Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 березня 2007 року. За час шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримуюсь подружні стосунки, проживають окремо. На теперішній\~час сім`я\~фактично розпалася,\~шлюб існує тільки формально. Примирення не можливе. Сумісне господарство не ведеться. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволено з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 березня 2007 року. За час шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, вони не підтримуюсь подружні стосунки, проживають окремо, сумісне господарство не ведеться. Суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Відповідно до ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Крім того,\~ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим наголошується, що відповідно до статті 8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому позов має бути задоволено. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved