Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]. та [PERSON]. про виселення із жилого приміщення посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] є квартирою маневреного фонду Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Вселяючись в спірну квартиру відповідачам було про це відомо. Також їм було відомо, що спірна квартира їм надана для тимчасового проживання до 16.12.2009 року, після чого вони повинні були в добровільному порядку звільнити. Після спливу дозволу на проживання відповідачі в добровільному порядку зі спірної квартири не виселились. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд виселити [PERSON] та [PERSON] із квартири маневреного фонду [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що їх неможна виселити зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки вони є пенсіонерами та не мають іншого житла. Представник 3-ої особи в судовому засіданні висловила думку що даний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, розпорядженням № 389 від 19.04.2007 року Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації пунктом 2.5 квартира [ADDRESS] включена до маневреного фонду (а.с.11). Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 542 від 21.03.2007 року, пунктом 2.3. якого зазначено: прохання задовольнити [PERSON] в наданні дозволу на проживання в двокімнатній квартирі маневреного фонду [ADDRESS] терміном на один рік (а.с.12). Аналогічні розпорядження були видані в 2008 році - 17.03.2008 року № 214 термін проживання було продовжено на один рік з дати прийняття розпорядження (а.с.13) та 16.12.2008 року за № 1111 термін проживання продовжено на один рік з дати прийняття розпорядження (а.с.14). Таким чином, кінцевий термін дозволу на проживання в спірній квартирі для [PERSON] та його дружини визначено до 16.12.2009 року. Відповідно до розпорядження № 335 від 17.06.2013 року будинок [ADDRESS] закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (а.с.8-11). Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2012 року зобов»язано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.23,24). Дана постанова набула законної сили. Звертаючись до суду з позовом представник позивача наполягає на виселенні відповідачів зі спірної квартири як тимчасових мешканців без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР, Наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, достатність і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів і їх сукупності та враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, ґрунтуються на законі та підтверджені належними доказами, позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір по 121 грн. 80 коп. кожний. На підставі викладеного,

Outcome: approved