Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]\~ про стягнення грошової суми за договором позики. Позовні вимоги обґрунтував тим, що в квітні 2009 року до нього звернувся відповідач з проханням зайняти 10000,00 гривень. 27.04.2009 року позивач надав відповідачу в борг 10000,00 гривень, що в еквіваленті до курсу долара США станом на дату позики коштів становила 1250 доларів США. Договір позики було укладено в усній формі. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач надав позивачу розписку від 27.04.2009 року, відповідно до якої зобовязався повернути кошти позивачу на момент вимоги позичальника. Однією з умов повернення грошових коштів був розрахунок суми боргу з урахуванням курсу долара США на день повернення боргу. 06.11.2017 року позивач направив вимогу відповідачу про повернення вищевказаного боргу, але відповідач ніяким чином не відреагував та борг не повернув, у звязку з чим позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, окрім того вказали, що 27.04.2009 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується написаною відповідачем розпискою, зобовязання за яким відповідач не виконав, кошти не повернув, а тому вони підлягають стягненню за рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та вказав, що він розписки не писав та не підписував її. Визнає той факт, що позивач надавав грошові кошти в сумі 10000, 00 гривень їхній сімї, так як на той час він проживав з донькою позивача. Будь якого договору між ними укладено не було. Грошові кошти були необхідні для викупу автомобіля, та позивач їх надавав як допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач заперечує написання та підписання ним розписки. Відповідач визнає той факт, що позивач надавав їхній сімї грошові кошти в сумі 10000,00 гривень як допомогу. Крім того, розписка не містить вимог закону, в ній не встановлено порядку та строку передання та повернення грошових коштів. Надана позивачем розписка не є документом, у відповідності до чого договору позики між сторонами укладено не було. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 27.04.2009 року [PERSON] отримав позику у [PERSON] в сумі 10000,00 гривень, яка станом на дату написання розписки становить 1250 доларів США та зобовязався повернути позичені ним кошти по курсу долара на момент вимоги позичальника. З вимогами позичальника відповідач згоден, що підтверджується ним особисто в тексті розписки, та крім того у судовому засіданні ніхто не заперечив факт отримання грошей [PERSON] у [PERSON] Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, та, в силу вимог ст. 306-7\~ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. Доводи відповідача та представника відповідача про те, що правова природа написаної розписки не є позикою, в розписці не обумовлені умови укладеного між сторонами договору та розписка не містить зобовязання відповідача повернути грошові кошти на увагу не заслуговують, оскільки з розписки, складеної 27.04.2009 року вбачається, що [PERSON] отримав саме позику у [PERSON] в сумі 10000,00 гривень, які зобовязався повернути позивачу по курсу долара на момент вимоги позичальника. Враховуючи, що вказана розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобовязанням її повернення у визначений строк, вона є документом, що підтверджує боргове зобовязання та доказом укладання договору позики та отримання коштів відповідачем від позивача. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 33919,65 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved