Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, переклавши обов`язок по наданню матеріальної допомоги на державу. Позовні вимоги були уточнені та в остаточному варіанті позивач просив зміншити розмір аліментів до 20 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині цей обов`язок покласти на державу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 22 березня 2017 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1100 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 01.10.2018 року Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було змінено розмір стягнутих аліментів з 1100 гривень до 2500.00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сплачувати аліменти позивач не має можливості, оскільки на його утриманні знаходиться хвора мати, яка потребує значних матеріальних витрат, а коштів, які він отримує, не вистачає на догляд за матір`ю та сплату аліментів. Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м. Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк надала суду відзив, згідно якого позовні вимоги не визнала, зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх дитини, нехтує своїм обов`язком по вихованню та забезпеченню дитини, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, та просила суд відмовити у задоволенні позову. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, у судовому засіданні встановлено, що Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.08.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.03.2017 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1100,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 01.10.2018 року було змінено розмір стягнутих аліментів з 1100 гривень до 2500.00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач просить звільнити його від сплати аліментів взагалі, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, переклавши утримання дитини на державу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ч.1 ст.273 Сімейного Кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Аналізуючи зазначені вище норми закону у сукупності зі встановленими судом обставини, суд дійшов висновку, що позивачем заявлено позов всупереч вимогам ч.3 ст.181 СК України, фактично він просить не про зменшення розміру аліментів, а про зміну виду стягнення, що встановлений Рішеннм суду від 01.10.2018 року, тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він утримує мінімальну заробітну плату та на його утриманні перебуває непрацездатна матір, не є достатньою підставою для зменшення розміру чи звільнення від сплати аліментів, а також не позбавляє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Також позивачем не надано жодного доказу утримання непрацездатної матері за його кошти. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову та вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed