Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності за позивачем на 95/100 частин квартири [ADDRESS], за відповідачем - на 5/100 частини квартири, яка є сумісною власністю подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.08.2015 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу 05.04.2012 року сторонами була придбана квартира, розташована за адресою : [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Ця квартира була придбана за 284 000 грн. Кошти на її придбання були отримані з продажу особистого майна позивача, а саме квартири [ADDRESS]. Зазначену квартиру позивач отримав у порядку спадкування після смерті матері - [PERSON]. Обставини того, що на придбання спірного майна, квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], були витрачені особисті кошти позивача, що підтверджуюєься копією договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 657, та згідно якого позивач передав у власність (продав) [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 254 400 грн. Згідно п.1.3. зазначеного договору ця квартира належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. А також , з договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №663, та згідно якого, [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] (відповідачка по справі) прийняла у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS], вбачається що обидва договори були укладені в один і той же день, у одного й того ж нотаріуса. Різниця у вартості - 29 600грн. за спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], була сплачена за спільні гроші з відповідачкою, та складає 10% від її вартості. Половина цієї суми, як сумісних коштів подружжя, складає 14 800 грн. ( 5%). На даний час стосунки сторін як чоловіка та дружини припинені, [PERSON] зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач намагався зберегти шлюб, просив надати строк на примирення, проте все даремно. Упродовж строку на примирення, який був наданий судом, відповідачка продовжувала чинити перепони стосункам позивача з сином, якого він усиновив після реєстрації шлюбу з [PERSON], яка налаштовує сина проти позивача, приховує істотні причини розірвання шлюбу, бо вони жахливі, ганебні та зачіпають інтереси дитини і це не просто подружня зрада.Ці обставини є однією з підстав для звернення з даним позовом до суду. Крім того, на даний час відповідачка заперечує проти його особистих прав на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], заперечує проти того, що позивач має права на цю квартиру, не дозволяє нею користуватись. Таке порушення прав позивача почалось з моменту припинення подружніх стосунків, а саме з травня 2015 року. Позивач вважає, що згідно п.7 ч.1 ст.57 СК України, якщо у придбанні майна вкладені, крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Таким чином, частка позивача у спірному майні складає 95/100 частини спірної квартири, оскільки спірне майно було придбане за кошти позивача у розмірі 254 400 грн., що складає 95% від суми, за яку була придбана квартира, розташована за адресою : [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, з урахуванням його уточнень, до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною сторін автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер АХ 8199ВК та квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер АХ 8199ВК; стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 50% ринкової вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер АХ 8199ВК, що складає 68864,78 грн. та припинити право спільної часткової власності [PERSON] на ? частину даного автомобіля. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилалася на те, що 14.11.2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] 08.02.2011 року сторони, за спільні кошти подружжя, придбали автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер АХ 8199ВК. За спільної згоди вищезазначений автомобіль було зареєстровано на імя Відповідача. Середня ринкова вартість автомобіля станом на 30.11.2015 року складає 200 000 гривень. 05.04.2012 року сторони, за спільні кошти подружжя, придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS]. За спільної згоди зазначена квартира було зареєстрована на імя позивача, що підтверджується заявою Відповідача на купівлю спільного майна подружжя поданою до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] за реєстровим номером 662 від 05.04.2012 року. Середня ринкова вартість квартири станом на 30.11.2015 року складає 500\~000 гривень. Квартира була придбана за кошти, що були отримані позивачем в борг за розпискою 05.04.2012 року від громадянина [PERSON] в розмірі 100\~000 гривень та кошти, що були отримані з продажу квартири Відповідача у розмірі 184 000 гривень. Придбана квартира знаходилась у вкрай незадовільному житловому стані, тому грошові кошти, що залишились від продажу квартири Відповідача у розмірі 70 000 гривень були витрачені на ремонт. Але останніх коштів виявилось недостатньо для закінчення ремонтних робіт і в липні 2013 року позивач отримала в борг від громадянки [PERSON] грошові кошти в розмірі 40\~000 гривень. Ремонтні роботи в спірній квартирі [ADDRESS] були закінчені наприкінці 2014 року. Грошові кошти, які позивач отримувала в борг на купівлю та ремонт квартири були повернуті нею особисто позичкодавцям до середини 2014 року. 20.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано.Отже, враховуюче вищезазначене позивач вважає, що автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер АХ 8199ВК та двокімнатна квартира [ADDRESS], що придбані сторонами у шлюбі за спільні кошти, є обєктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу в рівних частках. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, проти задоволення позову [PERSON] заперечували. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу,допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося представниками сторін в судовому засіданні з 14.11.2009 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.08.2015 року розірвано. Згідно з положеннями ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 05.04.2012 року [PERSON] продав за 254\~000 грн. [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.07.2009 року. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2012 року [PERSON] придбала за 284 000 грн. квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії розписки від 05.04.2012 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 100\~000 грн. з метою придбання квартири в м. Харкові строком 05.04.2014 року. Дані грошові кошти [PERSON] повернула [PERSON], що підтверджується копією розписки від 05.04.2014 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факти, викладені у вищевикладених розписках. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям за позикою, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини. Згідно положення ст. 65 СК України, згідно з яким договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї, створює обов*язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов»язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позику, оформлену в вигляді розписки від 05.04.2012 року було укладено [PERSON] в інтересах сім'ї. Таким чином, квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] за кошти, отримані [PERSON] від продажу квартири, яка йому належала в порядку спадкування, та за спільні кошти з[PERSON], що складає 10% від вартості квартири, половина цієї суми, як сумісних коштів подружжя, складає 5%. Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами придбано автомобіль VOLKSWAGEN BESTEL, реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску, дата реєстрації 08.02.2011 року. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи за №4159 від 21.06.2016 року, проведеної ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN BESTEL, реєстраційний номер [NUMBER], на момент проведення експертизи складає 137\~729, 57 грн. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді заяв про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи відсутність згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд прийшов до висновку про визнання за кожним із сторін по ? частці автомобілю VOLKSWAGEN BESTEL, реєстраційний номер [NUMBER], відсутність підстав для реального поділу спірного автомобіля та залишення його у спільній частковій власності сторін. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial