Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 10.11.2000 року, а відповідач по справі є його сином, який разом з ним зареєстрований в даному будинку. Починаючи з липня 2015 року відповідач в будинку не мешкає, добровільно зніматися в досудовому порядку не бажає, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано час сторонам для подання заяв по суті. Відповідач надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Згідно ст.247 ЦПК України, фіксування не відбувалось. Дослідивши надані докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідност.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 10.11.2000 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,14,15). Відповідач по справі є сином позивача, який зареєстрований в спірному будинку, про що свідчить довідка КП «ЖУК» від 14.09.2020 року(а.с.13). З липня 2015 року [PERSON] в будинку не мешкає, утриманням його не займається, та проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , про що свідчать акти не проживання особи за місцем реєстрації від 10.02.2017 року, 15.09.2019 року, 09.09.2020 року(а.с.10-12). Зважаючи на те, що добровільно відповідач з реєстрації не знявся, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що факт того, що відповідач залишається зареєстрованим в спірній квартирі порушує його права як власника. Згідно зі ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності позивачем. Конституцією(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.263\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, зважаючи на визнання відповідачем позову, з урахуванням того, що [PERSON] не мешкає в спірному житлі з 2015 року та проживає за іншою адресою, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved