Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.01.1995 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі РАГС Канівського міськвиконкому Черкаської області, актовий запис № 15. Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка вже повнолітня, проживає окремо. 21.12.2018 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторони на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2004, за спільні кошти придбали квартиру по [ADDRESS] . На даний час після розірвання шлюбу [PERSON] не визнає спільне сумісне право власності на 1/2 частину квартири по [ADDRESS] , яка придбана ними в період шлюбу. Просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя - квартиру за [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, свої інтереси доручив представляти [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав телефонограму про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами був зареєстрований шлюб у відділі РАГС Канівського міськвиконкому Черкаської області, актовий запис № 15. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] , житловою площею 44,8 кв.м. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до наведеної норми права, вище вказане спірне майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбано під час знаходження сторін в шлюбі та не виключено з цивільного обороту. Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги докази, які свідчать про час набуття позивачем та відповідачем спірної квартири, суд, вважає, що дійсно, вона відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що під час придбання квартири [ADDRESS] сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Крім того, між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд визнає, що майно, яке є предметом цього спору належить сторонам в рівних частках кожному по 1/2 частині. Таким чином, виходячи з вищенаведеного та відповідно до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що за [PERSON] може бути визнанно право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 81 СК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України). Таким чином, під час судового засідання, судом повно та всебічно з`ясовані всі обставини справи та обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, були досліджені наявні в матеріалах справи докази, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позивних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved