Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначив, що 05 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 90 по вул. Степовій смт. Балабине Запорізького району Запорізької області у вигляді літ. А жилий будинок, жилою площею 43,8 кв.м., літ. Б сарай, літ. В літня кухня, літ. Ж вбиральня, літ. Д гараж, № 1-3 паркан, № 4 водогін розташований на земельній ділянці площею 814 кв.м. Вказаний договір був укладений між позивачем та відповідачем на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості та зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за р. № 4956.К від 05.08.1997 року та сплачено державне мито. Положенням п. 9 договору купівлі-продажу будинку від 05.08.1997 року передбачено, що в подальшому його нотаріальне посвідчення не потрібно. Умови укладеного Договору купівлі-продажу будинку від 05.08.1997 року були повністю виконані між позивачем та продавцем, відповідачем було звільнено домоволодіння, передані ключі, а позивач разом зі своєю сімєю в'їхав до вказаного будинку, в якому вони проживають і до теперішнього часу. В звязку з тим, що нотаріусами не визнається правомірність договору купівлі-продажу, укладеного на біржі нерухомості, оскільки його не посвідчено нотаріально, а оформити нотаріально вказаний договір від 05.08.1997 року у [PERSON]М не має можливості, у позивача виникають труднощі у розпорядженні житловим будинком № 90 по вул. Степовій смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, Враховуючи вищевикладене позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Вважає, що укладений договір законний, а право власності перейшло на будинок до нього, оскільки сторони виявили бажання на вчинення купівлі-продажу, уклали про це договір, передача майна та розрахунки відбулися, позивач фактично вступив у володіння майном, користується ним по цей час, однак не має можливості розпорядитись своєю власністю. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи належним чином, представником позивача надана до суду заява, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. У звязку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями, що містяться в\~ст.5 ЦК України\~та п. 4\~Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обовязки субєктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Судом встановлено, що 05 серпня 1997 року позивач за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбав у відповідача житловий будинок № 90 по вул. Степовій смт. Балабине Запорізького району Запорізької області у вигляді літ. А жилий будинок, жилою площею 43,8 кв.м., літ. Б сарай, літ. В літня кухня, літ. Ж вбиральня, літ. Д гараж, № 1-3 паркан, № 4 водогін розташований на земельній ділянці площею 814 кв.м. Даний договір купівлі-продажу зареєстрований на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості згідно з протоколом відкритих біржових торгів № 4956.К від 05 серпня 1997 року тасплачено державне мито. Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідач передав житловий будинок, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.3 Договору. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки правовідносини виникли в 1997 році, тобто під час дії\~ЦК України\~в редакції 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та\~перехідних положень ЦК України 2003 року, суд вважає, що при розгляді даної справи повинні бути застосовані норми\~ЦК України\~в редакції 1963 року. Положеннями\~ст.42 ЦК України 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми ( простої або нотаріальної ). Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року\~(далі -\~ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно\~ з ч.2\~ст.48 ЦК України 1963 року недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Спірний договір був укладений згідно з\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв у той час, а саме біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Згідно з ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час вчинення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~та п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК України\~(у редакції 1963 року) та\~ст. 220 ЦК України\~(у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною.\~У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та мешкає в спірному будинку, сплачує комунальні послуги. Відповідно до ст.49\~Закону України «Про власність»\~(діючого на час виникнення спірних правовідносин) володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки угода купівлі - продажу житлового будинку від 05.08.1997 року у передбаченому законом порядку з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася не дійсною, позивач на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР\~і ст.49\~Закону України «Про власність»\~набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно ним володів. \~Виходячи з викладеного, суд вважає можливим визнати укладений договір купівлі-продажу №4956.К від 5 серпня 1997 року, а саме: житлового будинку № 90 по вул. Степовій смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, зареєстровану Лозівською філією Харківської товарної біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомостю» за №4956.К від 05.08.1997 року, та визнати за [PERSON] право власності на вищевказаний будинок. \~\~\~\~

Outcome: approved