Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голосіївське управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Мотивував свої вимоги тим, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року виданого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С., зареєстровано в реєстрі за № 9-482 вона є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, однак ніколи в останню не вселявся і в такій не проживав, особистих речей в приміщенні квартири немає, квартплату не сплачує, кореспонденцію не отримує. Представник позивача надав до суду клопотання про слухання справи у його відсутність. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення та просив суд позовні вимоги задовольнити, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення про виклик відповідача через оголошення у пресі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Станом на день ухвалення рішення власниками квартири є [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року виданого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С., зареєстровано в реєстрі за № 9-482. Відповідач за місцем реєстрації, починаючи з дня реєстрації - 28.05.2009 року не проживає і будь-яких доказів проживання у вказаній квартирі відповідача, судом в ході розгляду справи здобуто не було. Таким чином, суд обґрунтовано дійшов категоричного висновку, що відповідач більше одного року без поважних причин відсутній в приміщенні квартири [ADDRESS], не сплачує комунальні послуги та не цікавиться вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації відповідачів за місцезнаходженням квартири [ADDRESS], позбавляє позивача права на вільне розпорядження та користування своєю власністю і вимушує нести зайві витрати пов'язані зі сплатою квартирної плати та витрат на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду(про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved