Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту проживання, факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому з урахуванням уточнень просив: встановити факт проживання [PERSON] зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 1991 року по [INFO]; встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 2004 року по [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 58,5 кв.м., в тому числі житловою площею 45,2 кв.м., веранду літ «а», площею 7,6 кв.м., ґанок літ «а1» та надвірні будівлі: льох літ «Б», сарай літ «В», вбиральню літ «Г», огорожу № 1, 2 колонку № 3, ворота № 4 по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 12 квітня 1961 року, Васищевським РАГС Харківського району Харківської області 12 квітня 1961 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], які перебували у фактичному шлюбі з 1921 року. Згідно посвідки про народження [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька, [PERSON]. Інших дітей у них не було. На підставі рішення виконкому Васищівської селищної ради № 194 від 23.05.1961 року [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 1200 кв.м. для будівництва індивідуального домоволодіння по [ADDRESS]. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] побудували будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], який є спільним майном подружжя на підставі договору на право побудування житлового будинку, посвідченого Шостою державною нотаріальною конторою м. Харкова 22 червня 1961 року р. № 2921 та зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 лютого 1973 року р. кн. № 9 р. № 933. Право власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], було зареєстровано в цілому за [PERSON], а саме: в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року [NUMBER] та в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року р/№1422. За даними домової книги для прописки громадян, що проживають у [ADDRESS], [PERSON] та її донька, [PERSON], були постійно прописані за даною адресою з 17 грудня 1973 року. [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 01 липня 1993 року, [PERSON] померла. Під час життя, а саме: 30 липня 1984 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON]. На час відкриття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому вважається такою, що спадщину після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], прийняла. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER], Київським відділом РАГС м. Харкова 20 березня 1984 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 165. У 1991 році позивач зійшовся зі [PERSON] і почав проживати разом з нею та її матір'ю за адресою: [ADDRESS]. З 1991 року ні позивач, ні [PERSON] не перебували у ніякому зареєстрованому шлюбі з іншими особами. З того часу вони проживали однією сім'єю, були як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом харчувалися, здійснювали оплату комунальних послуг, облаштовували житловий будинок з надвірними будівлями, ремонтували їх і мали спільний бюджет, але свій сімейний союз у державному органі реєстрації актів цивільного стану вони не зареєстрували. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина - житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в сел. Васищеве [ADDRESS]. Враховуючи відсутність у [PERSON] спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, позивач вважає, що відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу, оскільки не менше п'яти років, а саме: з 1991 року до часу відкриття спадщини ([INFO]) проживав з [PERSON] однією сім'єю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Васищівської селищної ради. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Після смерті [PERSON] і на даний час позивач проживає за адресою: [ADDRESS], сплачує комунальні платежі. Вищевикладені обставини спонукали останнього звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] Представник відповідача Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, але Васищівський селищний голова надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю представника селищної ради та проти позовних вимог позивача Васищівська селищна рада Харківського району Харківської області не заперечує. Суд розглянувши дану цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши думку представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 12 квітня 1961 року, Васищевським РАГС Харківського району Харківської області 12 квітня 1961 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], які перебували у фактичному шлюбі з 1921 року, про що в книзі записів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 15. Згідно посвідки про народження [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька, [PERSON], про що в книзі записів громадянського стану про народження за 1939 рік 23 липня зроблено відповідний запис № 383. Інших дітей у подружжя не було. На підставі рішення виконкому Васищівської селищної ради № 194 від 23.05.1961 р. [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 1200 кв.м. для будівництва індивідуального домоволодіння по [ADDRESS]. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] побудували будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], який є спільним майном подружжя на підставі договору на право побудування житлового будинку, посвідченого 6-ю нотконторою м. Харкова 22 червня 1961 року р. № 2921 та зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 лютого 1973 року р.кн. № 9 р. № 933. Згідно з актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02 лютого 1973 року, затвердженого виконкомом Васищевської селищної Ради депутатів трудящих, приймальна комісія прийняла, надане до здачі домоволодіння [PERSON], що розташоване по [ADDRESS], зокрема, житловий будинок корисною площею 58,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель. [INFO] [PERSON] помер, єдиним спадкоємцем якого була [PERSON]. 05 червня 1973 року [PERSON] у Другій Харківського району державній нотаріальній конторі отримала Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за реєстром № 1424, відповідно до якого їй належить у спільному майні подружжя частка в розмірі половини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Дане свідоцтво 01 серпня 1973 року було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 9 за реєстровим № 933. Також, 05 червня 1973 року [PERSON] у Другій Харківського району державній нотаріальній конторі отримала Свідоцтво про право на спадщину по закону за реєстром № 1422, відповідно до якого вона отримала у спадщину після смерті свого чоловіка, [PERSON] половину будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Дане свідоцтво 01 серпня 1973 року було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 9 за реєстровим № 933. Таким чином, право власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], було зареєстровано в цілому за [PERSON], а саме: в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року [NUMBER] та в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року Р/№1422. Вказаний факт також підтверджено листом Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» вих. № 12 від 07.02.2013 р. Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок за адресою [ADDRESS], складеного 28.02.1996 р. (інвентарний номер 373, реєстровий номер 9-933) на земельній ділянці розташований житловий будинок літ «А-1», площею по внутрішньому обміру 66,1 кв.м, загальною площею 58,5 кв.м., в тому числі житловою площею 45,2 кв.м., з верандою літ «а», ґанком літ «а», та надвірні будівлі: льох літ «Б», сарай літ «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, 2 колонка № 3, ворота № 4. За даними домової книги для реєстрації громадян, що проживають у [ADDRESS], [PERSON] та її донька, [PERSON], були постійно зареєстровані за даною адресою з 17 грудня 1973 року. [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 01 липня 1993 року, [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть 01 липня 1993 року зроблено запис № 44. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, необхідно керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) внаслідок смерті особи відкривається спадщина, тобто [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом бо за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 534 ЦК України кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Під час життя, 30 липня 1984 року [PERSON] склала заповіт, в якому вказано, що вона, [PERSON], що проживає в [ADDRESS], на випадок її смерті, все її майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося, вона заповідає [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчений 30 липня 1984 року секретарем виконавчого комітету Васищівської Ради народних депутатів трудящих. Згідно з вимогами ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] проживала та була зареєстрована з 17 грудня 1973 року по [INFO] (по день смерті) в спірному житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записами в будинковій книзі. Тобто, на час відкриття спадщини після смерті своєї матері, [PERSON], [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому вважається такою, що спадщину після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], прийняла, оскільки виконала вимоги ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], виданого Київським відділом РАГС м. Харкова 20 березня 1984 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 165. У 1991 році позивач зійшовся зі [PERSON] і почав проживати разом з нею та її матір'ю за адресою: [ADDRESS]. З того часу вони проживали однією сім'єю, були як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом харчувалися, здійснювали оплату комунальних послуг, облаштовували житловий будинок з надвірними будівлями, ремонтували їх і мали спільний бюджет, але свій сімейний союз у державному органі реєстрації актів цивільного стану вони не зареєстрували. За період спільного проживання без шлюбу ні позивач, ні [PERSON] з будь-якими іншими особами у шлюбних відносинах не перебували. Крім того, факт їхнього проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується тим, що все їх оточення вважало чоловіком та дружиною. Данні обставини у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, існуючі між позивачем та [PERSON] під час їх спільного проживання відносини, а також, взаємні права та обов'язки, зокрема щодо спільного побуту, свідчать про те, що вони фактично проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу з 1991 року по [INFO]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER], виданим 02 серпня 2012 року. Відповідно до довідки про смерть № 44 від 02 серпня 2012 року виконавчого комітету Васищівської селищної ради, поховання на власні кошти здійснив [PERSON]. Встановлення судом факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу принаймні з 1991 року по 01 січня 2004 року, коли діяв попередній ЦК України (1963 рік), могло мати місце на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України (1964 р.) тільки тоді, коли фактичні шлюбні відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не міг бути зареєстрований в органах РАГСу. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягали ( п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зі змінами та доповненнями). У зв'язку зі зміною сімейного та цивільного законодавства і введення у дію з 01 січня 2004 року нових Сімейного та Цивільного кодексів України було встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 СК України). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім'єю слід задовольнити, оскільки факт проживання позивача [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] може бути встановлений у судовому порядку тільки з 01 січня 2004 року до [INFO] включно. Факт проживання позивача з померлою [PERSON] однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення та пов'язаний з наступним вирішенням спору про спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина - житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно відомостям Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 1088/01-16 від 19.08.2015р. після смерті [PERSON], померлої [INFO], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк звернувся [PERSON]. Його заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 03.12.2012р. за № 1133, та на її підставі заведено спадкову справу № 455/2012. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини в шестимісячний строк не зареєстровано. Відповідно до даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої при відкритті спадкової справи після смерті [PERSON], померлої [INFO], № 32613682 від 03.12.2012р. інформація про посвідчені заповіти від імені [PERSON] відсутня. Враховуючи відсутність у [PERSON] спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, позивач відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу, оскільки не менше п'яти років, а саме: з 1991 року до часу відкриття спадщини ([INFO]) проживав з [PERSON] однією сім'єю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Васищівської селищної ради № 145 від 06 травня 2015 року. 03 грудня 2012 року [PERSON] звернувся до Другої харківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Після смерті [PERSON] і на даний час позивач проживає за адресою: [ADDRESS] сплачує комунальні платежі, про що свідчать квитанції про сплату за електроенергію від 09.12.2014 р., від 21.01.2015 р., від 17.03.2015 р., від 23.04.2015 р. З огляду наведеного, суд вважає за можливе встановити той факт, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] до відкриття спадщини, а саме до [INFO] спільно в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки ним були доведені всі обставини на які він посилався в своїй позовній заяві. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved