Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 1203,95 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 31.10.2019 [PERSON] помилково перерахував на карту АТ «Державний ощадний банк» № _[NUMBER] , яка належить відповідачу, грошові кошти в розмірі 1203,95 грн. Жодних правовідносин між сторонами по справі не було, підстав для отримання від позивача коштів [PERSON] не мала та не має. На смс-повідомлення, телефонні дзвінки наразі [PERSON] не відповідає, але при першій розмові засвідчила факт отримання коштів від позивача, надала свої особисті дані та обіцяла повернути їх, чого не зробила. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. 29.11.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 17.12.2019 витребувано з АТ «Державний ощадний банк України» інформацію про реквізити та належність рахунку, прив`язаного до картки вказаного банку № _[NUMBER] , зокрема про номер рахунку, прізвище ім`я та по батькові, РНОКПП та адресу місця реєстрації власника, а також інформацію про зарахування на вказаний рахунок грошових коштів згідно квитанції від 31.10.2019 на суму 1203,95 грн, внесену через термінал № _К0401914 , розташований по [ADDRESS] (а.с. 23-24). Також, 17.12.2019 ухвалою суду призначено проводити розгляд судового засідання в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Костянтинівським міськрайонний судом Донецької області (а.с. 25-26). 05.03.2020 ухвалою суду постановлено справу розглядати в заочному порядку. [PERSON] подав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій він підтримав позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, а також просив судові витрати, крім судового збору, залишити за позивачем, а судовий збір стягнути з відповідача на його користь. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.10.2019 [PERSON] помилково перерахував на карту АТ «Державний ощадний банк» [NUMBER] грошові кошти в розмірі 1203,95 грн, які внесені через термінал № КО401914 , розташований по [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно відповіді заступника голови правління АТ «Ощадбанк» від 10.01.20 № 46-13/148/139БТ банківська карта № [NUMBER] відкрита на ім`я фізичної особи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ; рахунок № [NUMBER] , відкритий у філії - Харківському обласному управлінні АТ «Ощадбанк». Крім того, банк підтверджує факт зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів на суму 1203,95 грн, які були внесені через термінал № КО401914 , що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). Таким чином, внаслідок помилки [PERSON] останнім перераховано власні грошові кошти у розмірі 1203,95 грн на користь відповідача [PERSON] . Позивач запропонував відповідачеві повернути грошові кошти, але відповідач їх не повернула, що порушує права позивача та завдає матеріальної шкоди. Доказів існування грошових зобов`язань позивача перед відповідачем або інших договірних відносин між сторонами у справі судом не встановлено. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою врегулювання спору в досудовому порядку 14.11.2019 на адресу відповідача позивачем надіслано письмову претензію щодо повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 1203,95 грн (а.с. 10, 11), яка залишена без відповіді та без задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1213 Цивільного кодексу України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Отже, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 1203,95 грн відповідачем набуті без достатньої правової підстави, а тому позовні вимоги [PERSON] про їх стягнення з відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved