Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Тролейбусне депо № 3» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 57288,99 грн. заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.01.2016 року близько 10:45 год. на Лосевському шляхопроводі в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трактора колісного Т-150-К, номерний знак 00107ТН, під керуванням [PERSON] та автомобіля TOYOTA PRIUS, номерний знак 1979, борт 0710, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. В ході розгляду справи було встановлено, що в діях [PERSON] наявне порушення п. 10.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів. У звязку із дорожньо-транспортною пригодою автомобілю TOYOTA PRIUS, номерний знак 1979, борт 0710, який належить Департаменту патрульної поліції, спричинено шкоду на загальну суму 57288,99 грн. Враховуючи, що шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, позивач просить суд стягнути з відповідача завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2016 року шкоду в загальному розмірі 57288,89 грн. Ухвалою суду від 08.09.2017 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. 11.10.2017 року від [PERSON] до матеріалів справи надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач вважає вимоги позивача незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки в постанові Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, встановлено, що згідно висновків експертиз дорожньо-транспортна пригода від 21.01.2016 року сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху обома водіями, відсутність висновку суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності водія позивача повязано лише з відсутністю протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього. Також, відповідач зазначає, що при наявності вини обох водіїв, розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного, вказана позивачем сума на оплату значно завищена, та для встановлення дійсної матеріальної шкоди необхідний висновок експерта або авто товарознавча експертиза. Також, відповідач вважає, що до участі у справі повинен був залучений страховик. Разом з запереченнями відповідачем до матеріалів справи долучено копію трудової книжки, з якою вбачається, що він працює в КП «Тролейбусне депо № 3» та копію посадової інструкції. 13.10.2017 року в судовому засіданні за участю сторін розгляд справи розпочато по суті, а саме: оголошено позовну заяву, надано пояснення сторонами по суті позовних вимог. 22.12.2017 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява Департаменту патрульної поліції до КП «Тролейбусне депо № 3», третя особа: [PERSON], в якій позивач просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 57288,99 грн. 30.01.2018 року в судовому засіданні за участю відповідача та представника третьої особи ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 року відмовлено в прийнятті позовної заяви Департаменту патрульної поліції до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3», третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки розгляд даної справи розпочато по суті, суд перейшов до зясування обставин справи та дослідження доказів. Підстави для поновлення пропущеного строку подачі вказаної заяви відсутні. Суду не надано доказів неможливості подачі вказаної заяви до розгляду справи по суті.\~Крім того, подана уточнена позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В поданій до суду 22.12.2017 року уточненій заяві представник позивача за довіреністю [PERSON] просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач на проголошення ухвали суду від 30.01.2018 року та продовження судового розгляду не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог через безпідставність. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] на проголошення ухвали суду від 30.01.2018 року та продовження судового розгляду не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У зв'язку з тим, що сторони для продовження судового розгляду не зявились та розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Статтями 12, 11, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.01.2016 року о 10:45 год. на Лосевському шляхопроводі, [PERSON] керуючи трактором колісним Т-150-К, номерний знак 00107ТН, всупереч п.10.1 ПДР України при зміні напрямку руху (розвороті) не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем TOYOTA PRIUS, номерний знак\~ 1979, борт 0710,\~ під час зіткнення\~ вказані\~ транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року по справі № 645/383/16-п, провадження № 3/645/258/16, яка набрала законної сили, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності \~[PERSON]\~ за ст. 124 \~КУпАП, закрито у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, зі змісту вказаної постанови вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що настання дорожньої події, яка сталася 21.01.2016 року, мало місце невідповідність ПДР України дій водія TOYOTA PRIUS, номерний знак 1979, борт 0710 [PERSON], проте, у звязку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до положень КУпАП відносно нього не складався, питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності на ст. 124 КУпАП судом не вирішувалось. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та вчинені вони цією особою. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № 113602 від 10.10.2013 року автомобіль TOYOTA PRIUS, номерний знак 1979, борт 0710, належить Департаменту патрульної поліції. Згідно з наказом МВС України № 1558 від 20.10.2015 року, відомості до нього та приймально-здавальної відомості від 31.10.2015 року, автомобіль TOYOTA PRIUS, номерний знак 1979, борт 0710, був переданий на баланс Управлянні патрульної служби МВС у місті Харкові . Відповідно до рахунку на оплату № 720 від 16.03.2016 року, загальну сума шкоди, спричинена автомобілю TOYOTA PRIUS, номерний знак 1979, становить 57288,99 грн. Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи порушення [PERSON] п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яке знаходяться, з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2016 року, встановлено постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року у справі № 645/383/16-п, провадження № 3/645/258/16. Згідно з наданою до матеріалів справи копії трудової книжки та довідки КП «Тролейбусне депо № 3» від 07.11.2017 року, вбачається, що [PERSON] працює в КП «Тролейбусне депо № 3» з 15.08.2011 року та дотеперішній час на посаді тракториста. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машини серії АС № 188691 від 29.11.2011 року, трактор колісний Т-150-К, номерний знак 00107ТН, належить КП «Тролейбусне депо № 3». В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] виконував свої трудові обовязки. Згідно з ч. 1ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується із нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, то належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року № 6-108цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено відповідачем КП «Тролейбусне депо № 3», яка не була прийнята судом, оскільки в такий редакції позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Суд роз'яснює позивачу, що останній не позбавлений права на звернення до суду з даним позовом до належного відповідача в порядку передбаченому законом.

Outcome: dismissed