Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.12.12 року між сторонами укладено Договір про відступлення права вимоги № 833/5, відповідно якого позивач передає [PERSON] право вимоги за кредитним договором № 833 від 06.08.08 року, укладеним між позивачем та ТОВ «СБА ЛТД», за ціною 250 000 доларів США. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.12 року між сторонами укладено Договір про відступлення права вимоги № 833/5, відповідно якого позивач зобов'язувався передати [PERSON] право вимоги за кредитним договором № 833 від 06.08.08 року, укладеним між позивачем та ТОВ «СБА ЛТД», після сплати останнім 250 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 2 ст. 1078 ЦК України, якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Нормами ст. 203 передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. [PERSON] не виконано умови п. 3.1. договору, згідно якого він зобов'язувався сплатити позивачу 250 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, у термін, не пізніше 18.12.13 року. Фактично, на день звернення до суду оригінали документів: кредитний договір № 833 від 06.08.08 року, зміни та доповнення до нього №1 від 04.11.08 року, виписки по рахункам кредиту та відсотків, знаходяться у позивача, отже і право вимоги за кредитним договором залишається у позивача. Виходячи з наведеного, жодна з сторін договору не вчинила ніяких дій на його реальне виконання, отже відсутні підстави вважати порушеними права сторін та вимагати вчинення певних дій одна перед одною. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що права позивача відповідачем не порушені, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed