Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на земельну ділянку. Сторони та їх представники надали у судове засідання письмові заяви у яких свої вимоги підтримали та визнали у повному обсязі та просили судовий розгляд справи провести без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 24.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки [NUMBER] Так, відповідно до п. 1.1. Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку, що знаходиться на території [ADDRESS] Згідно п.1.2 земельна ділянка розташована на території Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, має площу 0,1198 га за цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення садівництва. Відповідно до п 1.3. Земельна ділянка належить Продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів 01.03.2007 року акт зареєстрований в книзі актів державних записів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010712000680, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], та продаж здійснено за 30 000 грн. Таким чином, сторони договору дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується підписами сторін на ньому. Також було виконано умови договору у повному обсязі, шляхом сплати грошових коштів Покупцем, що підтверджується розпискою укладеною між Позивачем та Відповідачем від 24.08.2016 року та передачі земельної ділянки продавцем, у зв'язку з чим покупець користується земельною ділянкою. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що даний договір не був нотаріально посвідчений, у зв'язку з чим, на сьогоднішній день земельна ділянка не зареєстрована згідно чинного законодавства. Причиною відсутності державної реєстрації майна є недобросовісні дії відповідача, який у свою чергу постійно ігнорує домовленості щодо державної реєстрації вищевказаного майна, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. У відповідності до ст. 41 Конституції Укроти, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається належним йому майном та має право робити відносно свого майна будь - які дії, що не суперечать закон. Згідно ч. 2 спи 220 ЦК України, Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається Згідно ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно ч.ч. 1,4 ст. 374 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити право визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до частини першої статті 1/4 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). Таким чином, у зв'язку з неможливістю нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу № 1 від 24.08.2016 року земельної ділянки [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], суд приходить до висновку про можливість визнання його дійсним та таким, що не потребує нотаріального посвідчення, а також можливості визнання права власності за позивачем для можливості проведення всіх необхідних реєстраційних дій згідно норм чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1280,00 грн., сплачені ним при подачі позову. На підставі ст.ст. Конституції України, ст. ст. 220, 374, 392 ЦК України,

Outcome: approved