Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця до повноліття дітей, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісяця до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючі з дня подачі позову до суду. В позові пояснив, що з 09.10.2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 554. Від даного шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] 30.08.2015 року на ґрунті виниклої сварки позивач забрала дітей та переїхала з ними до своїх батьків у м. Запоріжжя, де проживає разом з дітьми по теперішній час. З цього часу шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей та забезпечення належних умов для їх проживання. На теперішній час позивач в звязку з доглядом за молодшою дитиною до досягнення трирічного віку не працює і також потребує матеріальної допомоги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, уточнила, що вона не має місця роботи, в звязку з чим не перебуває у відпустці по догляду за дитиною, як помилково вказала в позовній заяві. Пояснила також, що вважає, що відповідач має можливість платити аліменти на утримання дітей та її, оскільки він, хоча офіційно не працює, але має неофіційний заробіток, має змогу сплачувати кредит банку, докази про ці обставини вона позбавлена можливості надати суду. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, позивач зазначив, що не відмовляється від своїх обовязків щодо утримання дітей, однак, розмір аліментів, який позивач просить суд стягнути з нього на її користь, є завищеним, оскільки він не працює, працевлаштуватися не має можливості в звязку з перенасищенням ринку праці в м. Бердянську особами, що переселені із зони АТО. Назвати яку суму він в змозі сплачувати на виконання свого обовязку не може, оскільки не знає який дохід буде мати. За наявності коштів не відмовляється від сплати певної суми дітям. Представник відповідача пояснив, що відповідач не працює, не перебуває на обліку в центрі зайнятості з тієї причини, що право особи на труд є її конституційним правом, а не обовязком, і відповідач користується цим правом. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2010 року (а.с.4). Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (а.с.5), та [PERSON], [INFO] (а.с.6), які проживають з позивачем, у звязку з чим, суд дійшов до висновку, що діти знаходяться на її утриманні, оскільки проживають разом з нею, вона не працює. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд приймає до уваги стан здоровя та матеріальне становище дитини, позивача та відповідача. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги ч.ч.2-3 ст. 183 СК України передбачають порядок стягнення аліментів на двох на більше дітей, який суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку, визначивши розмір аліментів в частці від заробітку батька. Приймаючи до уваги всі обставини, виходячи з принципу захисту інтересів дітей, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття найстаршої дитини, а саме [PERSON], [INFO], а надалі, у разі відсутності звернень до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, аліменти з відповідача стягувати на користь позивачки на утримання [PERSON], [INFO] з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною 3-х років. Право на утримання, дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, працює вона чи ні, та незалежно від її матеріального становища, при умові, що чоловік має можливість надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги в звязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та не має інших джерел надання такої допомоги, крім допомоги відповідача. Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дружині, суд виходить з того, що позивачем не надано суду таких доказів. Суд приходить до висновку про те, що позивач хоча і потребує матеріальної допомоги, однак з огляду на недоведеність суду наявності у відповідача матеріальної можливості таку допомогу надавати, позов в частині стягнення аліментів на утримання позивача суд вважає таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно штампу вхідної кореспонденції позов предявлено 02.11.2015 року (а.с.1). Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Витрати по оплаті судового збору в дохід держави суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: partial