Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, в якому вказав, від шлюбу позивача та відповідача [INFO] народилася дитина - [PERSON] Спільне життя не склалося, тому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано. З народження дитина поживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, не утримує дитину, не забезпечує його потреби, не спілкується з нею, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з нього на свою користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) [PERSON], але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення повідомлення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Крім того, при винесенні рішення просив врахувати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 21.08.2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №396 (а.с. 17). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2016 року №2/185/992/16 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 23). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 28.04.2016 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 18). Згідно Довідки КП «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського р-ну м. Києва від 03.07.2018 року [PERSON] перебувала на обліку по вагітності. За період перебування на обліку чоловік не відвідував вказаний медичний заклад, не здавав аналізів (а.с. 49). Відповідно до Довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Оболонського р-ну м. Києва на профілактичні огляди з дитиною звертається завжди мати. Батька дитини жодного разу відмічено не було (а.с. 48). Із Довідки Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 22.10.2018 року вбачається, що відповідно до обліків міським телефонним зв'язком, спецлінією «102», звернень з усними або письмовими заявами чи скаргами безпосередньо від [PERSON] з приводу створення йому перешкод у зустрічах з сином [PERSON] та виклики за адресою: [ADDRESS] співробітників поліції до управління не надходили, заяви не реєструвались. Згідно висновку Оболонської РДА в м. Києві як органу опіки та піклування №104-6643 від 25.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування рекомендує позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 51-52). Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В матеріалах справи відсутні докази невинуватості відповідача у невиконанні ним своїх батьківських обов'язків, що свідчить про його винні дії. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійсно не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню його малолітньої дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, то суд вважає такою, що не підлягає задоволенню саме у такому розмірі, оскільки задоволення призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище, а матеріали справи не містять достатніх доказів, якими сторона позивача обґрунтовує необхідність стягнення аліментів саме у визначеному ним розмірі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: partial