Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути перешкоди в розпорядженні житловим приміщенням та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування даного позову позивач зазначив, що він 07 жовтня 2015 року уклав з відповідачем договір дарування 20/100 частини домоволодіння [ADDRESS], відповідно до якого позивач прийняв у дар відповідну частку у домоволодінні від відповідача та згідно п.12. Договору відповідач зобов'язався знятися з реєстрації строком до 31 листопада 2015 року. Однак, після укладення зазначеного договору, позивач відповідача більше не бачив, останній ніколи не з'являвся в даному домоволодінні. Місце проживання відповідача позивачу не відоме. Позивач вважає, що так як відповідач після підписання договору дарування 20/100 частин домоволодіння не мешкає там протягом майже двох років, не несе витрат по утриманню житла, не є членом родини позивача, він є таким, що втратив право користування подарованої частки домоволодіння. На даний час позивачем прийнято рішення щодо продажу всього свого домоволодіння у зв'язку зі зміною місця проживання, проте наявність зареєстрованих осіб за адресою майна, яке належить позивачу на підставі права власності, перешкоджає йому реалізувати своє право розпорядження майном. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у його та позивача відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 07 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування 20/100 частин домоволодіння, відповідно до якого відповідач подарував та передав, а позивач прийняв в дар належні відповідачу на праві приватної власності 20/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно п.12. вищезазначеного договору дарування, сторони домовилися, що відповідач зобов'язується знятися з реєстрації строком до 30 листопада 2015 року. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 жовтня 2015 року, позивачу належить 20/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], на праві спільної часткової власності (а.с.10). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна встановлено, що 52/100 будинку [ADDRESS] належить позивачу та 28/100 частин - [PERSON] (а.с.22-25). Довідкою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 28 серпня 2017 року, встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 11 лютого 2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі досліджених судом письмових доказів, встановлено, що відповідач не є ні членом сім'ї, ні колишнім членом сім'ї позивача, договір найму квартири між сторонами не укладався. Право проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] було пов'язано з наявністю у нього права власності на частку квартири, однак з втратою права власності він втратив і право на використання квартири для проживання, як складову права власності. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що пред'явлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved