Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 04 серпня 1987 року у Олександрівській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області він зареєстрував шлюб з відповідачем, про що вчинено актовий запис №05. Від сумісного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають. З листопада 2017 року сторони однією сім`єю не проживають, оскільки подальше спільне проживання не можливе, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просить справу розглядати без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить розірвати шлюб. Строк для примирення просив не надавати. Відповідач,\~будучи вчасно,\~належним чином\~повідомленою про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~в підготовче\~судове засідання\~не з`явилася.\~Надала суду\~письмову заяву,\~в якій\~просила розгляд\~справи провести\~за її\~відсутності.\~Позовні вимоги\~визнає повністю.\~Строк для\~примирення просила\~не надавати.Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Зважаючи на те, що відповідач визнала позовні вимоги, суд доходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У Олександрівській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, 04 серпня 1987 року сторони зареєстрували шлюб, про що вчинений актовий запис № 05 відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Олександрівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області 04 серпня 1987 року ( а.с.11). Від сумісного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до довідки №237/1, виданої Олександрівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області від 28.03.2019, встановлено, що [PERSON] , 1957 року народження, має наступний склад сім`ї: дружину [PERSON] 1964 року народження; дочку [PERSON] , 1996 року народження, сина [PERSON] , 1987 року народження (а.с. 12). Згідно з довідкою №382/2, виданої Олександрівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області від 17.10.2019, встановлено, що [PERSON] , 1957 року народження, дійсно є власником домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] та значиться в погосподарській книзі під № 0128-1 (а.с.13). З листопада 2017 року сторони однією сім`єю не проживають. Між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, у зв`язку з чим між ними неодноразово виникають суперечки. Отже зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами у справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з вимогами ч.1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд доходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривень 20 копійок. Крім того судовий збір в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривень 20 копійок підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved