Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В позовних вимогах позивач просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , за місцем проживання його батька - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовані тим, що сторони не перебували в шлюбі, але мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що місце проживання дитини має бути визначено за місцем його проживання: [ADDRESS] так як між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Так позивач суду пояснив, що з [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Який з народження зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . До 2010 року [PERSON] , проживала з ним, сином та старшою донькою за адресою: [ADDRESS] , з того часу і до недавна її місце проживання невідоме. Достеменно відомо, що [PERSON] , власного житла немає. Десь біля восьми років тому [PERSON] пішла з дому, інколи приходила щоб переодягтись і знову йшла, все це відбувалось на протязі усіх цих років. Увесь час дбав про сина,забезпечував харуванням, оплачував його навчання в школі - садочку «Ластівка» ( проспект Оболонський, 32 г м. Київ). Так 29.12.2017 року [PERSON] вирішила узяти до себе [PERSON] на Різдвяні свята, останнім часом вона його інколи брала. У той день він поїхав до батьківської хати у село Трубіївка, Ружинського району Житомирської області, де мешкає одна з його сестер. 08.01.2018 року повернувся до Києва, але вдома сина не було, чекав, що [PERSON] його привезе, але він так і не повернувся. В квартирі виявив відсутність дитячого одягу у шафі. 10.01.2018 року він звернувся до школи - садочку «Ластівка» ( проспект Оболонський, 32 г м. Київ), де у третьому класі навчається його син [PERSON] , однак в школі повідомили, що до школи він не приходить. Як потім з`ясував, що [PERSON] забрала документи [PERSON] зі школи - садочку «Ластівка» посеред навчального року, коли дитині треба по новому звикати до однокласників та нової школи. Він працює в будівельній компанії на посаді виконроба. Зароблені кошти витрачаю виключно в інтересах дітей - навчання, харчування, оскільки старша повнолітня дочка сторін проживає разом з позивачем. Поштова скринька за його адресою постійно поповнюється листами банків-кредиторів з вимогою до відповідачки повернути позичені гроші. Дзвонять колектори і також вимагають повернення грошей. Вдалось з`ясувати, що [PERSON] у кредитних договорах вказує його адресу, телефон та прізвище, як контактної особи. На протязі останніх семи-восьми років [PERSON] , коли пішла з дому, про дітей не дбає, свої гроші витрачає виключно для задоволення власних потреб та інтересів. У зв`язку із зникненням сина [PERSON] він звернувся із заявою до РУНП Оболонського району, так як відповідачка самоправно, без його згоди, змінила місце навчання та проживання сина. Пізніше, після того як отримав позовну заяву за позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, дізнався, що відповідачка одружилася, та місце її проживання м. Фастів , Київської області , там і проживає син, віднайшов школу в якій він навчається, та почав спілкуватися з ним в межах школи. Зустрічатись з ним змоги також не має, бо [PERSON] , його переховує. Переконаний, що [PERSON] потрібен їй тимчасово, через її кредитні зобов`язання, як пом`якшуюча обставина. Чомусь же вона не забрала з собою повнолітню старшу дитину. Відповідачка та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, відповідачка подала відзив на позов, та суду пояснила, що з позивачем проживали у цивільному шлюбі, та мають двоє спільних дітей, повнолітня донька , та син [PERSON] [INFO] . Проживала у квартирі належній позивачу до жовтня 2017 року. Потім вийшла заміж, забрала сина, і поїхала. На даний час проживає у Фастові, то її житло, але докази не може надати. Старша донька проживає у квартирі з позивачем. Син навчається у 10-ій школі м.Фастова, з січня місяця 2018 року, а до цього проживав та навчався у Києві в школі - садочку «Ласточка». Вона зареєстрована в с.Трубіївка, син зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Вважаю, що кредити заплатила, нехай подають до суду, своє їм віддала. Коли жила з [PERSON] кредити брала. Дитину забрала одразу після одруження, не повідомляла про те що забрала дитину , і куди також. Вважає що краще чужий чоловік, який краще відноситься до сина, чим рідний поганий батько. Офіційно працює, касиром фінансової компанії з обміну валют. Словниковий запис у сина не поганий, не дано йому швидко читати, але читає. В подальшому відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилася, подали клопотання про проведення судового засідання у їх відсутність. Неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що на даний час навчаєтьсяся у 4 класі 10-ї школи м Фастова. Проживає з мамою у Фастові, з ними ще проживає дядя [PERSON] . раніше проживав у Києві на Оболоні, там проживали він , тато, [PERSON] сестра, там є у них є квартира, ходив у школу - садочок «Ластівка до третього класу. На даний час хотів би проживати і з мамою, і татом. Третя особа-Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, щодо вирішення справи покладались на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторони, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] . Що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Відповідно свідоцтва про право власності на житло виданого 26.07.2005 року Комунальним підприємством «Управління житлового господарства, Оболонського р-ну м .Києва , та технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності, [PERSON] , та [PERSON] є власниками квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (в рівних долях). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16 лютого 2018 року, було проведено обстеження умов проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , в сім`ї батька малолітнього [PERSON] створені всі умови для його всебічного та гармонійного розвитку. Батько повідомив, що мати разом з молодшим сином [PERSON] , залишила помешкання майже 3 місяці потому. До того часу хлопчик проживав з батьком та сестрою. Мати протягом 7-8 років з родиною не проживала. За даною адресою зареєстровані і проживають:батько [PERSON] , дочка [PERSON] , зареєстрований [PERSON] , але на даний час не проживає, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. В процесі розгляду справи було встановлено місце проживання малолітнього [PERSON] .. Так згідно поданої відповідачкою позовної заяви до Оболонського районного суду м.Києва про стягнення аліментів з позивача, було встановлено, що малолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , та її чоловіком [PERSON] .. Житло винаймають, так як згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно характеристики наданої ПП «НБК`Сантехмонтажплюс», на [PERSON] , [INFO] , працює виконробом на даному підприємстві, позитивно характеризується за місцем роботи, претензій та зауважень з боку керівництва та співробітників до роботи і поведінки [PERSON] не має. Без шкідливих звичок. Відповідно довідки наданої школою-дитячим садочком «Ластівка», [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався в ШДС «Ластівка» Оболонського району м.Києва з 1-го по 3 клас. Наказ про зарахування №9 від 25.08.2015 року, наказ про відрахування №1 від 12.01.2018 року. Відповідно повідомлення наданого начальником Оболонського УП ГУ НП в м.Києві, позивач звертався до поліції з приводу розшуку [PERSON] , та малолітнього [PERSON] .. Відповідно довідки Вербівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно копії трудової книжки, відповідачка [PERSON] 03.11.2018 року прийнята на роботу на посаду касира ТОВ «Голден Прут». Але доказів про стабільне матеріальне становиче суду не надала. Натомість до матеріалів цивільної справи подано листи, заяви банківських установ, копія рішення про стягнення боргу за договорами позики з [PERSON] , що свідчить про, те що у неї нестабільне фінансове становище. Відповідно довідки наданої Фастівським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа 1-ІІІ ступенів №10 - гімназія» Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] , навчається в 4-Б класі Фастівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа 1-ІІІ ступенів №10 - гімназія». Відповідно до довідки КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» від 12.06.2018 року №07-2419 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з сином, [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики наданої Фастівським НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів, на учня 4-б класу [PERSON] навчається у даній школі з 15.01.2018 року. Навчальний матеріал засвоює на середньому та низькому рівнях. Хлопчик повільно читає, прочитаний текст не завжди розуміє. Має незначний словниковий запас. Записи в зошиті робить неакуратно, допускає багато помилок, закреслює. Не завжди виконує домашні завдання, любить малювати, уроки трудового навчання, фізкультуру. У спілкуванні з однокласниками дружелюбний, подільчивий, готовий допомогти товаришам. За характером [PERSON] спокійний, скромний, сором`язливий, доброзичливий. Приймає участь в житті класу. До доручень ставиться відповідально. Батьки не приділяють належної уваги вихованню сина. Згідно Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради від 11 квітня 2019 року №06-23/2020, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол №4 від 20.03.2019 року місце проживання малолітнього [PERSON] , визначено за місцем проживання його матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Суд критично ставиться до даного висновку, так як в основу покладено акт обстеження житлового-побутових умов за місцем проживання позивача, натомість житлово-побутові умови відповідачки не було досліджено, крім того даний висновок носить рекомендаційний характер. Згідно квитанцій та товарних чеків, наданих позивачем, вбачається, що останній купував одяг синові, шкільне приладдя, поповнював мобільний телефон, та оплачував шкільні обіди. Судом встановлено, що дитина стала заручником неприязних стосунків між батьками, на свідомість дитини здійснюється постійний вплив, який став причиною негативного ставлення до батька. Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно достатті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказиподаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою 7 СК Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною радою України 27 лютого 1991 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідностатті 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства`передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії`від 07 серпня 1996 року, § 78). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За змістом статей150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved