Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 29 листопада 2013 року, між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 10200,00 грн. до 29.03.2014 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Позивач до суду не прибув. В письмовій заяві просив суд позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не зявився. Відповідачу надіслана судова повістка рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Відмова відповідача отримати судову повістку на пошті відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається належним повідомленням. Тому, за згодою позивача у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року, між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 10200,00 (десять тисяч двісті грн..), а відповідач зобовязувався повернути їх не пізніше 29.03.2014 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув та на неодноразові звернення відповідач жодним чином не відреагував. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляції за користування коштами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Тому відповідач повинен сплатити позивачу 3% від основної суми заборгованості відповідно до наступного розрахунку: На момент подання позовної заяви [PERSON] прострочив виконання зобовязання на 2 роки та 4 місяців (871 дні), тобто він зобовязаний також сплатити три проценти річних, які будуть становити: 871 х 10200 х 3 / 365 х 100 = 730,20 грн. Крім того, інфляційні втрати за цей період часу становлять відповідно до розрахунку 8208,96 грн. На підставі вище наведеного суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає до задоволення, та слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] суму заборгованості 10200,00 грн, інфляційні втрати в сумі 8208,96 грн та три проценти річних в сумі 730,20 грн., а всього 19139,16 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved