Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 13 жовтня 2007 року. В даній квартирі на постійній основі зареєстрована вона та відповідач, який є її колишнім чоловіком. В 2010 році шлюб був розірвано. Відповідач з червня місяця 2012 року забрав свої речі та не проживає за вказаною адресою, місце його перебування невідоме. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. На даний час реєстрація відповідача в її квартирі позбавляє їй повноправно розпорядитися своєю власністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 13 жовтня 2007 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу. Зареєстрованого в реєстрі за №3463 (а.с.4,5). Позивачем було зареєстровано шлюб 20 серпня 2010 року з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с13). Після реєстрації шлюбу відповідач зареєструвався за вищевказаною адресою. Даний шлюб за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2014 року розірвано (а.с.12). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено п.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Згідно пояснень позивача та Актів голови будинкового комітету по вул.Комунарів відповідач не проживає за вказаною адресою з червня 2012 року. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню, підстави для відмови у задоволенні останніх судом не вбачаються. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved