Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі на посаді, яку він обіймав до скорочення штату працівників, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди в сумі 5\~000 грн. Позивач вважає своє звільнення незаконним і мотивує свої вимоги наступним. Позивач зазначає, що 07 жовтня 2015 року він отримав попередження про наступне вивільнення працівників ДП «УкрНДНЦ», у зв'язку із введенням в дію нової організаційної структури та нового штатного розпису, відповідно до наказу ДП «УкрНДНЦ» від 04.09.2015 № 230-К, з даним наказом Позивача не ознайомлювали. Також, під час попередження, позивачу не було запропоновано жодної вакантної або новоствореної посади та не було надано відповіді на запитання щодо наявності або відсутності погодження профспілковою організацією ДП «УкрНДНЦ» його скорочення (звільнення), як це вимагає трудове законодавство, оскільки він є членом профспілки ДП «УкрНДНЦ». 20.11.2015 року позивачу запропонували перевестись на посаду доцента кафедри стандартизації інституту підготовки фахівців у сфері управління якістю, стандартизації, оцінки відповідності та метрології, інших вакантних посад позивачеві запропоновано не було, від даної посади позивач відмовився, оскільки вона не відповідала кваліфікації та досвіду роботи позивача. 07 грудня 2015 року позивач був звільнений з посади директора НДІ стандартизації, відповідно до наказу ДП «УкрНДНЦ» від 03.12.2015 № 369-К, за п.1 ст. 40 КЗпП України, але копії наказу про звільнення позивачеві надано не було. Позивач посилається на те, що має достатній рівень кваліфікації та великий досвіт роботи в сфері стандартизації, сертифікації та якості. Крім того, позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій та на нього поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту». Також [PERSON] має диплом доктора філософії в галузі економіки та вчене звання професора економіки. 07.12.2015 року позивачу була видана трудова книжка, але не видана копія наказу про звільнення та не був здійсненний розрахунок при звільненні, відповідно до ст. 116 КЗпП України. Тільки 09.12.2015 року [PERSON] отримав грошові кошти шляхом переказу на зарплатну картку ПАТ КБ «ПриватБанк». У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов. Представник Відповідача проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що позивач був належним чином, вчасно, попереджений під розписку про майбутнє звільнення за скороченням, від запропонованої вакантної посади позивач відмовився, наказ № 369-К від 03.12.2015 року про звільнення [PERSON] повністю відповідає закону. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 12.06.2012 року по 07.12.2015 року працював на посаді директора НДІ стандартизації ДП «УкрНДНЦ». Відповідно до ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 07 жовтня 2015 року позивача було попереджено про наступне вивільнення працівників ДП «УкрНДНЦ» у звязку із введенням в дію нової організаційної структури та штатного розпису, відповідно до наказу ДП «УкрНДНЦ» від 04.09.2015 року № 230-К З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2015 року позивачу з урахуванням його спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи відповідачем було запропоновано посаду доцента кафедри стандартизації інституту підготовки фахівців у сфері управління якістю, від якої він письмово відмовився. Обійняти інші вакантні посади позивачу не пропонувалось, оскільки на переконання роботодавця, позивач не відповідав їм за своєю спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи. Постановою Пленуму Верховного суду України від 25.10.2016 визначено, що відповідно до статті 49-22 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у Постанові від 07.11.2011 року по справі №6-45цс11, поняття «кваліфікація» як таке, що включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а й здатність виконувати особливі доручення, є оціночним та визначається у кожній конкретній справі залежно від установлених судом обставин. Щодо вакантних на момент звільнення [PERSON] посад заступників Генерального директора ДП «УкрНДНЦ», то згідно з п. 11.2 Статуту ДП «УкрНДНЦ», кандидатури на посади заступників Генерального директора ДП «УкрНДНЦ» погоджуються уповноваженим органом управління підприємства, яким є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, у даному випадку передбачене погодження відсутнє. Згода на звільнення [PERSON] з посади була надана профспілковим комітетом підприємства, що оформлено протоколом засідання № 5 від 06.06.2016 року. Відповідно до п. 19\~постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів»\~при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Згідно зі\~ст. 64 ГК України\~підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. У суду відсутні підстави аналізувати доцільність змін штату підприємства, оскільки це суперечить принципу здійснення ефективності підприємницької діяльності та\~ст.64 ГК України\~(Рішення Верховного Суду України від 12.04.2007р. у справі № 6-27903св06 про поновлення на роботі). Наказом ДП «УкрНДНЦ» від 04 вересня 2015 року № 230-К було введено в дію нову організаційну структуру та штатний розпис підприємства з 07.09.2015 року, що не суперечить положенням Статуту даного підприємства. 07.12.2015 року [PERSON] було звільнено з посади директора НДІ стандартизації відповідно до наказу ДП «УкрНДНЦ» від 03.12.2015 року № 369-К за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п.1\~ст. 40 КЗпП\~здійснене у відповідності до вимог чинного законодавств та підстав для його поновлення на роботі немає, у звязку з чим позов в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди в сумі 5\~000 грн. необґрунтований та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З матеріалів справи вбачається, що в останній робочий день [PERSON], а саме 07.12.2015, з ним не було проведено розрахунок при звільненні та перерахування коштів ДП «УкрНДНЦ» здійснило тільки 09.12.2015, у звязку з чим відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (08.12.2015 та 09.12.2015) в розмірі 773 грн. 58 коп.

Outcome: partial