Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наступними підставами. Як вказує позивач, 01.11.2021 року він дізнався, що відносно ньогоо відкрито виконавче провадження про стягнення на користь відповідача, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», заборгованості у розмірі 10609,25 гривень. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. за №34805 від 11.05.2021 року. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а саме. Так, позивач зазначає, що жодних кредитних договорів з відповідачем він не укладав. Також він вказує на те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, а йому відповідачем не була направлена вимога про усунення порушення виконання зобов`язань. Крім того, договір, на якому було вчинено виконавчий напис, не був нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису. На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №34805, вчинений 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості 10609,25 гривень. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. До судового засідання позивака не з`явився, представник позивача адвокат Карягін П.І. надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача до судового засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов до суду не надав. При цьому, до початку розгляду справи по суті, від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, у якій він зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Треті особи по справі до судового засідання не з`явилися з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позов до суду не надавали. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 22.12.2006 року позивачем та АТ «Індустріально-експортний банк» було укладено кредитний договір №166/703666. У подальшому право вимоги за цим договором неодноразово передавалося на підставі договорів про відступлення права вимоги. Тобто, посилання позивача на той факт, що ним не укладався жодний договір кредиту з відповідачем, цілком відповідають дійсності. Крім того, з наданої копії оспорюваного виконавчого напису вбачається, що 14.12.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги, а первісним кредитором був АТ «Індустріально-експортний банк, проте ці договори в матеріалах справи відсутні. Таким чином встановити, чи взагалі мав право відповідач вимагати від позивача виконання зобов`язань за укладеним ним з АТ «Індустріально-експортний банк» кредитним договором від 22.12.2006 року, неможливо. Проте, нотаріусом за таких обставин було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення відповідачем позивача та надіслання йому вимоги про сплату заборгованості. Відповідно до вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за №296/5, та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1-1 цього Переліку, затвердженого постановою Кабміну від 29.06.1999 року за №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Проте, з огляду на досліджені матеріали нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного нотаріального напису, копія яких надана на вимогу суду та вивчена судом під час судового слідства, вбачається, що заборгованість у даному випадку вважати безспірною неможна, вимога позивачці не надсилалася, доказів наявності заборгованості не надано, право відповідача на пред`явлення вимог фінансового характеру до позивачки не підтверджено. Згідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом лише формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису Також зазначено, що законодавством не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, звернуто увагу судів на те, що, у відповідності до Закону України «Про нотаріат», нотаріус має можливість витребувати при вчиненні виконавчого напису і інші документи, окрім перелічених у переліку. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було вчинено усіх дій, передбачених законодавством та необхідних для вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене, робиться висновок про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь судових витрат, суд виходить з наступного. Так, позивачем не надано жодного документу на підтвердження того, що ним було витрачено 10000 гривень на правничу допомогу. Таким чином, оскільки ці витрати не підтверджені позивачем, підстав для їх стягнення з відповідача, на думку суду, немає. До позову було додано квитанцію про сплату позивачем судового збору у розмірі 908,00 гривень. У відповідності до вимог статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті стягненю підлягають 50 відсотків сплаченого судового збору. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved