Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на Ѕ частину будинку, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 25.02.1984 року між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.03.2002 року. В період шлюбу ними було придбано житловий будинок по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.1986 року. 20.08.1998 року Добренською сільською радою Баштанського району Миколаївської області видано на ім`я відповідача свідоцтво на право особистої власності на вказаний будинок. На даний час відповідач створює позивачу перешкоди у праві користування вказаним житловим будинком. На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку, розташованого по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, зазначивши, що відповідач стала чинити йому перешкоди у користуванні спірним будинком з серпня 2019 року. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, при цьому підтвердила що спірний будинок було придбано ними в період шлюбу та періодично до 2019 року позивач повертався на проживання до даного будинку, але в 2019 року через погіршення відносин відповідач почала заперечувати проти проживання позивача в будинку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про шлюб між сторонами; світлокопію довідки КП «Баштанське РБТІ» від 27.08.2019 року № 212; світлокопію договору купівлі-продажу від 28.08.1986 року; світлокопію виписки з рішення виконавчого комітету Добренської сільської ради Баштанського району від 27.03.1998 року № 15; світлокопію свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.08.1998 року; світлокопію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.03.2002 року; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2019 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 25.02.1984 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.03.2002 року. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.1986 року, в якому покупцем вказаного будинку виступила відповідач [PERSON] 20.08.1998 року Добренською сільською радою Баштанського району Миколаївської області було видано на ім`я відповідача свідоцтво на право особистої власності на вказаний будинок. З 2019 року відповідач створює позивачу перешкоди у праві користування вказаним житловим будинком. Відповідно до статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, положення якого діяли на час виникнення спірних правовідносин (у відповідній редакції) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна нерухомість була придбана в період шлюбу сторін - вона є спільною сумісною власністю сторін. Як встановлено в ході судового розгляду - сторони жодних домовленостей про відступ від принципу рівності часток у спільному сумісному майні не досягали. Оскільки частки сторін у праві власності на спірну нерухомість є рівними та становлять по 1/2 частині кожному, у зв`язку з чим за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Не змінює вказаних висновків суду про необхідність задоволення позову той факт, що з часу розірвання шлюбу між сторонами пройшло більше 17 років. Частиною третьою статті 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Оскільки судом встановлено, що права позивача на користування спірним будинком відповідачем почали порушуватися з 2019 року, тому зазначене вказує на те, що на час звернення позивача до суду із вказаним позовом не спливла встановлена законом позовна давність для звернення до суду. Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на доведеність позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , яке є спільною сумісною власністю сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved