Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, який згодом уточнив (а.с. 30-32). На обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі виконавчого листа № 314/2692/13-ц, виданого 23 липня 2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області, з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. В червні 2013 року, коли було постановлено судове рішення, на підставі якого в подальшому видано виконавчий лист, він працював у ВАТ «Мотор Січ», мав стабільні доходи. Однак [INFO] у нього та його нинішньої дружини [PERSON] народився син - [PERSON]. У зв'язку зі складними сімейними обставинами він був змушений взяти відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку терміном з 01 березня 2014 року по 29 листопада 2016 року. На теперішній час він не працює, оскільки здійснює безпосередній догляд за малолітньою дитиною, будь-яких стабільних доходів не має. У зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 15 січня 2015 року складає 1739,35 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 192, 197 Сімейного кодексу України, просить суд зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб їх стягнення з ? частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму, встановивши щомісячний розмір аліментів 350 грн. з урахуванням індексу інфляції, а також звільнити його від сплати заборгованості з аліментів у сумі 1739,35 грн. як такої, що виникла з поважних причин. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просили відмовити в його задоволенні у повному обсязі. На обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що обставини, на які посилається позивач як підстави для зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості, в силу вимог ст.ст. 192, 197 Сімейного кодексу України, не є істотними. Фактично позивач намагається покласти витрати по утриманню спільної дитини на відповідача, яка на теперішній час самотужки виховує двох малолітніх дітей. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. 23 липня 2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 314/2692/13-ц про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 23 травня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Вищевказаний виконавчий лист було видано на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 червня 2013 року, яке жодною стороною не оскаржувалося та набрало законної сили 02 липня 2013 року. Згідно розрахунку заборгованості з аліментів від 15 січня 2015 року, наданого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, загальна сума боргу за виконавчим листом № 314/2692/13-ц, виданим 23 липня 2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області, станом на 28 лютого 2014 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, з 01 березня 2014 року по 15 січня 2015 року розмір заборгованості становить 1739,35 грн., за цей період нараховано до сплати аліменти у розмірі 5699,35 грн., фактично сплачено боржником 3960 грн. (а.с. 33). З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] працевлаштований у ВАТ «Мотор Січ», з 01 березня 2014 року, згідно наказу № 226 від 14 лютого 2014 року, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 9). На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він має інші зобов'язання матеріального характеру, що перешкоджають у сплаті аліментів, а також про наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що перешкоджала йому щомісячно проводити сплату аліментів на утримання доньки дочки - [PERSON], [INFO], відповідно до рішення суду. Обставини, на які посилається позивач, а саме наявність іншої сім'ї, народження другої дитини - [PERSON], [INFO], (а.с. 7) та перебування позивача у відпустці по догляду за цією дитиною до досягнення нею трирічного віку, на думку суду, не можуть слугувати тими обставинами, які в силу ст. 192 Сімейного кодексу України надають суду право зменшити розмір аліментів. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову відповідача в частині зменшення розміру аліментів слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У позові позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості, посилаючись на тяжкий матеріальний стан. При цьому, на думку суду, зміна матеріального стану позивача не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості, а є лише підставою для відстрочки чи розстрочки сплати заборгованості за аліментами, як це зазначено у ч. 1 ст. 197 Сімейного кодексу України. Разом з тим, позивач ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не посилався на тяжку хворобу чи інші обставини, які мають істотне значення, та які можуть бути підставами для звільнення від сплати заборгованості згідно вимог закону. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він має інші зобов'язання матеріального характеру, що перешкоджають сплаті аліментів, про наявність у нього тяжкої хвороби, про витрачання коштів на придбання ліків та інших витрат, пов'язаних із погіршення стану здоров'я або іншої обставини, що перешкоджає йому щомісячно проводити сплату аліментів на утримання дочки відповідно до рішення суду. Відповідач був обізнаний як про свій обов'язок сплачувати аліменти, так і про початок виконання обов'язку по сплаті аліментів, однак не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, а також не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Таким чином, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed