Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Биченко Олександра Олександровича про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу земельної ділянки, застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належать земельні ділянки по [ADDRESS]: кадастрові номери 8000000000:90:452:0040, 8000000000:90:452:0041, 8000000000:90:452:0042, 8000000000:90:452:0043, 8000000000:90:452:0044 на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів на право власності на земельні ділянки. 10.05.2016 приватний нотаріус Донець Т.М., як державний реєстратор, відмовив у державній реєстрації права власності на ці земельні ділянки у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме відповідно до даних Державного реєстру прав земельні ділянки з кадастровими номерами: 8000000000:90:452:0040, 8000000000:90:452:0041,8000000000:90:452:0042, 8000000000:90:452:0043 належать [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. Позивач зазначає, що йому стало відомо, що вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок були підписані від його імені громадянином [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , податковий номер [NUMBER] , який ніби то діяв на підставі довіреності, посвідченої 14.06.2015 року Биченко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 621. Однак, будь-яких дій щодо видачі довіреності на громадянина Грузії [PERSON] ним не вчинялось, даний правочин він не підписував та ним до 05.05.2016 р. не вчинялись будь-які дії щодо проведення державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки. З огляду на викладене, позивач просить захистити його право власності шляхом визнання недійсною довіреності, виданої від його імені на ім`я громадянина [PERSON] , посвідчену 24.06.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биченко Олександром Олександровичем, зареєстровану в реєстрі за № 621, та застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04.02.2016 р. між [PERSON] , від імені якого діяв громадянин [PERSON] на підставі довіреності від 24.06.2015 р., і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., та зареєстрованого за № 172, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04.02.2016 р. між [PERSON] , від імені якого діяв громадянин [PERSON] на підставі довіреності від 24.06.2015 р., і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., та зареєстрованого за № 175, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04.02.2016 р. між [PERSON] , від імені якого діяв громадянин [PERSON] на підставі довіреності від 24.06.2015 р., і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., та зареєстрованого за № 178, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04.02.2016 р. між [PERSON] , від імені якого діяв громадянин [PERSON] на підставі довіреності від 24.06.2015 р., і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., та зареєстрованого за № 169, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04.02.2016 р. між [PERSON] , від імені якого діяв громадянин [PERSON] на підставі довіреності від 24.06.2015 р., і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., та зареєстрованого за № 181, скасувати запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельні ділянки та визнання права власності за позивачем на земельні ділянки 8000000000:90:452:0040, 8000000000:90:452:0041, 8000000000:90:452:0042, 8000000000:90:452:0043, 8000000000:90:452:0044. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, а саме відсутності у [PERSON] повноважень на вчинення від імені позивача правочинів купівлі-продажу земельних ділянок, невідповідності підпису позивача на зазначеній довіреності, відсутності факту звернення до державного реєстратора з заявами про реєстрацію права власності на земельні ділянки. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на те, що позивач не підписував будь-яку довіреність на громадянина Грузії [PERSON] , не уповноважував його на продаж земельних ділянок і підпис на оспорюваній довіреності не належить позивачу, що підтверджується висновком експерта, який наданий в межах кримінального провадження. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає, що висновок експерта у кримінальному провадженні не є допустимим доказом на підтвердження тих обставин, на які посилається позивач, а інші докази щодо недійсності правочину матеріали справи не містять. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки відповідач є добросовісним набувачем. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Биченко О.О. та третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню знаступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був власником земельних ділянок по [ADDRESS]: кадастрові номери 8000000000:90:452:0040, 8000000000:90:452:0041, 8000000000:90:452:0042, 8000000000:90:452:0043, 8000000000:90:452:0044 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.18.09.2009 р. за реєстровими №№ 1090, 10892, 10907, 10904, 70895. На підставі зазначених договорів купівлі-продажу земельної ділянки позивачу були видані Державні акти на землю. 05.05.2016 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Донець Т.М., як державного реєстратора, з заявами про реєстрацію права власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]: кадастрові номери 8000000000:90:452:0040, 8000000000:90:452:0041, 8000000000:90:452:0042, 8000000000:90:452:0043, 8000000000:90:452:0044. 10.05.2016 р. державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме прав [PERSON] на земельні ділянки в зв`язку з реєстрацією права власності на зазначені земельні ділянки за іншою особою. Відповідно до Інформаційної довідки №58628641 з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2016 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:452:0040, номер запису про право власності: 13127597, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28090378 від 04.02.2016, приватний нотаріус Шевченко Дарина Геннадіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків 1:32616398, було зареєстровано право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 172, видане 04.02.2016, видавник [PERSON] , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Відповідно до Інформаційної довідки №58629472 з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2016 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:452:0041, номер запису про право власності: 13127830, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28090539 від 04.02.2016, приватний нотаріус Шевченко Дарина Геннадіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за [PERSON] було зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 175 видане 04.02.2016, видавник [PERSON] , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Відповідно до Інформаційної довідки №58630659 з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2016 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:452:0042, номер запису про право власності: 13127967, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28090757 від 04.02.2016, приватний нотаріус Шевченко Дарина Геннадіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за [PERSON] було зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 178 видане 04.02.2016, видавник [PERSON] , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Відповідно до Інформаційної довідки №58631956 з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2016 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:452:0043, номер запису про право власності: 13127375, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28090027 від 04.02.2016, приватний нотаріус Шевченко Дарина Геннадіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за [PERSON] , було зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 169 видане 04.02.2016, видавник [PERSON] , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Відповідно до Інформаційної довідки №58630093 з Держаного реєстру речових прав на нсрухоме майно від 05.05.2016 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:452:0044, номер запису про право власності: 13128119, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28090937 від 04.02.2016, приватний нотаріус Шевченко Дарина Геннадіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за [PERSON] , було зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 181 видане 04.02.2016, видавник [PERSON] , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Як встановлено в ході судового розгляду договори купівлі-продажу земельних ділянок були підписані від його імені громадянином [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , податковий номер [NUMBER] , який ніби то діяв на підставі довіреності, посвідченої 14.06.2015 року Биченко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 621. Звертаючись до суду позивач посилається не те, що будь-яких дій щодо підписання довіреності на ім`я громадянина [PERSON] він не вчиняв, підпис на довіреності йому не належить, в зв`язку з чим просить визнати даний правочин недійсним. За приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.627 ЦК, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК). Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 12.02.2014 у справі № 6-165цс13, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Як встановлено судом, Слідчим відділом Печерського УП ГУ НП у м.Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100060003931 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365-1 КК України, відомості про яке внесені за заявою [PERSON] щодо зловживання повноваженнями приватним нотаріусом, внаслідок чого було незаконно зареєстровано право власності на земельні ділянки по [ADDRESS], які належали [PERSON] і були зареєстровані за [PERSON] . В ході проведення досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. вилучені нотаріальні справи за оспорюваними правочинами та оригінал довіреності на уповноваження [PERSON] діяти від імені [PERSON] . Слідчим у даному кримінальному провадженні була призначена судово-почеркознавча експертиза з метою визначення належності підпису [PERSON] в довіреності від 24.06.2015 р. на ім.»я [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 877/тдд від 21.07.2016 р. підпис у графі «Підпис» довіреності від 24.06.2015 р., виданої на ім`я громадянина [PERSON] , виконано не [PERSON] , а іншою особою. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на недопустимість даного доказу з огляду на наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст.79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Суд вважає, що висновок експерта у кримінальному провадженні є належним доказом, оскільки містить інформацію, що стосується предмета доказування, допустими доказом, оскільки отриманий у спосіб, передбачений законом, і копія завірена якого видана на адвокатський запит, а також достатнім доказом, оскільки на підставі інформації, яка в ньому міститься можна встановити обставини справи. Хоча даний висновок є не висновком експерта в розумінні цивільного процесуального закону, однак даний висновок є письмовим доказом на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Враховуючи, що підпис довірителя в оспорюваній довіреності виконаний не [PERSON] , а іншою особою, суд приходить до висновку про відсутність внутрішньої волі позивача на видачу такої довіреності та про відсутність волевиявлення на вчинення такого правочину, а отже даний правочин є недійсним, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок, які укладені 04.02.2016 р. [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] укладені на підставі довіреності, яка є недійсною, то відповідно і правочини з реалізації земельних ділянок є недійсними. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. В даному випадку, до правовідносин сторін не можуть бути застосовані наслідки недійсності правочину, а також до відповідача не може бути заявлений віндикаційний позов, оскільки спірні земельні ділянки фактично не вибували із володіння позивача. Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які укладені 04.02.2016 р. [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] недійсними, оскільки у інший спосіб порушене право не може бути відновлено. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01.04.2014 р. у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру. Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. Лише визнання правочину, на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності, недійсним є підставою для скасування такої реєстрації. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права, вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 04.02.2016 р., укладених між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за відповідачем є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на земельні ділянки по [ADDRESS]: кадастрові номери 8000000000:90:452:0040, 8000000000:90:452:0041, 8000000000:90:452:0042, 8000000000:90:452:0043, 8000000000:90:452:0044 не є належним способом захисту порушеного права, оскільки після скасування державної реєстрації права на земельні ділянки, яка здійснена на підставі недійсного правочину, право позивача буде поновлено. З огляду на викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: partial