Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 742/3-13, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 15 981, 24 грн. строком до 28 квітня 2014 року зі сплатою 25 % річних за користування коштами. Однак, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 25 березня 2015 року складає 52 441, 72 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом складає 15 981, 24 грн.; загальна заборгованість за відсотками за період з 28 квітня 2014 року по 24 березня 2015 року складає 3 623, 14 грн.; пеня за виникнення простроченої заборгованості за період з 29 квітня 2014 року по 24 березня 2015 року складає 32 837, 34 грн. Представник ПАТ АБ «Порто-Франко» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. До суду повернулось рекомендоване повідомлення форми Ф-119 з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Однак, згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], куди йому і була направлена судова повістка. Тому, суд вважає, що відповідач був сповіщений про розгляд справи належним чином. У зв'язку з цим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 742/3-13, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 15 981, 24 грн. строком до 28 квітня 2014 року зі сплатою 25 % річних за користування коштами. Вказана сума кредиту відповідно до п. 1.2 кредитного договору видавалась з одночасним утриманням суми відсотків у розмірі 1 981, 24 грн. авансом у день видачі кредиту. Відсотки утримуються Банком для подальшого щомісячного погашення процентів із суми утриманого авансового платежу (п. 2.2.4 кредитного договору). Таким чином, [PERSON] отримав кредитні кошти за вирахуванням авансово утриманих відсотків особисто через касу Банку у розмірі 14 000, 00 грн., що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки №283 від 29 жовтня 2013 року. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору [PERSON] зобов'язався використовувати кредит виключно на цілі, що не суперечать законодавству України, та забезпечити своєчасне повернення Банку всієї суми кредиту, сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій в розмірах, строки та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 25 березня 2015 року складає 52 441, 72 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом складає 15 981, 24 грн.; загальна заборгованість за відсотками за період з 28 квітня 2014 року по 24 березня 2015 року складає 3 623, 14 грн.; пеня за виникнення простроченої заборгованості за період з 29 квітня 2014 року по 24 березня 2015 року складає 32 837, 34 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] пені лише за період з 29 квітня 2014 року по 24 березня 2015 року, є такими, що відповідають вимогам закону. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави сума судового збору у розмірі 243, 60 грн. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved