Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити спільне майно тому вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача, заперечив проти позову та пояснив, що хоча зазначена квартира придбана під час проживання у шлюбі проте, за кошти [PERSON] Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 01 жовтня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з даних свідоцтва про шлюб І-БВ №025781 виданого міським відділом РАЦС Хмельницького МРУЮ 01 жовтня 2006 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2015 року, що набрало законної сили 08 грудня 2015 року, шлюб розірвано. Під час проживання у шлюбі за договором про участь у фонді фінансування будівництва №223/52 від 25 березня 2008 року [PERSON] набуто у власність квартиру [ADDRESS], що вбачається з даних договору та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року. Факт виплати коштів [PERSON] за спірну квартиру підтведжується банківськими виписками щодо сплати грошових коштів за зазначеним вище договором. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюним договором. Крім цього, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільні сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім цього, відповідачем та його представником не надано належних і допустимих доказів суду, таких не здобуто судом у судовому засіданні про безпосередню участь відповідача своєю працею у набутті спірного майна, оскільки саме по собі твердження [PERSON] про придбання спірного майна за власні кошти, без визначення ступеня участі працею й коштами, не можуть бути підставою для залишення права власності за останньою. Зважаючи на викладене, беручи до уваги належність спірного майна до спільної сумісної власності суд вважає, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] належать до спільної сумісної власності подружжя та підлягаєють поділу рівними частками. З наведеного суд приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. Судовий збір у розмірі 1392, 74 грн. сплачені позивачем і підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved