Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з останнім перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2013, від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 шлюб розірваний. Спочатку позивач разом із дитиною проживали за адресою: [ADDRESS] , а з січня 2018 разом із донькою переїхали та проживають за адресою: [ADDRESS] . З боку відповідача будь-яких спорів щодо проживання дитини не виникало. 29.08.2018 позивач уклала шлюб із [PERSON] з яким у доньки склалися гармонійні відносини. Однак, коли відповідач дізнався про існування нової родини позивача, став погрожувати, що забере дитину проживатиме до себе, а також те, що не надаватиме жодних дозвільних документів на здійснення правочинів, дозволів на виїзд дитини за кордон тощо. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вихованням та утриманням дитини займається лише позивач. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за її відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю до суду не надав, відзив проти позову або зустрічний позов до суду не надійшло, тому суд зі згоди представника позивача постановляє заочне рішення, що не суперечить правилам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, прийняти рішення із урахуванням висновку органу опіки. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.10.2014, актовий запис №1008 (а.с.7). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.9). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивач зареєстрована та проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішені спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей № 339 від 07.05.2019 визнано за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] (а.с.55,56). Із системного тлумачення ч,1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при урахуванні встановлених вище обставин, з урахуванням інтересів дитини, суд надійшов до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, яка має можливість надати доньки належний духовний та фізичний розвиток. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Далі, згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) на утримання неповнолітньої дитини, щомісяця до досягнення нею повноліття. Разом із тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави та позивача судові витрати.

Outcome: approved