи, однак на житловий будинок, що розташований по вул. Пирогова, 7, в селі Богданівка, Липовецького району, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Звернення до суду є виключним способом захисту, коли таке право спадкоємця не визнається чи оспорюється. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно Технічного паспорта на житловий будинок, що розташований по вул. Пирогова, 7, в селі Богданівка, Липовецького району, рік побудови житлового будинку значиться 1969. Відповідно до ст. 1, ст. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Факт належності спадкодавцю житлового будинку №7 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Пирогова в селі Богданівка, Липовецького району підтверджується довідкою Богданівської сільської ради від 28 квітня 2016 року за № 187, з якої вбачається, що згідно записів погосподарської книги за 1960 роки по даний час був власником даного будинку (а.с. 9). Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті [PERSON] володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинком, тобто він перебував у його власності, право власності зареєстроване за ним згідно вимог діючого на той час законодавства по даних сільської ради. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, отож підлягають до повного задоволення. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: approved