Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить визнати недійсним пункт 4 кредитного договору № 1001409591201 від 21.09.2019, який передбачає щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% від суми наданого споживчого кредиту, що еквівалентно 1 794,00 гривень у кредитному договорі, укладеному між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк»; визнати недійсним графік платежів договору № 1001409591201 від 21.09.2019, яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 794,00 гривень; зобов`язати Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» зарахувати сплачену [PERSON] комісію за обслуговування кредитної заборгованості за весь час дії кредиту в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом № 1001409591201 від 21.09.2019. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21 вересня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 60 000,00 грн з процентною складовою 0, 01 % річних, тип ставки фіксована, строк кредиту - 36 місяців. Відповідно до п. 4 Акцепту під час користування кредитом банк надає позичальнику послугу за обслуговування кредиту у розмірі - 2,99 %, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ від суми кредиту. Аналізуючи у грудні 2019 року історію сплати за вказаним вище кредитом, позивач дізнався, що зі сплачених ним в рахунок повернення кредиту 6 921,92 грн тільки 3 332,95 грн було зараховано за тілом кредиту, 0,97 гривень за відсотками і 3 588,00 грн було зараховано на сплату комісії. Позивач вважає, що пункти за обслуговування кредиту мають бути визнані недійсними, оскільки вони є незаконними та збільшують відсотки за даним кредитом з 0,01% до 72,3% на ануїтетні платежі і вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. 13 січня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 вересня 2019 року позивач подав заяву № 1001409591201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (Акцепт), на підставі якої було укладено кредитний договір № 1001409591201 з АТ «Перший Український міжнародний банк» та отримано кредит на споживчі цілі в сумі 60 000,00 грн. Згідно з зазначеним договором банк надає позичальнику споживчий кредит («Кредит на загальні цілі - GР Х-sеll SР ВСЕЯСНO2,99 (36) - банківський переказ») в сумі 60 000,00 грн, процентна складова 0, 01 % річних, тип ставки фіксована, строк кредиту - 36 місяців. Відповідно до п. 4 Акцепту під час користування кредитом банк надає позичальнику послугу за обслуговування кредиту у розмірі - 2,99 %, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ від суми кредиту. Зазначену суму комісії вказано в графі «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням всіх супутніх послуг. З історії оплат за кредитним договором № 1001409591201 від 21.09.2019 судом вбачається, що 21.10.2019 та 21.11.2019 позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальній сумі 6 921,92 грн. Зі сплачених позивачем коштів в рахунок повернення кредиту 3 332,95 грн зараховано за тілом кредиту, 0,97 гривень за відсотками і 3 588,00 було зараховано на сплату комісії. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від споживача придбання чи сплату будь-яких товарів чи послуг банку, як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У кредитному договорі № 1001409591201 від 21.09.2019 у графіку щомісячних платежів, який є невід`ємною частиною цього договору, встановлена процентна ставка послуги, яка зафіксована у грошовому виразі, у тому числі й плата за обслуговування кредиту (комісія). Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Частинами 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1746цс16 за споживача до АТ «Ідея Банку», було скасовано пункт 1.4 кредитного договору щодо нарахування плати за обслуговування кредиту і зазначено, що обслуговування кредиту є супутньою послугою кредиту, яку банк здійснює на власну користь і позичальник не повинен платити щомісячну комісію за обслуговування кредиту, тобто за послуги, що супроводжують кредит. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням вищенаведеного судом встановлено, що положення оспорюваного кредитного договору № 1001409591201 від 21.09.2019 щодо встановлення плати за обслуговування кредиту про споживчий кредит та недотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність» та «Про споживче кредитування», а також включення в кредитну угоду несправедливих і дискримінаційних умов кредитування, які істотно порушують права позичальника, а саме пункту 4 кредитного договору № 1001409591201 від 21.09.2019, згідно зі ст. 203, 215 ЦК України і є підставою для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо істотних умов необхідних для його укладення. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір за кожну позовну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 2 305,20 грн. На підставі викладеного, ст. 203, 215, 1054 ЦК України, ст. 1, 18, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved