Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування незаконно отриманих коштів, посилаючись на те, що відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням про надання статусу безробітного, а саме: 21.07.2006, 11.10.2010, 29.09.2011 та 22.10.2012 роках. У вищезазначених заявах про надання статусу безробітного, відповідач власноруч зазначав інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Наказами [PERSON] РЦЗ від 21.07.2006 № НТ060721, 11.10.2010 №НТ101011, 29.09.2011р. №НТ110929, 22.10.12 №НТ121022 на підставі Закону України Про зайнятість населення», відповідачу надавався статус безробітного з 21.07.2006 по 19.07.2007 роки, з 11.10.2010 по 05.05.2011 роки, з по 06.06.2012 роки та з 22.10.2012 по 30.08.2013 роки. А також, відповідно до ст. ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, Наказами № НТ060721 від 21.07.2006р., №НТ101011 від 11.10.2010р.,№НТ110929 від 29.09.2011 та №НТ121022 від 22.10.2012 відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 21.07.2006 по 15.07.2007 рік., з 11.10.2010 по 05.10.2011, з 29.09.2011 по 29.02.2012, з 22.10.2012 по 16.10.2013. Наказами від 19.07.2007 року №НТ070719, 05.05.2011 №НТ110505, 03.03.2012 №НТ 120301,30.08.2013 №НТ 13083 відповідачу припинена виплата допомоги по безробіттю та його реєстрація як безробітного у звязку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин 30 к. д. і більше та з працевлаштуванням. Допомогу по безробіттю відповідач отримав за період 21.07.2006 по 19.07.2007 роки, з 11.10.2010 по 05.05.2011 роки, з 29.09.2011 по 06.06.2012 роки та з 22.10.2012 по 30.08.2013 в розмірі 12357,81 грн. При звірці бази даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивачем було виявлено, що відповідач з 18.02.2002 року по 16.03.2015 року зареєстрований як фізична особа - підприємець. Позивач звернувся до державного реєстратора та 14.12.2015 року отримав відповідь, що відповідач дійсно у зазначений період був зареєстрований як фізична особа підприємець. Запис про припинення субєкта підприємницької діяльності внесений 16.03.2015 року. На підставі розслідування 01.03.2016 року було складено акт №18 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 01.03.2016 року за № 14-Р-2016 позивачем виданий Наказ про повернення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю. Надання неправдивих даних щодо наявності роботи у відповідача та отримання ним доходу на момент реєстрації як безробітного призвело до незаконного отримання відповідачем коштів на загальну суму 12357,81 гривень. 04.03.2016 року за вихідним № 01-32/93/01 [PERSON] [PERSON] районним центром зайнятості направлено лист про відшкодування коштів, але на момент подачі позову до суду, відповідач жодним чином не відреагував на вищезазначений лист, тому позивач вимушений звертатися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача незаконно отриманні кошти в сумі 12357,81 грн., а також стягнути судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надіслав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного, Як встановлено, своїми діями відповідач порушив ч. 2\~ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в якому зазначається, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно копій заяв 21.07.2006 року, 11.10.2010 року, 29.09.2011 року та 22.10.2012 року відповідач звертався до [PERSON] районного центру зайнятості з проханням про надання статусу безробітного, власноруч зазначав інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно /а.с.11-14/. Згідно копій наказів від від 21.07.2006 № НТ060721, 11.10.2010 №НТ101011, 29.09.2011р. №НТ110929, 22.10.12 №НТ121022 на підставі Закону України «Про зайнятість населення», відповідачу надавався статус безробітного з 21.07.2006 по 19.07.2007 роки, з 11.10.2010 по 05.05.2011 роки, з по 06.06.2012 роки та з 22.10.2012 по 30.08.2013 роки /а.с.15-18/. Згідно копії акту № 18 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» встановлено що, в період перебування на обліку в [PERSON] РЦЗ відповідач не повідомив центр зайнятості про факт своєї реєстрації як фізичної особи - підприємця з 18.02.2002 року, чим порушив п. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо обовязку своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг /а.с.21/. Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2\~ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що випливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зазначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, відповідач зобовязаний був повідомити про здійснення підприємницької діяльності позивача, що б було передумовою не надання йому статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Підставами для стягнення коштів з відповідача є норма матеріального права, передбачена ч. 1\~ст. 1166\~ЦК\~України\~- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1166\~ЦК\~України\~- особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідач суду доказів не надав, і не довів про правомірність його дій по отриманню державної допомоги по безробіттю. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку, що відповідач навмисно не повідомив позивача про здійснення підприємницької діяльності з метою в подальшому неправомірно отримувати державну допомогу по безробіттю, що призвело до безпідставного нарахування та отримання відповідачем державних коштів в сумі 12357,81 грн., які підлягають стягненню в повному обсязі з останнього на користь позивача. Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved