Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 03 вересня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень, а останній власноруч склав та видав розписку. Вони з відповідачем обумовили строк повернення грошей до 03.11.2015 року. У строк передбачений розпискою відповідач кошти не повернув, у зв'язку з викладеним, позивач був змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився та просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує, про що подав до суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась та не повідомила причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою (а.с.9). На сьогоднішній день зобов'язання за договором позики відповідач не виконав - грошові кошти в сумі: 50000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статті 11, 525, 526 ЦК України, передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Однак, у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу відповідно до договору позики. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідача, який відповідає вимогам ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому позов щодо стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 50000,00 гривень та три відсотки річних від зазначеної суми, а саме: 57,53 гривень, а всього 50057,53 гривень (п'ятдесят тисяч п'ятдесят сім гривень 53 копійки) підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 526, 626,628, 629, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: approved