Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що їй належить на праві приватної власності домоволодіння № [ADDRESS]. Позивач вказав, що у вищевказаному будинку № 169-а зареєстровані також -[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]- відповідач по справі та [PERSON] Позивач зазначив, що відповідач- [PERSON] з 26.09.2013 року та по теперішній час не проживає у будинку, за місцем реєстрації не з'являється, свого особистого майна та речей у будинку не тримає, грошових коштів на оплату комунальних послуг не надає, будь-які перешкоди у користуванні житлом відповідачу по справі ніхто не чинить, а усі витрати по утриманню будинку несе позивач. Позивач вказав, що писати заяву про зняття з реєстрації у добровільному порядку відповідач по справі не бажає, а вона має намір розпорядитись будинком на свій розсуд, але не може цього зробити у зв'язку з реєстрацією відповідача у ній. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позові в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений шляхом публікації оголошення в пресі. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав розглянути справу відповідно до закону. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим № 3570 від 08.08.2000 року, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Відповідно до довідки про склад сім»ї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої вуличним комітетом № 18 від 11.04.2017 р. в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дев»ять осіб, а саме: позивач- [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку не проживає більше року без поважних причин, її речей в будинку немає. Відсутність відповідача більше року в будинку без поважних причин підтвердили в судовому засіданні також свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві. За таких обставин суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням, належним позивачу. Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законими та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved