Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те,що 10.06.2016 року відповідач взяв у нього по договору позики в борг 25000гривень та зобов»язався повернути гроші не пізніше 01.08.2016 року у розмірі 30000гривень, що є еквівалентом 1200доларів США. Однак у зазначений строк [PERSON] гроші не повернув, на його прохання про добровільну сплату боргу не реагує. В зв»язку з вищевикладеним, позивач змушений звертатися до суду з позовом, в якому прохає стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 35062,42 грн, з яких : 30000грн- сума боргу;902,47грн 3% від простроченої суми; 4159,95 грн- витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції. Також, прохає стягнути з відповідача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з даним позовом в сумі 640грн. Представник позивача у судове засідання не з»явився,надав заяву,в якій прохає справу розглядати за його відсутності,позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити(а.с.37). Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове зворотнє повідомлення про отримання копії позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження у справі. Причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення справи та заперечення на позов не надав (а.с.25). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 10,57,60,179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір,що передбачено ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], 10.06.2016 року дав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 (двадцять п»ять тисяч ) гривень, і зобов»язався повернути гроші не пізніше 01.08.2016 року, у розмірі 30000 грн, що є еквівалентом 1200 доларів США, про що свідчить договір позики (а.с. 9-10). У визначений договором термін боржник гроші позивачу не повернув. На його вимоги повернути борг, відповідач не реагує(а.с.11). За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку [PERSON], 10.06.2016 року передав у борг гроші [PERSON] з умовою їх повернення до 01.08.2016 року. Тобто, з 10.06.2016 року договір позики між сторонами є укладеним. Але виконаний він тільки з боку позивача, відповідач же ухиляється від виконання умов цього договору. Ст. 1047 ч.2 ЦК України передбачає форму договору позики, а саме: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання, а у разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом Так, заборгованість за зобов»язаннями станом на 01.08.2017 року становить 30000,00грн. При цьому суд погоджується з розрахунком позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат, які становлять: 3% річних від простроченої суми у розмірі 902,47 грн; витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 4159,95 грн (а.с.7-9). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог\~ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не повернув грошові кошти, а отже порушив грошове зобов'язання та не виконав умови договору позики. За таких обставин всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 640,00грн.

Outcome: approved