Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 11.09.2015 року уклав договір позики з відповідачем, на виконання якого передав останній кошти в сумі 15000 гривень строком на 6 місяців, тобто до 10.03.2016 року. Оскільки в зазначений у договорі строк відповідач борг не повернула просить рішенням суду стягнути з [PERSON] на його користь 15000 гривень боргу за договором позики та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і пояснив, що на прохання відповідача надав останній у борг 15000 гривень. Вказана сума коштів була передана відповідачу, про що було складено [PERSON] власноруч розписку. Доводи відповідача про те, що остання не отримувала коштів за написаною розпискою заперечив, зазначивши, що він не являється приватним підприємцем, тому не міг бути роботодавцем [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила, що працевлаштувалась продавцем магазину, якій належить сімї позивача. Під час проходження стажування позивач, на всякий випадок, запропонував написати розписку про отримання позики, яку вона фактично не отримувала. Трудової угоди з нею не укладалось, запис про роботу до трудової книжки не вносився. Деякий час вона працювала в магазині, який розташований в районі [PERSON] м.Коростеня та належить сімї позивача. Коли вирішила змінити місце роботи повідомила про це позивача. Останній попросив її ще три дні попрацювати. За цей час в магазині було проведено інвентаризацію в ході якої було виявлено нестачу більш як на 20 тисяч гривень. Позивач забрав у неї документи, зокрема трудову книжку, яку до даного часу не повернув. Вважає, що таким чином позивач намагається покласти на неї нестачу, з результатами якої її навіть не ознайомили. Вказала, що за результатами вчинених позивачем зазначених дій нікуди не зверталась. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що за написаною відповідачем розпискою гроші не передавались. Зміст розписки свідчить про обізнаність позивача в юридичних питаннях. Натомість спілкування з відповідачем свідчить про те, що їй написані терміни є не зрозумілими, що вказує на те, що текст розписки їй диктували. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 11.09.2015 року відповідач отримала у борг грошові кошти від позивача в сумі 15000 гривень строком на 6 місяців, тобто до 10.03.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Укладений між сторонами договір відповідає формі договору позики, передбаченої вказаною нормою закону. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Сторона відповідача на підтвердження своїх доводів жодних доказів, в розумінні ст.57-59 ЦПК України, не подала. Отже, враховуючи те, що зобовязання за договором позики відповідачем належним чином у визначений строк не виконано, кошти за розпискою не повернуто, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції від 12.06.2017 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved