Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить припинити право спільної власності [PERSON] частку 2/15 на квартиру [ADDRESS]; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належні їй 2/15 частки квартири за адресою: м.Львів, вул.Я.Гашека, 19/11, у розмірі 54006,53 грн. з депозитного рахунку Сихівського районного суду м.Льввова, на який було внесено [PERSON] грошову суму коштів, що становить ринкову вартість вказаної частки; визнати за [PERSON] право власності на 2/15 частки квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він являється одноособовим власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7770161 виданого Львівським ОДК БТІ та ЕО, від 14.07.2005р., та довідкою Будинкового управління Форма № 2 ЛКП «Боднарівка» від 03.02.2016р. Дана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 15 кв. м., коридору та кухні; загальна площа квартири 30,7 кв. м. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.03.2014р. було розірвано шлюб між ним та відповідачем по справі - [PERSON], а 16.01.2014р. відповідач звернулася в Сихівський районний суд м.Львова із позовом до нього, про поділ майна подружжя. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25.07.2014р. визначено: 4/15 частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; встановлено, що [PERSON] належить 2/15 частки квартири [ADDRESS], а йому - [PERSON] - 13/15 частки цієї ж квартири. Звертаю увагу суд на те, що відповідач, після розлучення, і надалі проживає у спірній квартирі разом із ним, проте, остання влаштовує безпідставні сварки, скандали, з тим щоб він не міг спокійно відпочивати у своїй квартирі, в якій був одноособовим власником. Стверджує, що всі необхідні роботи, щодо належного утримання стану квартири проводяться виключно за його кошти. З метою врегулювання конфлікту щодо користування спірною квартирою та з метою припинення побутових конфліктів між сторонами, просить припинити право власності відповідача на належну її частку в квартирі та відповідно присудити належну компенсацію. При цьому вказує, що спірна квартира є однокімнатною (заг.площею 30,7 кв.м.), з одним входом, а розмір частки відповідача становить лише 2/15 від загальної площі 30,7 кв. м., а це 4 кв.м., в той час як розмір його частки 13/15 від загальної площі, що становить 26.6 кв.м., а тому, відповідно до даних технічного паспорту спірної квартири, відсутня реальна можливість виділення в натурі 4 кв.м. приміщення з вікном для володінням і користування. Крім того, спірна квартира є ізольована, однокімнатна, знаходиться на третьому поверсі у пяти поверховому будинку, з сходовою кліткою, і з одним входом, і у відповідності до технічного паспорту на квартиру, є неподільною, а відтак неможливо переобладнати однокімнатну квартиру. Додатково вказує, що хоча вони разом з відповідачем проживають у спірній квартирі, проте остання в ній ніколи не прописувалась. Так як відповідач працює в ПАТ «Іскра», то з 29.11.1984р. зареєстрована у відомчому гуртожитку ПАТ «Іскра» за адресою: м.Львів, вул.Білоцерківська, 10, де за нею числиться кімната, за яку вона сплачує всі комунальні послуги. Крім того, у [PERSON] є в наявності житловий будинок, де вона має змогу проживати. Цей будинок складається: 3 кімнати, кухня і земельна ділянка - 0.15 гектарів у с.Жарків, Бродівського р-ну, Львівської обл. Відповідач сплачує комунальні послуги: (електрика, газ), податок на землю, і постійно підтримує житловий будинок і земельну ділянку в належному стані. Все майно було зареєстроване на її батька [PERSON] 11.09.1938р.н. і який помер 20.01.2011р. Відповідач є єдиною спадкоємицею першої черги, на все майно, після смерті своїх батьків, а тому, нею в нотаріуса заведене спадкова справа щодо прийняття спадщини після смерті батьків. Згідно висновку про вартість обєкту оцінки від 15.01.2016р. та звіту про оцінку нерухомого майна, у відповідності до якого, ринкова вартість квартири [ADDRESS], складає - 405049,00 грн., а вартість частки 2/15 кв.м. від загальної площі квартири 30,7 кв.м. становить 54006,53 грн. З огляду на наведене просить вирішити питання про припинення права відповідача на частку в спірній квартирі з можливістю виплати їй компенсації в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник в повному обсязі підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та заяв з додатковими поясненнями поданих в процесі розгляду справи. Крім того позивач зазначив, що відповідач знущається над ним, постійно доводячи до великих сварок, у звязку з чим він змушений виходити із своєї квартири і думати куди подітись. Стверджує, що відповідач систематично застосовує до нього фізичну силу, копає ногами, бє руками по голові, кидає на тяжкі предмети, виражається нецензурною лайкою, залякує, а він змушений усе це терпіти і мовчати уже 5 років. Всі необхідні роботи, щодо належного утримання стану квартири, з його слів, проводить лише він, а відповідач, в свою чергу, не платить за житлово-комунальні послуги, продукти та інші необхідні побутові засоби не купує, лише ламає та викрадає належні йому речі, оскільки своїх речей в квартирі практично не зберігає. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у задоволенні даного позову. Зазначили, що доводи, які викладені позивачем в своїй позовній заяві є повністю безпідставними, зокрема, доводи щодо наявності житла у відповідача не були доведені та не знайшли свого підтвердження, належних доказів, які б могли підтвердити слова [PERSON], ним не надано; закріплена в гуртожитку кімната, де зареєстрована відповідачка [PERSON] було спростоване власником даного гуртожитку та роботодавцем відповідача, а саме ПАТ «Іскра» листом-відповіддю № 1438 від 10.06.2016р., який був наданий на запит суду; будинок, який знаходиться в с.Жарків, Бродівського р-н. Львівської області та який відповідачка отримала у спадщину від батьків знаходиться за 145 км від м.Львова, що унеможливлює щоденне добирання відповідачки до місця праці, крім того, в даному будинку не проведенні всі комунікації, які необхідні для нормального та повноцінного проживання в ньому; станом на сьогоднішній день, для відповідача ПАТ «Іскра» є єдиним місцем праці та способом на отримання доходів, а тому дохід відповідача та її фінансове становище не дозволяє знайти її іншого житла у м.Львові та тим більше для того, щоб кожного дня доїжджати таку велику відстань від зазначеного сільського будинку до місця праці. Звертають увагу на те, що задоволення даного позову завдасть істотної шкоди відповідачу, що суперечить положенню ст.365 ЦК України, норма якої говорить: що припинення права особи на частку у спірному майні можливе лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї., а згідно п.2 ч.2 ст.364 ЦК України компенсація співвласникові вартості його частки можливе лише за його згодою. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, заслухавши покази свідка [PERSON], дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7770161 виданого Львівським ОДК БТІ та ЕО, від 14.07.2005р. Згідно довідки ЛКП «Боднарівка» № 805 від 03.02.2016р. з місця проживання про склад сімї і прописки (довідка форми №2), в квартири [ADDRESS] зареєстрований та постійно проживає лише позивач [PERSON], який числиться власником даного житла. Також встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.03.2014р. було розірвано. В процесі розірвання шлюбу, відповідач 16.01.2014р. звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25.07.2014р. частково задоволені позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON]; визнано автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визначено, що кожному із співвласників автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], - [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 ідеальній частці автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; визнано 4/15 частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визначено, що [PERSON] належить 2/15 частки квартири [ADDRESS], а [PERSON] належить 13/15 частки квартири [ADDRESS]; вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 182,7 0грн. судового збору та 400 грн. витрат на проведення експертизи; в задоволенні решти позовних вимог по первісному та зустрічному позові відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25.07.2014р. залишено без змін. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності; кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Згідно з ч.1 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. При цьому, крім вказаної спеціальної норми, суду слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (інвентарний номер 8460; реєстровий номер 45889), складається з однієї кімнати житловою площею 15 кв. м., коридору та кухні; загальна площа квартири 30,7 кв. м. Квартира є ізольована, знаходиться на третьому поверсі у пяти поверховому будинку, з сходовою кліткою, і з одним входом. З аналізу технічного паспорту на квартиру вбачається, що така є неподільною, можливість для виділу частки в квартирі в натурі для її власників відсутня. При цьому, вагомих (практичних) перешкод для спільного користування сторонами спірною квартирою не вбачається. Позивач, в підтримання своїх позовних вимог, вказує на те, що відповідач [PERSON], як працівник ПАТ «Іскра», з 29.11.1984р. зареєстрована у відомчому гуртожитку ПАТ «Іскра» за адресою: м.Львів, вул.Білоцерківська, 10, де за нею числиться кімната. З даного приводу встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно працює на ПАТ «Іскра» інженером-технологом загального відділу БО «Головний офіс» з 27.07.1984р. згідно наказу № 797к від 25.07.1984р. по даний час, що стверджується відповідною довідкою ПАТ «Іскра» № 115/123 від 11.03.2016р. У відповідь на запит суду, ПАТ «Іскра» також надало лист-відповідь № 1438 від 10.06.2016р., за змістом якого гуртожиток по вул.Білоцерківська, 10 є у власності підприємства на підставі свідоцтва про право власності; [PERSON] у вищевказаному гуртожитку не проживає, за нею не числиться та не закріплена кімната, а також вона не користується ліжко-місцем; нарахування за житлово-комунальні послуги не проводиться; [PERSON] зареєстрована у гуртожитку з 29.11.1984р.; станом на 10.06.2016р. вільної кімнати або ліжка-місця немає. Крім того, позивач покликається наявність у відповідача [PERSON] житлового будинку, у с.Жарків, Бродівського р-ну, Львівської обл., який може бути придатний для подальшого проживання у ньому у випадку припинення права власності на частку у спірній квартирі. Встановлено, що відповідач [PERSON], будучи єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своїх батьків, в 2011 році успадкувала будинок в с.Жарків, Бродівського р-ну, Львівської обл., який складається з трьох кімнат, кухні і належної до нього земельної ділянка - 0.15 га. Згідно довідки №280 виданої 18.03.2011р. виконкомом Голубицької сільської ради, батько відповідача - [PERSON], який проживав за адресою: [INFO], користувався земельною ділянкою 0,66 га. Дана земельна ділянка перейшла у спадковість відповідачці [PERSON] Водночас, як ствердила в судовому засіданні відповідач, даний будинок в с.Жарків, що належав її батькам, не є повністю завершеним, необхідні комунікації, які потрібні для нормального та повноцінного проживання в ньому на даний час не проведені. Більше того, з довідки № 5 виданої 04.03.2016р. АС м.Броди, відстань між вказаним будинком в с.Жарків та м.Львів становить 145 км, що явно унеможливлює щоденне добирання відповідача до її місця праці ПАТ «Іскар», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Вулицька, 14. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що припинення права відповідача на частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди інтересам останньої, як співвласника, та негативним чином вплине на її привичний спосіб життя, в більшій мірі в питанні праці (постійна робота В ПАТ «Іскра» у м.Львові), що в силу вимог п.4 ч.1 ст.365 ЦК України є недопустимим. З проводу можливості компенсації відповідачу вартості її частки у спірній квартирі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається, з висновку про вартість обєкту оцінки від 15.01.2016р. та звіту про оцінку нерухомого майна, ринкова вартість квартири [ADDRESS], складає - 405049,00 грн., а вартість частки 2/15 кв.м. від загальної площі квартири 30,7 кв.м. становить 54006,53 грн. Згідно розяснень, що містяться в п.6 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» №7 від 04.10.1991р. з внесеними змінами вказується на те, що якщо частка у спільній власності на будинок (по аналогії на квартиру) є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним не можливе. Вданому випадку відповідач не забезпечена іншою житловою площею в межах м.Львова і за ціну 54006,53 грн., в яку оцінена вартість її 2/15 частки, не спроможна в теперішній час придбати житло. Окрім того, припинення права на частку у спільному майні та отримання компенсації за частку можливе тільки при умові, коли на це згоду дають співвласники, відносно яких припиняється право на частку у спільному майні відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України, а відповідача не згодна на отримання компенсації за її частку у спільному майні. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо припинення права власності відповідача на належну їй частку спірної квартири суперечать вимогам ст.365 ЦК України, підстав для припинення частки відповідача в спірній квартирі недостатньо, у звязку з чим суд у задоволенні всіх позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358, 361, 365 ЦК України та

Outcome: dismissed