Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 22 червня 2009 року померла її мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,65 га. розташована на території Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач вказує на те, що інших спадкоємців у померлої не має, після смерті та поховання матері, в зв»язку із віддаленістю місця проживання, оскільки проживає в [INFO] та місце знаходження Маловисківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області, а також у зв»язку із літнім віком та поганим станом здоров»я, в травні 2016 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої матері. Проте їй було відмовлено у його видачі з тих підстав, що вона пропустила встановлений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У звязку із цим змушена звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений його довірителем позов та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому та додатково пояснив, що після смерті матері позивач він не знала, що потрібно було звернутися на протязі 6-ти місячного строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, її сестра [PERSON] померла. Також представник позивача вказує на те, що\~ причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини стала психологічна травма, яка понесла негативні наслідки на об»єктивність та своєчасність прийняття рішень для подання заяви про прийняття спадщини, вона перебувала у депресивному стані, складні соціально-побутові умови, погіршення матеріального стану все це у своїй сукупності перешкодило їй у встановлені законодавством строки подати відповідну заяву до нотаріальної контори. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача,\~ позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до\~ ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі\~ визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 жовтня 1953 року народилася [PERSON], її батьком є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 8). З Свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 06 березня 1981 року Солоницькою селищною радою Дергачівського району Харківської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої «Стріляна», актовий запис № 14 (а.с. 9). Як вбачається із Свідоцтва про смерть 22 червня 2009 року померла [PERSON] (а.с. 10). З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері [PERSON], померлої 22 червня 2009 року, через те, що було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 травня 2016 року (а.с. 11). Відповідно до інформації наданої Маловисківською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області спадкова справа після смерті [PERSON] не зареєстрована, із заявами про прийняття спадщини до майна померлої ніхто не звертався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.29-31). Як вбачається з матеріалів справи, на випадок своєї смерті [PERSON], зробила розпорядження, склавши заповіт на ім.»я [PERSON], яким заповіла земельну ділянку площею 4,65 га., яка розташована на території Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 108200, виданого Маловисківською райдержадміністрацією Кіровоградської області 15 березня 2005 року. Проте як вбачається із Свідоцтва про смерть [PERSON] померла 05 серпня 2007 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, тобто вона померла до ще смерті заповідача [PERSON], а отже таке майно, у зв»язку із смертю спадкоємця на якого було складено заповіт, є таким, що неохоплене заповітом, а тому його спадкування здійснюється на підставі спадкування за законом (а.с. 34). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, проте пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки повинен був звернутися до нотаріальної контори до 22 грудня 2009 року. У ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контори, після чого вважається таким, прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На думку суду, поважними причинами для застосування положень ст. 1272 ЦК України є тривала хвороба позивача, що підтверджується медичними документами наявними у матеріалах справи, юридична необізнаність, а також віддаленість місця проживання позивача від місцезнаходження Маловисківської районної державної нотаріальної контори в Кіровоградській області. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до\~\~\~ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків\~\~цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції, при невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять, що позивачем доведено непереборні істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини, які носять поважний характер, через які позивач [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 22 червня 2009 року,\~ оскільки після смерті спадкодавця тривалий час хворіла, при цьому ст. 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України і як свідчить практика Європейського суду з прав людини, особа вправі бути юридично необізнаною. Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а позивач\~ в інший спосіб захистити своє право не може\~ ніж\~ звернутися до суду, то\~ його позовну заяву необхідно задовольнити та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача і відповідач у справі не порушував права позивача, тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved