Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] , працював з 23.02.2018 в АТ « Завод Маяк» на посаді першого заступника генерального директора. 16 жовтня 2019 року позивача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №203-к. Відповідно листка непрацездатності № 622879 позивач перебував на лікарняному з 16.10.2019 року по 24.10.2019 року. 26.10.2019 року позивач повинен був приступити до роботи. Наказ від 16.10.2019 року № 203-к про звільнення з роботи позивача за прогули без поважних причин був оснований на наступних документах: -Доповідна записка начальника відділу кадрів від 16.10.2019; -Акт про прогул без поважних причин від 16.10.2019 року; -Табелем обліку робочого часу підр.100 за жовтень 2019 р. З цих підстав, позивач вважає, що його звільнення з посади було проведено з порушенням вимог діючого трудового законодавства та грубим порушенням його прав як працівника. Просить поновити його на роботі на посаді першого заступника генерального директора АТ « Завод Маяк», скасувати наказ про його звільнення, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, який прийнятий судом. У ньому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що, позивач не з`являвся на роботу без поважних причин. Вказує також на те, що про те, що позивач перебував на лікарняному він роботодавця не повідомляв. В судовому засіданні позивач та його представник з урахуванням зменшення розміру позовних вимог просили суд постановити рішення, яким скасувати наказ про звільнення позивача, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, позовні вимоги в частині поновлення на роботі залишити без розгляду. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що зазначені у відзиві. Третя особа до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Наказом Голови правління - генерального директора Гаврилова В.М. №203-к від 16.10.2019 [PERSON] звільнено з посади першого заступника генерального директора 16.10.2019 за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Даний наказ виданий на підставі доповідної записки начальника відділу кадрів від 16.10.2019 та актом про прогул без поважних причин від 16.10.2019 року. Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилався на те, що в день звільнення 16.10.2019 він перебував на лікарняному. Згідно з частиною 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом п`ятим цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Із матеріалів справи вбачається, що з 16.10.2019 [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДХ № 622879, виданим КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Печерського району м.Києва». У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Оскільки в день звільнення позивач перебував на лікарняному, що підтверджує його тимчасову непрацездатність, відповідач не мав достатніх правових підстав для його звільнення. Звільнення позивача проведено з порушенням вимог ч.3 ст.40 КЗпП України. З цих підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо скасування наказу про звільнення позивача. Окрім того позивачем заявлена позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч. 2 ст.235 КЗпП України орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути здійснений у відповідності з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою KM України від 08.02.1995 р. № 100. Відповідно до Довідки АТ Завод « Маяк» №79 від 02.02.2021, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 929,91 грн. Дана обставина визнана в судовому засіданні позивачем та додаткового доказування не потребує в силу ст.82 ЦПК України. Виходячи з викладеного, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 77844,91 грн. При цьому, визначена судом сума середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Outcome: approved