Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 07 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11341180000 згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 80\~000, 00 дол. США на строк до 07 травня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 5 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 07 травня 2008 року уклали іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS]. 13 лютого 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №2 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими АТ «УкрСиббанк» відступив своє право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту № 11341180000 від 07 травня 2008 року. У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» має право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Однак, ТОВ «Кей-Колект» не взмозі реалізувати предмет іпотеки, з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, оскільки на вищевказану квартиру був накладений арешт постановою Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 13 серпня 2010 року. Зазначена постанова про накладення арешту на квартиру порушує майнові права ТОВ «Кей-Колект», тому позивач просить звільнити вищевказане майно з-під арешту. Представник позивача ТОВ «Кей-Колект» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Представник Другого Приморського ВДВС ОМУЮ у судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11341180000 згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 80\~000, 00 дол. США на строк до 07 травня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 5 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 07 травня 2008 року уклали іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS]. 13 лютого 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №2 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими АТ «УкрСиббанк» відступив своє право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту № 11341180000 від 07 травня 2008 року. У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» має переважне право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Однак, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 серпня 2015 року, на вищевказану квартиру був накладений арешт постановою Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 13 серпня 2010 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 зазначеного Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. ТОВ «Кей-Колект» не взмозі реалізувати предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, оскільки на вищевказану квартиру був накладений арешт постановою Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 13 серпня 2010 року. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» \~у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Аналіз вищевказаних норм приводить суд до висновку, що ТОВ «Кей-Колект» наділене переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS]. Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved