Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], в якому з 27 листопада 2011 року зареєстрований відповідач [PERSON] З дати реєстрації в зазначеному житловому приміщенні відповідач в ньому не проживав і не проживає, а його реєстрація в приміщенні порушує його права як власника на користування та розпорядження житловим будинком. З посиланням на ст.ст.71,72 ЖК України вважає, що оскільки відповідач без поважної причини більше 6 місяців не проживає у вказаному житловому будинку, то він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в належному йому на праві власності будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити. Пояснив суду, що зареєстрував [PERSON] у житловому будинку на прохання свого сина. На теперішній час місце проживання відповідача йому не відоме, оскільки останній ніколи не проживав у належному йому на праві власності будинку з часу здійснення такої реєстрації. На даний час він має намір продати свій будинок, а реєстрація відповідача в цьому будинку перешкоджає йому реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідач [PERSON] не є його родичем чи членом його сім'ї. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації, про що свідчать направлені рекомендованою кореспонденцією на його адресу повістки-виклики до суду, які повернулися без вручення з відміткою «не проживає»(а.с.33-34,44-45), в зв'язку з чим суд ухвалив здійснити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Представник третьої особи - Солонянський районний сектор Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.42,46), в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. В зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд у відповідності зі ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у його відсутність та за згодою позивача у порядку заочного провадження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що є сусідкою позивача, так як з 1981 року також проживає на [ADDRESS] через дві хати від позивача. Позивач проживає разом зі своєю дружиною - [PERSON] Раніше з ними також жив і їх син [PERSON], але на протязі останніх років він з ними не проживає. Інших осіб, які б проживали в будинку позивача, вона ніколи не бачила. Відповідача [PERSON] не знає і ніколи не бачила. Підписуючи акт обстеження помешкання позивача вона зазначила, що [PERSON] не проживає в цьому будинку, але прописаний, при цьому про прописку відповідача в будинку позивача було зазначено в акті зі слів позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 2000 року проживає в [ADDRESS] та є сусідкою позивача, який проживає в будинку разом зі своєю дружиною, зі слів якої їй відомо, що в будинку прописаний, але не проживає чоловік на ім'я [PERSON], якого вона бачила на подвір'ї [PERSON] десь два роки тому, але після чого в будинку позивача він ніколи не проживав і не з'являвся. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить домоволодіння №11 з господарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 19 червня 2013 року, який було нотаріально посвідчено державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І. В. за реєстровим № 4-380, свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 1990 року, виданого Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №385, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2013 року, що також підтверджується і технічним паспортом на житловий будинок від 26 червня 2013 року (а.с.8,9,11, 12-16). Відповідно до виданої Солонянською селищною радою Солонянського району Дніпропетровської області виписки з домової книги по [ADDRESS] (а.с.17) зареєстрований [PERSON], [INFO], а згідно довідки Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 01 серпня 2014 року № 1753 (а.с.21) [PERSON] має такий склад сім?ї: дружина - [PERSON], син - [PERSON], [PERSON] - наявність родинних стосунків не зазначена. Згідно актів обстеження помешкання громадянина [PERSON] по [ADDRESS] від 03 січня 2014 року, 30 липня 2014 року, 15 березня 2014 року, проведених в тому числі за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області Гарбуз С.Т., громадянин [PERSON] зареєстрований уданому житловому будинку, але на момент проведення обстежень в даному будинку не проживає з грудня 2012 року, його особистих речей або інших даних, які могли б свідчити про його проживання в цьому будинку при обстеженні виявлено не було (а.с.18-20). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зазначених у пунктах 1-7 ч.3 цієї статті. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що з грудня 2012 року, тобто більше шести місяців, відповідач без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації в житловому будинку [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачеві [PERSON], не з'являється в ньому тривалий час та не користується ним більше шести місяців, при цьому не несе ніяких витрат по утриманню даного будинку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин в житловому будинку позивача не проживає більше шести місяців і з грудня 2012 року не робить спроб повернутися проживати у ньому, внаслідок чого відповідно до вимог ст.ст.71,72 ЖК України у судовому порядку підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS], оскільки позивач як власник будинку має право розпоряджатися, користуватися та володіти ним на власний розсуд. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved