Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з відповідачем знаходилися в фактичних шлюбних відносинах з 2011 року по січень 2014 року, проживали як одна сім»я, вели спільне господарство. Під час спільного проживання вона завагітніла. Починаючи з січня 2014 року, стосунки між ними погіршилися і у січні 2014 року відповідач пішов від неї і з цього часу ніяких стосунків ні з нею, ні з дитиною не підтримує. [INFO] у них народилася дитина - син [PERSON], але відповідач відмовився подати до РАЦС спільну заяву про запис батьків дитини. У зв»язку з чим, запис про народження дитини був здійснений позивачем відповідно до ч.1 ст.135 СК України і визначено його ім.»я сина зі слів матері, як [PERSON]. Позивач просить визнати батьком [PERSON] - відповідача по справі, так як саме він є батьком останнього. Крім того просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] до його повноліття в розмірі 14 частини його доходу. Також просить зобов»язати відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження [PERSON] щодо прізвища дитини, у зв»язку з визнанням батьківства [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві і наполягав на їх задоволенні. Суду пояснила, що вона разом з відповідачем мешкала однією сім»єю, вели спільне господарство з 2011 року. Під час фактичних сімейних відносин вона завагітніла від відповідача. Останній визнавав своє батьківство, про що можуть підтвердити свідки. Але в січні 2014 року відносини між ними погіршилися і відповідач пішов від неї. [INFO] народилася дитина - їх спільний син. Вона звернулась до відповідача з приводу реєстрації народження сина, але відповідач відмовився подавати до відділу РАЦС спільну заяву про запис батьків дитини. Тому вона просить визнати відповідача батьком її сина - [PERSON] та стягнути відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 14 його доходів щомісячно до повноліття дитини. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання батьківства відносно малолітнього [PERSON] визнав в повному обсязі. Вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON], але не погодився з розміром аліментів, який просить стягнути з нього позивачка, а також з визначенням розміру аліментів в частці від його доходу. Зазначив, що він є приватним підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування у зв»язку з чим має нерегулярний, мінливий дохід. Зазначив, що на даний час він не може достовірно вказати який обсяг виручки та чистий дохід він отримав в 2014 році, але вказав, що за 2013 рік його чистий дохід від підприємницької діяльності склав 72 тисячі гривень. Тому не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Просив при вирішенні вказаної справи врахувати, що у нього на утриманні також знаходяться його батьки, які є пенсіонерами, що потребують додаткових грошових коштів на придбання медичних ліків, у зв»язку з їх мізерною пенсією і яким він добровільно надає матеріальну допомогу. Також зазначив, що добровільно він надає матеріальну допомогу своїй колишній дружині - [PERSON], яка є інвалідом ІІ групи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 126 Сімейного кодексу України передбачає, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 Сімейного кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьком останнього записаний- «[PERSON]», а матір'ю - «[PERSON]»(а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 00014597773 від 17 жовтня 2014 року вбачається, що відомості про батька при реєстрації народження [PERSON], [INFO] (актовий запис № 132 від 17 червня 2014 року) були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері(а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги позивача про визнання батьківства відносно [PERSON] визнав в повному обсязі. Судом було роз»яснено відповідачу наслідки визнання позову. Визнання відповідачем вимог позивача в частині визнання батьківства відносно [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позовних вимог відповідачем в цій частині і вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Проте, суд вважає, що не підлягає задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відділу РАЦС внести зміни до актового запису про народження [PERSON] [INFO], щодо внесення змін в графу «батько» і змін в графу «прізвище дитини», оскільки питання про внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства регулюються положеннями ст. 134 СК України, зокрема, на підставі рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Що стосується вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то вирішуючи вказані вимоги суд виходить з наступного. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що батьком [PERSON] є відповідач - [PERSON], який не оспорював своє батьківство відносно останнього і судом прийнято визнання відповідачем вимог позивача в частині визнання батьківства. Довідкою про склад сім'ї, виданою Комунальним підприємством «Добропільська служба єдиного замовника» від 13.10.2014 року підтверджується, що позивачка - [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані та мешкають разом за адресою [ADDRESS](а.с.4). В судовому засіданні, з пояснень позивача встановлено, що відповідач не надає допомогу в добровільному порядку на утримання та виховання свого сина - [PERSON]. 2014 року народження, хоча має таку можливість. Відповідач не заперечував проти сплати аліментів на утримання [PERSON], але не в частці від його доходу, а в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у 2014 році становить 1032 гривні. Відповідно до ст..184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є приватним підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтвом платника єдиного податку(а.с19-20). Будь-яких доказів того, що за станом здоров»я чи матеріальним станом відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, суду надано не було. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. В судовому засіданні, з пояснень відповідача встановлено, що його чистий дохід від підприємницької діяльності в 2013 році становив 72 тисячі гривень, що в середньому на місяць становить 6000,00 грн. На даний час він не може надати відомості про обсяг виручки за 2014 рік. Доказів, які б спростовували вищевказані факти позивачем суду надано не було. Будь-яких клопотань з приводу витребування певних доказів щодо розміру та обсягу доходів відповідача від позивачу не надходило. В судовому засіданні встановлено, що позивач має на утриманні батьків: [PERSON] та [PERSON], які є пенсіонерами і отримують мізерну пенсію, яким він добровільно надає матеріальну допомогу. Вказані обставини позивачем не оспорювалися. До доводів відповідача щодо знаходження на його утриманні колишньої дружини [PERSON], яка є інвалідом ІІ групи суд відноситься критично, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що дійсно відповідач раніше перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією паспорта відповідача. На даний час шлюб є розірваним (а.с.35). Довідкою до акта огляду МСЕК № 358977 серія 10АБ (а.с.15) підтверджується, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Але, крім вищевказаних документів, а також пояснень самого відповідача, доказів, які б достовірно підтверджували факт надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги, а також доказів, які б підтверджували, що [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги, виходячи з її доходів, відповідачем суду надано не було. Враховуючи наведене, інтереси малолітньої дитини та отримання відповідачем доходів від здійснення підприємницької діяльності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в частці від доходу підлягають частковому задоволенню у вигляді стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем і має мінливий та нерегулярний дохід. Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду 14 жовтня 2014 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.

Outcome: partial