Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрація права власності, індексний номер витягу: 161410238 від 28.03.2019 р. У 2009 році на прохання своєї доньки [PERSON] , [INFO] у своєму будинку за вищевказаною адресою позивачем було зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка, а його колишнього зятя - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу з донькою з 2015 року за місцем своєї вищевказаної реєстрації фактично не проживає. З 2015 року відповідач по справі, фактично без реєстрації проживає на тимчасово окупованій території в [ADDRESS] , та в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстраційного обліку за місцем своєї реєстрації. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою порушує право власності на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним позивачу майном та позбавляє його на сьогоднішній день в зв`язку з змінами у чинному законодавстві оформити субсидію на газ і електричну енергію, що змушує звернутись до суду з вказаним позовом. Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи - Долинський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача на адресу суду відзиву не надходило. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). За таких підстав, суд виносить рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина перша статті 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для: особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.5) Згідно довідки (витягу з по господарської кники), виданої виконкомом Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 22 березня 2019 року слідує, що у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.6) Згідно довідки, виданої виконкомом Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 22 березня 2019 року слідує, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] але не проживає з 2015 року (а.с.7) Враховуючи вище викладене встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , але фактично з 2015 року за вказаною адресою не проживає. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на вказані норми закону суд, суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаного позову, оскільки відповідач зареєстрований в даному будинку, однак там не проживає з 2015 року, тобто понад рік без поважних причин відсутній за місцем проживання, домовленостей між ним та власником житла з приводу користування житлом не виникало, відповідно відповідач є таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. З огляду на встановленні обставини, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved