Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання пункту договору обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів недійсним. Відповідно до вимог ч.2 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Ухвалою Новоселицького районного суду від 07.07.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 02.01.2018 року між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1988062. Згідно вищевказаного договору було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки «DAF 95 XF 430» державний номерний знак [NUMBER] строком з 02.01.2018 року по 03.01.2019 року. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до пункту 17.1 ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух». Пунктом 8 вищевказаного договору визначено дату наступного обов`язкового технічного контролю, а саме 01.09.2018 року. Враховуючи вищевикладені норми закону, суд приходить до висновку, що строк дії договору повинен був бути укладений на строк, що не перевищує строк чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю, тобто до 01.09.2018 року, а не до 03.01.2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору в частині закінчення строку його дії.

Outcome: approved