Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником нежитлового приміщення загальною площею 40,6 м2 по [ADDRESS] , придбаного ним на аукціоні. Після укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу 24.09.2020, зареєстрованого за № 931, оглянувши приміщення, виявив, що за даною адресою проживає невідома жінка, яка в середину приміщення його не пустила. З приводу встановлення особи та законності її перебування в належному йому приміщенні, він звернувся до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області. Під час проведеної перевірки дільничним офіцером поліції Охтирського ВП встановлено, що в належному йому нежитловому приміщенні проживає [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що покидати дане приміщення не збирається, так як не має де жити. Незаконним зайняттям приміщення відповідачка порушує право власності на належну йому нерухомість, не допускає його в середину приміщення, він не може вільно користуватися належним йому майном. В зв`язку з чим просить суд витребувати від [PERSON] , [INFO] нежитлове приміщення загальною площею 40,6 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яким відповідачка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 08.12.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце його розгляду. Його представник в суді позов підтримав з підстав викладених у ньому. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка до суду не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи шляхом надсилання повідомлень за місцем її реєстрації. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2020 року в даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.09.2020 «Продавець» - Територіальна громада в особі Охтирської міської ради Сумської області в особі міського голови Алєксєєва І.Ю. зобов`язується передати у власність «Покупцю» [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 40,6 м2 за адресою: [ADDRESS] , яке є комунальною власністю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10.05.2011 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради та Витягу про державну реєстрацію прав № 29901011 від 10.05.2011 року, виданого Комунальним підприємством «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації», а «Покупець» зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі та провести державну реєстрацію права власності Об`єкта приватизації. Право власності на Об`єкт приватизації підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на Покупця з моменту сплати повної вартості придбаного Об`єкта приватизації. Згідно з висновком про вартість Об`єкта приватизації початкова ціна продажу Об`єкта приватизації становить 51270 грн. Указаний в Договорі Об`єкт приватизації продано за кінцевою ціною 56270 грн. (а.с. 4-5). Управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради виставлено на аукціоннежитлове приміщення загальною площею 40,6 м2 по [ADDRESS] , стартова ціна лоту 51270 грн. За результатами аукціону складено протокол про результати електронного аукціону № UA-PS-2020-08-21-000017-3 та акт прийому-передачі нежитлового приміщення загальною площею 40,6 м2, по [ADDRESS] , від 24.09.2020, згідно з яким Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради в особі начальника управління [PERSON] , який діє на підставі Положення про управління капітального будівництва та житлово - комунального господарства Охтирської міської ради, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 10.06.2017 р. № 341-МР з одного боку та [PERSON] , з другого боку, склали акт про наступне : «Продавець» передає, а «Покупець» приймає нежитлове приміщення загальною площею 40,6 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке продано на аукціоні (протокол проведення аукціону від 15.09.2020 року) відповідно до Договору купівлі-продажу від 24.09.2020, ціна продажу 56270 грн. (а.с.9-10). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2020 нежитлове приміщення загальною площею 40,6 м2 по [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , номер запису про право власності 38348448, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2176952559102.(а.с. 6). Згідно довідки про результати розгляду матеріалів ЄО Охтирського ВП від 30.09.2020 за № 8107 по факту заяви [PERSON] з приводу проживання невідомої особи в нежитловому приміщенні, котре належить заявнику, в ході проведеної перевірки встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , [INFO] . Відносини, які склалися між [PERSON] та [PERSON] регулюються цивільно-правовим законодавством України. (а.с. 12). Згідно з довідкою Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 10.12.2020 № 15-11/6412 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . (а.с.19). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цим діянням наслідкам. Віндикація - це витребування своєї речі не володіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 183/7765/15 (провадження № 61-18542св19) зроблено висновок, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Подібний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 752/22080/16 (провадження № 61-12256св19), відповідно до якого спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частина перша статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Дійсно згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 30.12.2020 р. (Справа №583/4323/20)залишеним без зміни постановою Сумського апеляційного суду від 11.03.2021 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним торгів, вчинених Виконавчим комітетом Охтирської міської ради у 2020 році щодо продажу шляхом торгів [ADDRESS] , було відмовлено. При прийнятті рішення Апеляційним судом, серед іншого, було встановлено, що позивачем не доведено належними доказами, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, правомірності її користування разом з членом сім`ї спірним приміщенням [ADDRESS] , яке, крім того, з 15 лютого 2006 року переведене до категорії нежитлових приміщень. Доводи апеляційної скарги з приводу необхідності наявності згоди органу опіки та піклування при відчуженні спірного приміщення є безпідставними, оскільки позивач та її малолітня дитина у ньому не зареєстровані, законних підстав для проживання в ньому не мають. Позивачу на праві власності належить Ѕ частина двохкімнатної квартири по [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована з 14.08.2007 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що [PERSON] не надано доказів порушення її прав, наявності в неї прав на користування спірним приміщенням, є правильним. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та Територіальною громадою в особі Охтирської міської ради Сумської області в особі міського голови Алєксєєва І.Ю., є чинним. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Отже, враховуючи, що відповідач без правових підстав займає нежитлове приміщення та чинить перешкоди власнику у його праві користування та розпорядженні майном, між позивачем та відповідачем будь-яких домовленостей щодо зайняття відповідачкою приміщення, що належить позивачу, не досягнуто, на пропозицію звільнити нежитлове приміщення, відповідачка категорично відмовляється, створюючи перешкоди у володінні та користуванні приватним майном позивача, суд вважає, що право позивача порушено та підлягає захисту в суді. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved