Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 490080255 від 27.06.2008 року в розмірі 18405,70 дол. США, судовий збір в розмірі 6851 грн.37 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та його представник в судове засідання не з»явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно, причини неявки до суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов»язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору. Відповідач зобов»язаний сплатити позивачу неустойку( штраф, пеня). Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобовязань, встановлені договором або законом, а ст.625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобовязання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 27.06.2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 490080255./а.с.4/ Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України « Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ «Альфа-Банк» на ПАТ «Альфа-Банк»./а.с.13/ Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов»язується надати відповідачу кредит у розмірі 11385,28 дол. США., а відповідач зобов»язується повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього-графіком погашення кредиту./а.с.5-8/ Позивач свої зобов»язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 11385,28 дол. США./а.с.21/ Відповідач, у порушення умов договору свої зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 27.04.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 10759,05 дол. США, за відсотками в розмірі 7646,65 дол. США./а.с. 19-20/ Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що надходжень за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16.05.2013 року по цивільній справі Третейського суду за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ( а.с.102-107) не відбувалося і таким чином, подвійне стягнення з відповідача відсутнє. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов»язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов»язання з повернення кредиту за договором. Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч.1 та 3 ст.533 ЦК). Згідно зі ст.2 закону «Про банки і банківську діяльність» від 7.12.2000 №2121-III кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього декрету. Крім того, Національним банком на виконання положень ст.11 декрету прийнято положення. Згідно з п.1.5 цього положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВС «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідно до листа № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Отже ЗАТ «альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджені доказами, тому їх необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь стягувача стягуються судові витрати в розмірі 6851 грн.37 коп.

Outcome: approved