Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання в порядку набувальної давності права власності на житловий будинок №49, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт Новопокровка, вул. Заводська (кол. Островського), який належить [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [PERSON] подарував Відповідачу житловий будинок №49, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт Новопокровка, вул. Заводська (кол. назва Островського). У вищенаведеному будинку [PERSON] не мешкає з 2006 року, натомість, позивач разом з дружиною більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується будинком, розташованим за адресою Харківська область, Чугуївський р-н, смт Новопокровка, вул. Заводська (кол. Островського), буд. 49, тому вважає за можливе визнати в порядку набувальної давності за ним право власності на вказаний житловий будинок Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 16). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 22), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляд справи без його участі не подавав, у звязку з чим суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність незявившихся осіб та вирішити спір за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 191 ЦПК України. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.05.2009 року [PERSON] подарував Відповідачу [PERSON] житловий будинок №49, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт Новопокровка, вул. Заводська (кол. назва Островського) (а.с. 6). У вищенаведеному будинку [PERSON] не мешкає з 2006 року, що підтверджується Актом від 24.01.2018 року (а.с. 8). Натомість, позивач разом з дружиною більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується будинком, розташованим за адресою Харківська область, Чугуївський р-н, смт Новопокровка, вул. Заводська (кол. Островського), буд. 49. Той факт, що з 2006 року Відповідач не проживає у належному йому будинку, не здійснює догляд за ним, не утримує в належному стані, не сплачує комунальні платежі, натомість все зазначене здійснює Позивач, підтверджується письмовими заявами свідків: - [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] (Островського), буд. 67а (а.с. 25, 26); - [PERSON] Вячеславівни, яка проживає за адресою: [INFO] (а.с. 24); - [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] (а.с. 23). Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно дочастини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи те, що Позивач, [PERSON], добросовісно, відкрито, безперервно володіє будинком №49, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт Новопокровка, вул. Заводська (кол. Островського), що належить Відповідачу, оскільки доглядав за будинком аби запобігти його псуванню чи руйнуванню, робив необхідні ремонтні роботи, проживав в ньому, відкрито володіє всім будинком більше десяти років не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за Позивачем право власності на вказаний житловий будинок, який належить [PERSON].

Outcome: approved