Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштіввказуючи, що 10.09.2014р. відповідачем позивачу була видана власноруч написана розписка відповідно до якої відповідач отримав 1350 доларів США без строку повернення. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач надав позивачу письмову розписку та зобов'язався повернути борг. 17.08.2017 року зі слів відповідача, позивач зрозумів, що відповідач не має наміру повертати йому кошти, він ігнорує дзвінки, при зустрічі робить вигляд, що не бачить позивача. Взяті на себе зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, позичені кошти до цього часу не повернув, на неодноразові звернення не реагує. 17.08.2017р. позивач направ вимогу-заяву про повернення грошових коштів, але 08.09.2017р. представник позивача отримав повернуту поштою вимогу-заяву від 17.08.2017р. №17/08 з поміткою «за закінченням терміну зберігання». Так відповідачем сума за розпискою не сплачена в обумовлений термін. Позивач виконав взяті на себе зобов»язання щодо надання грошових коштів, але у зв'язку вищенаведеним вимушений звернутись для захисту своїх прав до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальну суму боргу у розмірі 34519 (тридцять чотири тисячі п»ятсот дев»ятнадцять) грн. 50 коп., сплачену ним суму судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з»явились, надали заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. В судове засідання відповідач повторно не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та в належній формі, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від неї не надійшло повідомлення про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв»язку з станом здоров»я, підтверджуючих документів не надано. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки Враховуючи, що представником відповідача [PERSON] не було надано підтверджуючих документів поважності причин неявки, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає визнати причину неявки представника відповідача неповажною, в зв»язку з чим розглядати справу за його відсутності. Представником відповідача [PERSON] було надано заперечення на позовну заяву, в якій вона заперечує той факт, що [PERSON] отримала у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1350 дол. США, вважає, що у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються позичальником з обов»язком наступного повернення на певний строк, відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника, при цьому з розписки, що надав позивач не вбачається жодних обов»язків, які походять саме з боргових зобов»язань, оскільки відповідач не брав на себе обов»язок повернути зазначені кошти, а також те, що зазначені кошти були взяті у борг у розписці не вказано. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч.2 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановлений законом. Відповідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно ч.1,2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція була зазначена в постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року за № 6-997цс17. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція була зазначена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року за № 6-79цс14. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.09.2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач [PERSON] передав у власність відповідача [PERSON] 1350 дол. США, що підтверджується оригіналом розписки, що мається в матеріалах справи. 17.08.2017 року представником позивача було направлено на адресу [PERSON] вимогу-заяву про повернення грошових коштів за договором позики від 10.09.2014 року у сумі 34546 грн. 50 коп., що підтверджується документально. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відовідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, навність розписки у кредитора [PERSON], свідчить про невиконання боржником [PERSON] свого обов»язку. Згідно листа НБУ курс валют станом на 17.08.2017 року складав 2557,27 грн. за 100 дол США. Отже, 1350 дол США в еквіваленті станом на 17.08.2017 року становить 34519 грн. 50 коп. Оскільки, позовні вимоги позивача задовольняються, тому відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., які підтверджуться документально.

Outcome: approved