Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 8073 гривні 06 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював за строковим трудовим договором на постійній основі без поширення дії Закону України «Про державну службу» на посаді помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] з 13.12.2012 р. по 27.11.2014 р. Розпорядженням від 26.11.2014 р. № 7212 його було звільнено з займаної посади в зв»язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України [PERSON] Відповідно до ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України» за даних обставин звільнення йому повинна була бути виплачена одноразова грошова допомога в розмірі тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Однак, при звільненні зазначені грошові кошти виплачені не були. Позивач, посилаючись на положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, просить стягнути з відповідача в судовому порядку одноразову грошову допомогу в розмірі 8073,06 гривні. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідно до положень Закону України «Про статус народного депутата України» та Положення про помічника-консультанта народного депутата України відповідач зобов»язаний був при звільненні його з посади в зв»язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата виплатити одноразову грошову допомогу, однак зазначених дій не вчинив, чим порушив його конституційні права. Представник відповідача повторно в судове засідання не з»явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надіславши письмове клопотання про відкладення судового розгляду. Однак, в зв»язку з повторною неявкою представника відповідача в судове засідання на підставі положень ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] позивач працював за строковим трудовим договором на постійній основі з поширенням дії Закону України «Про державну службу» на посаді помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] з 13.12.2012 р. по 31.08.2014 р. З 01.08.2014 р. [PERSON] за поданням народного депутата України [PERSON] був переведений за його згодою на посаду помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу», про що Керівником Апарату Верховної Ради України видано розпорядження 4698 від 28.08.2014 р. Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 р. № 7212 позивача було звільнено з займаної посади в зв»язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України [PERSON] На підставі положень ст.34 Закону України «Про статус народженого депутата України» народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України. Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах. Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад. Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України. Народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів. У випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його середньої місячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Зазначені положення Закону закріплені також в ч.2 ст.4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення. Згідно з Положенням про Апарат Верховної Ради України, затвердженим Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769. Апарат Верховної Ради України є юридичною особою, має печатку та здійснює з державного бюджету України фінансування діяльності Верховної Ради України. Крім того, здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, кадрове, фінансово-господарське, матеріально-технічне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Верховної Ради України, народних депутатів України. Як встановлено судом, на момент звільнення позивач з посади помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] одноразова грошова допомога йому виплачена не була. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, а також встановлені судом обставини, саме Апарат Верховної Ради України, зобов»язаний здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України», що спростовує посилання відповідача в письмових запереченнях на те, що Апарат Верховної Ради України не є належним відповідачем у справі. Відповідно до Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата- це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Зважаючи на те, що згідно довідки, наданої Управлінням справами Верховної Ради України, позивач за період роботи з січня 2014 р. по листопад 2014 р. позивач отримував різний розмір заробітної плати, суд при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача, виходить з положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. і бере до уваги розрахунок виплат, наведений позивачем, оскільки відповідачем будь-яких доказів на спростування даного розміру одноразової грошової допомоги надано суду не було. Зважаючи на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved