Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2016 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу з [PERSON] сторонами було придбано наступне майно: - автомобіль [NUMBER] вартістю на момент придбання 100\~000 грн., який був зареєстрований на відповідачку; - вбудовану кухню вартістю 10\~000 грн; -телевізор «Samsung» вартістю 10\~000 грн.; -ноутбук «Lenovo» вартістю 7500 грн.; -вбудована шафа для речей вартістю 10\~000 грн.; -диван вартістю 14000 грн.; -стіл кухонний вартістю 1500 грн.; -стільці кухонні вартістю 3000 грн. Тому позивач просить суд визнати автомобіль [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль; визнати за позивачем право власності на ? частину автомобіля [NUMBER]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надавав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2016 шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу з [PERSON] сторонами було придбано наступне майно: - автомобіль [NUMBER] вартістю на момент придбання 100\~000 грн., який був зареєстрований на відповідачку; - вбудовану кухню вартістю 10\~000 грн; -телевізор «Samsung» вартістю 10\~000 грн.; -ноутбук «Lenovo» вартістю 7500 грн.; -вбудована шафа для речей вартістю 10\~000 грн.; -диван вартістю 14000 грн.; -стіл кухонний вартістю 1500 грн.; -стільці кухонні вартістю 3000 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З розяснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі зазначеного суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved