Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди з наступних підстав. 10.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки, за яким орендна плата складає 5083 гривні за кожен рік. Строк виплати орендної плати зазначено до 01 грудня кожного року. Як зазначає позивач, відповідачем з грудня 2013 року не виплачено орендну плату у розмірі 5083 гривні. При цьому, за умовами вказаного договору, за несвоєчасну виплату орендної плати підлягає сплаті пеня у розмірі 0,1% за кожен день прострочки. Таким чином, вказуючи на систематичну невиплату орендної плати, позивач вважає, що є підстави для розірвання договору оренди, а також у стягненні з відповідача на його користь суми заборгованості по орендній платі у розмірі 5083 гривні та пені за період з 02.12.2013 року по день звернення з позовом до суду. Також вважає за необхідне зобов'зати відповідача повернути йому земельну ділянку та зобов'язати Державний реєстр речових прав реєстраційної служби Якимівського РУЮ у триденний термін провести реєстрацію розірвання зазначеного договору. У судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог і просить розірвати договір оренди землі, укладений між ним та відповідачем 10.01.2014 року, а також стягнути на його користь невиплачену суму орендної плати у розмірі 5083 гривні і суму пені за період з 02.12.2014 року по 23.03.2015 року у розмірі 569,30 гривень. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що підприємство повністю розрахувалося з позивачем по орендній платі, оскільки, ще до укладення договору оренди, між ними фактично існували правовідносини з користування відповідачем землею позивача за узгоджену плату, яка виплачувалася у 2012 та 2013 роках наперед, а 3000 гривень за 2014 рік було виплачено позивачеві ще восени 2014 року. Крім того, за усною домовленістю з позивачем представник відповідача займалася отриманням на ім'я позивача держакту про право власності на належну останньому земельної ділянки, за що, відповідно, проводила оплату, яка загалом склала 2722,26 гривень. Ця сума, за згодою позивача, була вирахувана з належної йому до виплати орендної плати. Таким чином, на думку представника відповідача, немає підстав для розірвання договору оренди землі та стягнення з відповідача орендної плати і пені за її несвоєчасну виплату. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, допитавши у судовому засіданні свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Дійсно, 10.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, за яким позивач передав в оренду відповідачеві належну йому земельну ділянку, розташовану на території Черноземненської сільської ради, площею 12,6960 га, а відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві орендну плату у розмірі 5083 гривні в строк до 01 грудня кожного відповідного року (а.с.8-9). Крім того, як було встановлено у судовому засіданні, свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку (а.с. 10) позивачем було отримано 09.01.2014 року, а до цього часу він володів нею на підставі земельного сертифікату. При цьому, протягом 2012-2013 років (до укладення договору оренди 10.01.2014 року), відповідач за домовленістю з позивачем користувався вказаною земельною ділянкою. Між сторонами існувала домовленість щодо розміру оплати за користування землею - 2500 гривень за рік. Оскільки ці факти не оспорюються сторонами у судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що протягом 2012-2013 років між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу оренди належної позивачеві земельної ділянки. Також судом приймається до уваги те, що згідно до наданих відповідачем документів (а.с. 25-32), відповідачем сплачувався і земельний податок і податок з доходу фізичної особи - [PERSON], що також підтверджує наявність правовідносин саме оренди землі між сторонами. Як пояснили у судовому засіданні представник відповідача та свідок [PERSON], у користуванні підприємства також перебувала земельна ділянка дружини позивача. Коли у родині позивача склалося скрутне матеріальне становище через тяжку хворобу дитини (онкозахворювання), на прохання позивача та його дружини у 2012-2013 роках орендна плата була виплачена наперед ( в рахунок майбутніх платежів). Так, у 2012 році за користування двома земельними ділянками, замість 5000 гривень обумовленої орендної плати (по 2500 гривень за кожну) відповідачем було виплачено 6000 гривень, у 2013 році - 10000 гривень. Таким чином, за користування земельною ділянкою, належною позивачеві, відповідачем було за 2012-2013 роки замість 5000 гривень (по 2500 гривень за кожен рік) виплачено 8000 гривень, тобто сума орендної плати, виплачена наперед, склала 3000 гривень. Ці факти також підтвердив у судовому засіданні позивач по справі, а відповідачем було надано оригінал платіжної відомості з цього приводу, копія якої долучена до матеріалів справи. Крім того, як випливає з показів представника відповідача та свідка [PERSON], восени 2014 року [PERSON] (який є директором підприємства) особисто приїздив додому до позивача і привозив 3000 гривень орендної плати за користування двома земельними ділянками (позивача та його дружини). Ці гроші він передав дружині позивача, за що вона і розписалася у платіжній відомості. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що, з урахуванням виплаченої наперед у 2012-2013 роках орендної плати, сума орендної плати за 2014 рік, виплачена відповідачем позивачеві складає 4500 гривень. При цьому критично суд ставиться до посилань представника позивача на те, що зазначені грошові кошти, згідно до показів свідка та підписів у платіжній відомості, передавалися дружині позивача, а не особисто йому, тому неможна вважати, що саме з позивачем було проведено розрахунок за договором оренди належної йому земельної ділянки. Так, як пояснив позивач у судовому засіданні, його шлюб з [PERSON] зареєстрований офіційно, вони проживають однією сім'єю, мають спільний побут, виховують спільну дитину. Крім того, він вказав, що про всі суми, виплачені відповідачем, йому було відомо від дружини, витрачалися ці гроші на лікування їх спільної дитини за взаємною згодою, тобто були частиною сімейного бюджету. Також судом враховується той факт, що відповідачем проводилася оплата оренди одразу двох земельних ділянок, належних подружжю, одночасно. Щодо посилань представника відповідача на те, що 2722,26 гривень, витрачені на оформлення документів на право власності на землю на ім'я позивача, були, за усною домовленістю з позивачем, вирахувані з орендної плати, суд вважає, що у даному випадку, згідно до ст. ст. 21, 23 Закону України «Про оренду землі» мало місце зменшення орендної плати на певну суму, тому цю домовленість слід було оформлювати додатковою письмовою угодою до договору оренди. З пояснень сторін у судовому засіданні випливає, що навіть при усній домовленості з позивачем конкретно сума вирахувань узгоджена не була. Таким чином, вважати ці вирахування з орендної плати законними, на думку суду, вважати неможна. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні було встановлено, що відповідачем позивачеві за договором оренди землі від 10.01.2014 року було виплачено орендну плату у сумі 4500 гривень, тобто сума недоплати, виходячи із встановленої договором, складає 583 гривні (5083 гривні - 4500 гривень = 583 гривні). Строк виплати орендної плати, у відповідності до п. 4.3 договору оренди, сплив 01.12.2014 року. До теперішнього часу зазначена заборгованість відповідачем позивачеві не сплачена. Згідно до п. 4.6 зазначеного договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочки. Таким чином, на момент звернення позивача до суду пеня складає 64,96 гривень (0,1% від 583,00 гривень дорівнює 0,58 гривень, прострочено 112 днів з 02.12.2014 року по 23.03.2015 року, 0,58 гривень х 112 днів = 64,96 гривень). Ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заявленої вимоги про дострокове розірвання договору оренди землі від 10.01.2014 року, то, виходячи з вище викладеного, встановлено, що посилання позивача на систематичну несплату йому орендної плати відповідачем у даному разі є безпідставними, оскільки є тільки заборгованість відповідача по частині орендної плати за один рік. При цьому закон (ст. 32 Закону України «Про оренду землі) пов'язує можливість дострокового розірвання договорів оренди землі з фактом систематичних порушень своїх обов'язків однією із сторін договору. У даному разі, як вказано вище, доказів системного нехтування своїми обов'язками за договором від 10.01.2014 року відповідачем, стороною позивача надано не було. Враховуючи викладене, у цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. На підставі вище зазначеного,

Outcome: partial