Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 22 липня 2010 року знаходиться з відповідачем в шлюбі, який зареєстровано зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №378, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина донька [PERSON], 09 серпня 2010 року, батьком якої є [PERSON]. Спільне сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сімю. Відповідач нехтував сімейними цінностями, він не хотів розуміти сутності проблем, які виникали у неї та дитини, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних стосунків між членами сімї на почуттях любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, внаслідок чого постійно виникали сварки, що спричиняли їй душевні страждання та в серпні 2014 року привело до припинення між ними сімейно-шлюбних стосунків і з цього часу вони проживають окремо. Вважає, що подальше збереження сімї, примирення з відповідачем є неможливим, оскільки це суперечить інтересам сімї. Спору щодо спільного майна, місця проживання дитини, яка проживає з нею, та її утримання не має. Позивач, яка повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.12,15), у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву (а.с.19), за якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала розірвати шлюб, оскільки з відповідачем однією сімєю не проживають з серпня 2014 року, а справу розглядати у її відсутність. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.13,18), у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, за якою прохав розглядати справу у його відсутність, позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки не проживає з позивачкою однією сімєю з серпня 2014 року, та зазначив, що спір щодо спільного майна, місця проживання дитини та її утримання відсутній (а.с.20). В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 02 липня 2010 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №378 (а.с.6), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина донька [PERSON], 09 серпня 2010 року (а.с.7), яка після фактичного припинення сторонами сімейно-шлюбних відносин проживає з позивачкою, що підтвердили сторони в поданих до суду письмових заявах (а.с.19,20). Спільне життя в сімї не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сімю, що привело в серпні 2015 року до припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин, і з цього часу вони проживають окремо, що вбачається з довідки Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, паспортів сторін (а.с.8,4,5) та поданих сторонами до суду письмових заявах (а.с.19,20). На день розгляду справи судом сторони мір до збереження сімї не приймали і зберігати сімю не бажають, про що свідчать подані до суду як позивачкою, так і відповідачем письмові заяви про вирішення питання про розірвання шлюбу (а.с.19,20). Спору з приводу спільного майна, місця проживання дитини, яка з спільною згодою сторін проживає разом з позивачкою, та утримання дитини на день розгляду справи судом між сторонами не має. За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 Сімейного Кодексу України. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved