Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 01.09.2015 позивач працював у ТОВ «Полімагніт» на посаді генерального директора. Трудові відносини були оформлені як наказом про призначення на посаду, так і трудовим договором, відомості про те, що позивач є керівником та уповноваженою особою товариства були внесені єдиного державного реєстру. Позивач вказує, що прийняв рішення про своє звільнення з посади, у зв`язку з чим 30.06.2020 позивач надіслав Загальним зборам учасників товариства заяву про звільнення за власним бажанням та повідомлення про скликання Загальних зборів учасників товариства на 14.07.2020 для вирішення питання звільнення позивача з займаної посади. Як зазначає позивач, оскільки загальні збори не відбулися через неявку єдиного учасника товариства, який попередньо повідомив позивача, що не зацікавлений у продовженні діяльності товариства та пошуках нового керівника, позивач просить трудові відносини з відповідачем визнати припиненими у зв`язку із звільненням позивача з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 14.07.2020 з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ТОВ «Полімагніт» та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надали, явку представника не забезпечили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно наказу №14-к від 01.09.2015 про призначення та вступ на посаду Генерального директора ТОВ «Полімагніт» позивач приступив до виконання посадових обов`язків генерального директора товариства. 11.10.2018 ТОВ «Полімагніт» укладено з позивачем трудовий контракт на 5 років до 11.10.2023 року включно, додатком №1 до якого встановлено посадовий оклад позивача в розмірі 20000 грн. Додатковою угодою №1 від 28.12.2019 до трудового договору від 11.10.2018 позивачу встановлено посадовий оклад в розмірі 25000 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.41-43) позивача зазначено керівником товариства. Згідно п.9.1.1 статуту ТОВ «Полімагніт» (а.с.24-40) загальні збори учасників товариства - вищий орган управління товариством. Згідно п.9.1.2 генеральний директор товариства - виконавчий орган товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю товариства. Пунктом 9.2.3 оскільки товариство має одного учасника, рішення, які приймаються зборами, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням учасника. З п.9.2.4 збори скликаються на вимогу виконавчого органу товариства або на вимогу учасника товариства в порядку визначеному законодавством України. Відповідно до п.9.2.9.10 до виключної компетенції зборів належить, зокрема, обрання (призначення) та відкликання (звільнення) генерального директора та членів інших органів товариства. Згідно п.9.2.10 питання віднесені до виключної компетенції зборів не можуть бути передані для вирішення виконавчому органу товариства. З пояснень позивача убачається, що він втратив зацікавленість у перебуванні на посаді генерального директора та прийняв рішення про звільнення з займаної посади, а ігнорування відповідачем вирішення питання звільнення позивача порушує його права. 30.06.2020 позивач направляв Загальним зборам учасників та на адресу єдиного учасника ТОВ «Полімагніт» заяву про звільнення за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, а також повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства (а.с.19,20), які повинні були відбутися 14.07.2020, однак як вбачається з пояснень позивача не відбулися. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом Відповідно до ст.ст.28,29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом. Згідно ч. 1 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. За приписами ч.1-2 ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльності і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключеної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення або відкликання виконавчого органу товариства (п.3 ч. 4 ст.145 ЦК України). За приписами ст. 22 КЗпП України та ст. 43 Конституції України заборонено будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладені, зміні та припинені трудового договору. Пунктом 4 ч.1 ст. 37 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Право працівника розірвати трудовий договір, передбачено ст.38 КЗпП України. Зі змісту положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст.ст. 28,29,30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» праву керівника товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори, розглянути заяву про звільнення керівника товариства та створення нового виконавчого органу. Крім того, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю він розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Уповноважений на звільнення керівника орган відповідача проігнорував повідомлення позивача про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього обов`язків. Визнання трудових відносин припиненими з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є достатнім способом захисту та відновлення порушених прав позивача, оскільки згідно норм чинного законодавства факт припинення повноважень директора як посадової особи пов`язується з моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання трудових відносин припиненими обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved