Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про порушення прав споживача. Свої вимоги мотивує тим, що 09.07.2019 року між нею та ФОП [PERSON] поза межами офісу було укладено договір з виконання робіт по виготовленню ПВХ-конструкцій. На підтвердження добросовісності намірів та за вимогою відповідача під час підписання договору позивач сплатила 2800,00 грн. готівкою. У тексті договору було визначено тільки загальну вартість виробів, їх колір та наповнення. В договорі зазначено, що загальна площа конструкції буде визначена згідно креслення. Однак, іншу інформацію щодо назви, комплектності виробів, їх розмірів, площі, використаних матеріалів та елементів виробів відповідач не надав. Позивач зазначає, що відповідач хоче нав`язати їй товар іншої якості та інших розмірів, ніж вона мала потребу та мала намір придбати. За таких обставин відповідач порушує право позивача як споживача придбати вироби та отримати послуги належної якості та відповідно наданої інформації та узгоджених умов договору. 18 липня 2019 року позивач направила відповідачу повідомлення про розірвання договору та просила повернути сплачені нею кошти в розмірі 2800,00 грн., але відповідач відмовився отримувати повідомлення і тому вона змушена звернутися до суду. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 27.04.2020 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 09.07.2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір. Згідно п.1.1 замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню ПВХ конструкції по розцінкам виконавця. Пунктом 1.2. передбачено, що замовник гарантує своєчасний прийом та оплату виробу. Якість виробів згідно договору має відповідати технічним умовами виконавця. Згідно п. 2 вартість договору сплачено 2800 грн., борг становить 6660 грн. Згідно п.2.1 вартість виробів становить 9515 грн., загальна площа конструкції становить згідно креслень, заповнення 32 мм. Обов`язки сторін передбачені п.3.1 де замовник зобов`язався оплатити вартість замовлення 9515,00 грн. Згідно п.3.2. після виконання п.3.1 виконавець зобов`язується виготовити і доставити на протязі 30 робочих днів. Згідно п. 4.1 у ви падку не виконання замовником п.3.1 договір вважається розірваним. У випадку внесення замовником авансу, і наступного не виконання п.3.1. то аванс замовнику не повертається. 18 липня 2019 року позивач направила листа відповідачу в якому повідомила про розірвання договору б/н від 09.07.2019, укладеного між нею та ФОП [PERSON] та просила повернути сплачені нею кошти на його користь в сумі 2800 грн. у зв`язку з тим, що в договорі відсутні істотні умови. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Також, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформаціє про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). В цій же частині ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано вичерпний перелік відомостей, що належать до необхідної, доступної, достовірної своєчасної інформації. Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація про продукцію доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятним для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Відтак, із наведених правових норм вбачається, що на відповідача як підрядника закон покладає обов`язок надати позивачу як замовнику необхідну та достовірну інформацію відносно товару і виконуваних робіт ще до укладання відповідного договору з замовником. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер). Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Проте у своїй позовній заяві [PERSON] не додала доказів на підтвердження того, що в результаті ненадання відповідачем необхідної та достовірної інформації відносно товару і виконуваних робіт він намагається надати інші вироби, ніж ті, в яких вона мала потребу та мала намір отримати їх укладаючи договір по виконанню робіт та виготовленню виробів. Зокрема в п.3.3 договору від 09.07.2019 р. зазначено, що перед придбанням вищевказаної продукції замовник зобов`язаний самостійно ознайомитись з споживчими якостями товарів та послуг, які надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів, у відповідності з вимогами ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». П.2.2 - 2.4 договору визначено характеристику виробу. Отже, позивач, підписавши договір взяв на себе обов?язок ознайомитися з якістю товару, а тому всі негативні наслідки у разі недотримання даної умови він несе самостійно. Що стосується вимог позивача про повернення коштів сплачених попередньо за товар в сумі 2800,00 грн., то слід зазначити наступне. В п. 4.1 договору зазначено, що у разі невиконання замовником пункта 3.1, договір вважається розірваним, та всі його положення недійсними. У разі внесення замовником авансу та послідуючим не виконанням п. 3.1. договору, аванс замовнику не повертається. Враховуючи вищезазначений пункт договору, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що договір виконано нею в повному обсязі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищезазначене, а також те, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на обґрунтування позовних вимог, не доведено обставини на які вона, посилається, а відтак підстав для задоволення вимог щодо розірвання договору та повернення сплачених нею коштів.

Outcome: dismissed