Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 560 грн. 41 коп. Окрім того, позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням з боку відповідача умов кредитного договору. В судовому засіданні оглянуто оригінали доданих до позову доказів, наданих позивачем на виконання ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 18.01.2021 року, а саме договір про споживчий кредит №276-0405 від 02.06.2020 року та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит станом на 02.06.2020 року. Зазначений правочин містить номери та дати укладення, підписані обома сторонами. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації: [ADDRESS] та розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов не поданий. З огляду на наведене, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд дійшов до висновку щодо наявності правових підстав для ухвалення заочного рішення. Дослідивши представлені докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, судом встановлено наступне: між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Отже, як встановлено судом, 02 червня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №276-0405 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в загальному розмірі 32 000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 01 червня 2025 року. Відповідно до п. 2.4 Договору, за користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати позивачу відповідну плату (проценти) у розмірі 56% (п`ятдесят шість) процентів річних, яка є фіксованою. Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» всі зобов`язання були виконані належним чином, позивачеві наданий кредит у розмірі 32 000 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку (а.с.14-18). Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась спірна заборгованість в загальному розмірі 36 560 (тридцять шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 41 коп., з яких 30 933,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 612,81 грн. - проценти за користування кредитом; 2,94 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 11,32 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.5). Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 525, 610 ЦК України,одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. В свою чергу, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. При цьому, судом враховано приписи ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. З даних приписів вбачається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, як було зазначено вище, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився, наданими йому законодавцем правами сторони в процесі не скористався, належних доказів на спростування доводів відповідача не надав. З огляду на наведене, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 2 102 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved