Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що її син [PERSON] запозичив у відповідача грошові кошти у розмірі 4000 грн., які не зміг вчасно повернути внаслідок важкого матеріального становища, поточна заборгованість складає 16092 грн. У зв`язку з непогашенням сином позивача вказаного боргу співробітники відповідача почали турбувати позивача телефонними дзвінками, вимагаючи погашення нею виниклої заборгованості, а після її відмови це зробити дзвінки тільки почастішали. Крім того, позивачу та її рідним та близьким людям були надіслані повідомлення непристойного характеру на мессенджер Вайбер, у яких вони нібито пропонують виконати певні послуги щоб заробити синові позивача на погашення боргу. Позивач вказує, що під час оформлення кредитного договору її сином жодних персональних даних позивача чи їх рідних та близьких людей не передавалися, згода на їх використання не надавалася. Внаслідок таких дій відповідача у позивача погіршився стан здоров`я, вона стала нервовою та дратівливою, втратила сон, у зв`язку з чим у неї стався гіпертонічний криз, що змусило її звернутися за медичною допомогою та придбати лікарські засоби на суму 5000 грн. Так, позивач вважає, що відповідачем порушено її права та завдано моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. На підставі викладеного позивач просила зобов`язати відповідача видалити (знищити) персональні дані позивача з електронних баз даних, стягнути з відповідача понесені збитки у вигляді витрат на придбання лікарських засобів в розмірі 5000 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, подали до суду відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що, в електронній базі даних відповідача відсутня персональна інформація щодо позивача. Позичальник, син позивача, у телефонній розмові з оператором повідомив, що його борг згодні погасити його родичі та попросив направити їм реквізити для оплати, при цьому назвав номер телефону. Компанією записана виключно телефонна розмова без зазначення персональних даних, що здійснювалася з телефонного номеру [NUMBER] , який зазначений у позові як телефон позивача. Крім того, вказали, що номер телефону позивача не відноситься до конфіденційної інформації з огляду на чинне законодавство. У повідомленні від 19.07.2020, направленому нібито від відповідача, на яке посилається позивач, її персональної інформації не зазначено. Представники відповідача також заперечували щодо будь-якої причетності компанії відповідача до розсилки повідомлень непристойного характеру рідним та близьким позивача, їх персональних даних компанія не має. Вказували, що причинно-наслідковий зв`язок між отриманням повідомлення непристойного характеру нібито від відповідача та викликом швидкої допомоги позивачем відсутній, оскільки повідомлення надійшло 19.07.2020 о 14 годині 20 хвилин, а швидку позивач викликала у цей день о 09 годині 30 хвилин ранку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.06.2020 о 14 годині 20 хвилин позивачу на телефонний номер надійшло повідомлення з реквізитами ТОВ «ФК «Верона» на погашення заборгованості у розмірі 16092 грн., яка виникла за договором №1548630, укладеним з [PERSON] . З пояснень позивача убачається, що [PERSON] є її рідним сином. Також на телефонний номер позивача надійшло повідомлення непристойного характеру, як пояснила позивач, стосовно її племінниці, у якому остання нібито пропонує виконати певні послуги щоб заробити синові позивача на погашення боргу. З пояснень сторони відповідача убачається, що син позивача [PERSON] , що є позичальником згідно укладеного з відповідачем договору, повідомив у телефонній розмові з оператором, що його борг згодні погасити його родичі та попросив направити їм реквізити для оплати, при цьому назвав відповідний номер телефону. З довідки Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, наданої позивачем, вбачається, що 19.07.2020 о 09 годині 30 хвилин вона викликала швидку допомогу з приводу підвищення артеріального тиску. Пацієнту зроблено огляд, ЕКГ, а також внутрішньом`язові ін`єкції магнезії, фуросеміду, метопрокламіду, а також суміш з анальгіну, дротаверину та димедролу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до Національного банку України (а.с.80-82) з приводу взаємовідносин, що склались у неї з ТОВ «ФК «Верона» та стверджувала, що їй постійно телефонують співробітники компанії, в тому числі і в нічний час, надсилають їй повідомлення з погрозами та вимогами сплатити борг за її сина, розповсюджують фотографії, що принижують честь та гідність позивача та членів її родини. При цьому вказувала, що вона не є клієнтом ТОВ «ФК «Верона», жодних договорів з вказаною компанією не укладала, будь-яких персональних даних ні особистих, ні своїх родичів, не повідомляла. Згідно відповіді від 18.08.2020 на запит Національного банку України щодо скарги позивача, ТОВ «ФК «Верона» повідомило, що у компанії відсутні персональні дані позивача, їх працівники не телефонували та повідомлень позивачу та членам її родини не надсилали. Суд звертає увагу на те, що надані позивачем докази не містять договору укладеного із її сином [PERSON] та відповідачем. Жодних клопотань про витребування доказів на адресу суду не ходило. Матеріали справи також не містять доказів того, що на належний позивачу телефон, від представників відповідача надходили численні дзвінки з вимогами сплати боргу. З аудіозапису, надано представниками відповідача, та їх пояснень, убачається, що з телефонного номеру [NUMBER] , який у позові вказано як номер позивача, 22.07.2020 здійснено дзвінок до кол-центру компанії відповідача. Особа, не представившись, попросила повідомити електронну адресу компанії, що і було зроблено оператором кол-центру. За змістом ст.ст.12,13 Закону України «Про захист персональних даних» збирання персональних даних є складовою процесу їх обробки, що передбачає дії з підбору чи впорядкування відомостей про фізичну особу. Суб`єкт персональних даних повідомляється про володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, свої права, визначені цим Законом, мету збору персональних даних та осіб, яким передаються його персональні дані: в момент збору персональних даних, якщо персональні дані збираються у суб`єкта персональних даних; в інших випадках протягом тридцяти робочих днів з дня збору персональних даних. Накопичення персональних даних передбачає дії щодо поєднання та систематизації відомостей про фізичну особу чи групу фізичних осіб або внесення цих даних до бази персональних даних. Зберігання персональних даних передбачає дії щодо забезпечення їх цілісності та відповідного режиму доступу до них. Частиною 1 ст.14 цього Закону встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. При цьому частина 2 цієї статті дозволяє поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного побуту та прав людини. Згідно ч.ч.2,3 ст.15 цього Закону персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як встановлено судом в ході розгляду справи, будь-якої персональної інформації, належної позивачу, у базах даних відповідача не міститься, жодних доказів на підтвердження наявності такої інформації у відповідача позивачем надано не було, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача видалити (знищити) персональні дані позивача. Твердження позивача про те, що внаслідок порушення відповідачем її прав в неї стався гіпертонічний криз, внаслідок чого нею понесені витрати на лікування в розмірі 5 000 грн., не підтверджені належними доказами, оскільки будь-яких доказів на придбання позивачем ліків не надано, а довідка швидкої допомоги свідчить про те, що позивачу зроблені відповідні ін`єкції для зменшення тиску під час візиту швидкої медичної допомоги. Крім того, не прослідковується причинно-наслідковий зв`язок між викликом швидкої медичної допомоги позивачем та часом отримання повідомлень, на які посилається позивач в обґрунтування порушення її прав, оскільки вони надійшли на телефон позивача через кілька годин після виклику швидкої медичної допомоги. Таким чином, підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні. Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стану здоров`я потерпілого, тяжкості завданої травми, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не підтвердила доказами спричинення їй моральних страждань саме відповідачем у справі, а також за яких обставин спричинена моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю завдана, чим підтверджується вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди. Не підтвердилось наявними в матеріалах справи доказами і те, що саме діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. Позивачем також не вказано, з яких міркувань вона виходила, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., будь-яких розрахунків до матеріалів справи позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed