Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] та визначити місце проживання їхньої неповнолітньої дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що з відповідачкою по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 09 липня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1446. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] В позовній заяві позивач зазначає, що спільне шлюбне життя з відповідачкою не склалося, так як протягом останнього року між ними виникали сварки та конфлікти, через що вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та кохання. У них різні погляди на шлюб та сім»ю. Спроби налагодити відносини позитивних результатів не дали, так як вони різні люди і не можуть співіснувати як подружжя. Позивач зазначив, що на даний час шлюб між ними фактично припинив існування, так як тривалий час не проживають подружжям. Відповідачка залишила дитину з ним, не цікавиться нею, не приймає участі у її вихованні та утриманні, тому просить шлюб розірвати, дочку залишити проживати з ним. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просить їх задоволити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала повністю, заперечила проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачем. Обгрунтовуючи своє заперечення пояснила, що в зв»язку з непорозумінням, що виникли між нею та батьками її чоловіка, забрала дитину та переїхала проживати до своїх батьків. Дочка на даний час проживає з нею, вона піклується про неї, створює їй належні умови проживання, виховання та догляду. Пояснила, що дитині на даний час не виповнилося п»яти років, тому їй необхідно поживати з матір»ю. Представник служби у справах дітей Дубенської райдержадміністрації надала суду пояснення про те, що в зв»язку із зверненням позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, ними було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], на підставі чого зроблено висновок про можливість проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 липня 2013 року, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1446. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Причиною до розпаду сім'ї послужило те, що сторони переконалися, що в них різні характери та погляди на сімейне життя, у зв»язку з чим постійно виникали сварки. Спільного господарства не ведуть. Майнового спору у сторін немає. На примирення позивач не згідний. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 3ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом За змістом ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку відповідача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість відповідача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Суд не погоджується з доводами та висновком служби у справах дітей Дубенської РДА та вважає їх недостатньо обґрунтованими та такими, що суперечать інтересам дитини, тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком не підлягають до задоволення. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, в інтересах дитини, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі., та як шлюб розпався остаточно, існує лише формально та необхідність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON]

Outcome: dismissed