Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 47 870,77 грн., з яких: заборгованість за відсотками - 43 374,12 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 4 496,65 грн., посилаючись на те, що 27.12.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.4/172/07-Сз, згідно з умовами якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 19573260 грн. строком по 26.12.2012 року. 27.09.2013 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 49.4/172/07-Сз від 27.12.2007 року, у відповідності до Договору купівлі-продажу прав вимоги, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк». [PERSON] зобов'язання за договором кредиту не виконуються належним чином, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед банком, на підставі чого ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача дослідивши матеріали справи, суд встановив. 27.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.4/172/07-Сз, згідно з умовами якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 19573260 грн. строком по 26.12.2012 року. 27.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого з дати відступлення усі кошти, сплачені позичальником за кредитними договором належать покупцю. Згідно Акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року та Додатку до нього до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги згідно кредитного договору № 49.4/172/07-Сз від 27.12.2007 року. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались у порядку та в строки, що ним передбачені, у зв'язку з чим станом на 23.12.2015 року у останнього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 47 870,77 грн., з яких: заборгованість за відсотками - 43 374,12 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 4 496,65 грн. На даний час відповідач заборгованість за договором не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, 11.08.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» передає, а ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» приймає на себе право вимоги по поверненню заборгованості за процентами у розмірі 43 374,12 грн. за кредитним договором 49.4/172/07-Сз від 27.12.2007 року. У відповідності до повідомлення про нікчемність Договору про відступлення прав вимоги від 11.08.2014 року, за № 9458 від 01.10.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» повідомив [PERSON], що вказаний договір є нікчемним, оскільки, укладений з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. За умовами ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що передбачено ст. 204 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи, що питання дійсності Договору про відступлення прав вимоги від 11.08.2014 року не розглядалось у судовому порядку,стороною позивача не надано до суду беззаперечних доказів нікчемності вказаного договору, відтак, відсутні підстави вважати, що ПАТ «Дельта Банк» має право вимоги за кредитним договором, укладеним із [PERSON] Таким чином у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed