Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Управління благоустрою і житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, [PERSON], треті особи: виконком Саксаганської районної у місті ради, [PERSON], про встановлення факту проживання в якості члена сім'ї квартиронаймача, визнання розпорядження Управління благоустрою і житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним. В якому просить суд: визнати, що мати позивача [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO] року - станом на 29 серпня 2002 року постійно проживала разом з позивачем [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] у якості члена сім'ї відповідачки [PERSON]; Визнати розпорядження №С-582 від 08 жовтня 2002 року відповідача Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради (на час прийняття спірного розпорядження Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради), а також виданого на його підставі Свідоцтва №С582 від 14.03.2003 року про право на житло - недійсним; Визнати договір від 10 жовтня 2005р. купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] - недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є його бабусею. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року. Батько - [PERSON] рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2007 року позбавлений батьківських прав по відношенню до позивача. Мати позивача [PERSON] разом з позивачем з 1992 (рік народження) до 2005 року фактично проживала у трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Проте [PERSON] 14.03.2003 року приватизувала спірну квартиру на себе одну, при цьому вона не вказала ту обставину, що в спірній квартирі окрім неї постійно проживає [PERSON] та позивач. 08 жовтня 2002 року орган приватизації видав розпорядження №С-582 від 08.10.2002р., згідно якого власником спірної квартири є [PERSON] На підставі вказаного розпорядження відповідачем УЖКГ виконкому Криворізької міської ради видане відповідачу [PERSON] свідоцтво№С-582 від 14.03.2003 року про право власності на спірну квартиру. 21 березня 2005 року [PERSON] видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження спірною квартирою. 10 жовтня 2005 рок [PERSON] на підставі довіреності продав вказану квартиру [PERSON] за 16000 грн. Позивач вважає розпорядження УБЖП виконавчого комітету Криворізької міської ради та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло , та договору купівлі-продажу - недійсними, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача, в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначили, що на час приватизації 2002-2003р.р. [PERSON], як член сім'ї наймача [PERSON], користувалися нарівні з наймачем [PERSON] усіма правами, що випливають з договору найму житлового приміщення. [PERSON] проживав у спірній квартирі разом з матір»ю і за ним до повноліття зберігальсь право на вказане житлове помешкання. Представники відповідача [PERSON], в судовому засіданні, пояснили, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти позову. Заявили клопотання про застосування строку позовної давності. Зазначили, що правовідносини, щодо яких подана дана позовна заява, вже досліджувалися в судовому порядку і по ним винесено судове рішення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу від 15.11.2011 року, яке було скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2012 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2012 року, - рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2012 року залишено без змін. Представник Управління благоустрою і житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомний належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність та винесення рішення на розсуд суду. Відповідач, [PERSON] та треті особи, до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд дослідив матеріали справи: - свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13); - рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20.06.2007 року №323/2 про призначення піклування на неповнолітнім [PERSON], відповідно до якого призначено [PERSON] піклувальником неповнолітнього, позбавленого батьківського піклування [PERSON] (а.с.14); - актовий запис про смерть, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] року (а.с.15); - Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2007 року по справі №2-1201/07, відповідно до якого позбавлено [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON] та стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх доходів на його утримання (а.с.16-17); - Довідка №141 видана Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою від 14.04.2009 уповноваженому власнику [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в тому, що її сім'я складається з 2-х чоловік: [PERSON] та [PERSON] (а.с.18); - довідка №237 від 21.04.2009р., видана Директором КЗШ №43 в тому, що [PERSON] вступив до першого класу школи 31.08.1999 року, в особовій справі та заяві батьків значиться адреса: [ADDRESS]. [PERSON] за час навчання в школі місце проживання (а.с.20); - Особова справа №114 [PERSON] (а.с.21-24), згідно якого [PERSON] навчався в 1 класі СШ № 43; - свідоцтво №С582 від 14.03.2003 року про право власності на житло, виданого органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради народних депутатів, на підставі розпорядження №С-582 від 08.10.2002 року, відповідно до якого квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.25); - довіреність від 21.03.2005 року посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №689, відповідно до якого [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Довіреність видана без права передачі повноважень третім особам строком на три роки, і дійсна до 21.03.2008 року (а.с.26) - договір купівлі-продажу від 10.10.2005 року посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №3885, відповідно до якого [PERSON], від імені якої діє [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.27); - Договір позики грошей від 21.03.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №688, відповідно до якого [PERSON] зайняла у [PERSON] суму грошей у розмірі 43758,00 грн., що еквівалентно 6120 ЄВРО за офіційний курсом станом на день укладення та посвідчення цього договору. Строком повернення до 21.11.2005 року (а.с.28-29); - довідка від 12.10.2010р. видана КП ДОР «КБТІ» в тому, що на ім'я [PERSON] в КП ДОР «КБТІ» не нерухомість не зареєстрована (а.с.30); - рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2011 року по справі №2-806/11, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2012 року скасоване та прийняте нове, яким у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] УБЖП виконком Криворізької міської ради, третя особа - виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання [PERSON] членом сім'ї та його проживання в квартирі, визнання свідоцтв про право власності на житло частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовлено (а.с.84-89); - Ухвала Вищого Спеціалізованого суду України від 12.10.2012 року, якою апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2012 року залишено без змін (а.с.90-91). - Відповідь №15/1234 від 26.04.2010р, надана ВГІРФО КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відповідно до якої [PERSON] значиться зареєстрованим в м. Кривому Розі за адресою: [ADDRESS] з 29.02.2008 року.. Встановити місце реєстрації [PERSON] в період з 08.01.1992 року по 02.04.1993р. не є можливим, так як згідно довідки ЖЕО №35 він за адресою реєстрації місця проживання своєї матері - [PERSON], по [ADDRESS] до її вибуття на адресою: [ADDRESS], зареєстрований не був. Згідно довідки дільниці №4 ЖЕО №45 [PERSON] був зареєстрований разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] з 01.04.1993р. по 10.07.2001р., вибувши на адресу: [ADDRESS] Згідно довідки дільниці №5 ЖЕО №35 [PERSON] значиться зареєстрованим разом з матір'ю з 17.03.2002 року за адресою: [ADDRESS] - Індивідуальна картка амбулаторного хворого [PERSON],( на а.с. 132-133) , місце проживання якого зазначено за адресою [ADDRESS]. Дослідивши докази, суд критично відноситься до індивідуальної карти амбулаторного хворого [PERSON] на а.с. 132-133) та особова справа №114 [PERSON] (а.с.21-24), як до недостовірних доказу місця проживання позивача, оскільки відомості до вказаних документів вносяться зі слін осіб і не підтверджені іншими належними документами. Суд критично відноситься до договору позики грошей ( на а.с. 28-29) та довіреності на а.с. 28 як до неналежних доказів. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] в березні 2003 року була приватизована [PERSON] з отриманням на її ім'я свідоцтва №С582, виданого 14.03.2003 року УЖКГ виконкому Криворізької міської ради м. Кривого Рогу. Докази того, що на момент приватизації квартири [PERSON] , право на проживання в квартирі мали інші особи позивач та його предстаник не надали. 21 березня 2005 року [PERSON] видано на ім'я [PERSON] довіреність на право користування та розпорядження належною їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. 10 жовтня 2005 року за договором купівлі-продажу відповідач [PERSON] продав спірну квартиру своїй матері відповідачу [PERSON] за 16000 грн., яка стала її власником. Позивач вважає, що його права, як члена сім'ї наймача квартири [ADDRESS], на її приватизацію в момент реалізації [PERSON], цього права, стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Правові підстави приватизації житла, що знаходиться в державній власності та процедура її здійснення визначається Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року (далі - Положення). Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінню, яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Пунктом 5 Положення передбачено, що до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. Статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України передбачені обставини звільнення від доказування. Частиною 1 даної статі передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких перуть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, (а.с.87-91) рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2012р., яке залишено без змін Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 12.10.2012 р., встановлено, що на час подачі [PERSON] заяви про приватизацію квартири [ADDRESS] неповнолітній [PERSON] не проживав в спірній квартирі постійно, не був її користувачем, мав інше місце проживання, яке визначено за місцем проживання його батьків, за адресою: [ADDRESS], що його право на участь у приватизації квартири [ADDRESS] не порушено. Доказів постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] позивачем на момент приватизації спірної квартири не надано. На підставі викладено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання постійного проживання позивача та його матері [PERSON] у спірній квартирі у якості члена сім'ї [PERSON] За таких підставі, суд вважає, що твердження позивача та представника позивача, щодо підстав для визнання розпорядження УЖКГ виконкому Криворізької міської ради №С-582 від 08.10.2012 року, а також виданого на його підставі Свідоцтва №С582 про право власності на житло від 14.03.2003 р. недійсним не має підтвердження. Посилання позивача та його представника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, суд вважає відсутні підстави для їх задоволення, оскілки відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд, вважає, що позивачем не доведено порушення його прав вчиненням оспорюваного ним правочину, таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, відповідно до положень ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальний строк позовної давності тривалістю в три роки, а також положень ч.4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний правочин укладено 10 жовтня 2005 року, тоді як з вимогою про визнання його недійсним, позивач звернувся тільки 11.01.2013 року (а.с. 1), тобто з пропуском строку позовної давності й питання про його поновлення не ставив, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не навів. Представники ж відповідачів, діючи від імені останніх, подали під час розгляду справи судом заяву про застосування строку позовної давності (а.с.79) На підставі викладеного та

Outcome: dismissed