Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виключення про нього як про батька даних з актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO]. В тексті позову та в судовому засіданні позивач вказав, що з 2007 року сторони стали проживати однією сім'єю та 04.08.2007 року уклали шлюб. Близько трьох років дружина не могла завагітніти та у зв'язку з цим проходила лікування. В 2010 році стосунки подружжя стали погіршуватись та почали виникати сварки. [INFO] року відповідачка народила сина [PERSON], але про народження дитини позивача не повідомила та після пологів переїхала на проживання до своїх батьків. 15.02.2012 року за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. В подальшому під час спілкування зі спільними знайомими та з поведінки та висловів відповідачки позивач зробив висновок, що він не є батьком дитини та між ними відсутня кровна спорідненість. У зв'язку з цим, позивач просив виключити відомості про нього як про батька дитини з актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що позивач є батьком [PERSON] та сторони на час зачаття дитини та до самих пологів проживали разом. Відповідач заперечила жодну можливість походження дитини не від позивача. Третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області про розгляд даного позову повідомлялась, проте не заявила про участь в розгляді свого представника. Вислухавши пояснення сторін, свідчення [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON]; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 15.02.2012 року №2-95/2012; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 17.10.2013 року; копію актового запису про народження [PERSON] №27 від 15.02.2011 року; висновок експерта №4 від 12.02.2014 року), суд, розглянувши спір в межах заявлених вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. В ході судового розгляду встановлено, що сторони уклали шлюб 04.08.2007 року. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 15.02.2012 року. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно з актовим записом про народження №27 від 15.02.2011 року - підставою запису відомостей про батька став актовий запис про шлюб сторін, реєстрація народження дитини проведена за заявою [PERSON]. Позивач сумнівається в своєму батьківстві по відношенню до [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим вернувся з відповідним позовом до суду. Згідно зі ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Таким чином, за загальним правилом за презумпцією, дитина зачата та (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Відповідно до ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, оскільки походження дитини від подружжя, яке перебуває в шлюбі, прямо визначене ст. 122 Сімейного кодексу України то саме позивач пред'явивши до суду відповідний позов має довести відсутність кровного споріднення між ним та дитиною. Проте, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач доказів відсутності такого кровного споріднення суду не надав. Так згідно з висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №4 від 12.02.2014 року (проведеної за клопотанням позивача) комісія експертів прийшла до висновку, що відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель кожного локусу матері і один - батька. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК [PERSON] та дитини [PERSON] встановлено: у дитини [PERSON], [INFO], в межах досліджених локусів не виявлені алелі, які не простежуються у [PERSON], [INFO]. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що [PERSON], [INFO], може являтись біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON], [INFO], з ймовірністю 99,9999%, таким чином батьківство практично доведене. Отже висновок комісії експертів не спростував походження дитини від позивача, встановлене ст. 122 Сімейного кодексу України, а, навпаки, підтвердив його. При цьому, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 150 ЦПК України для призначення додаткової чи повторної експертизи, оскільки висновок експертизи є повним, зрозумілим та не суперечить іншим матеріалам справи. Більш того, експертиза була проведена саме тією експертною установою, якій просив доручити проведення даної експертизи сам позивач в своєму клопотанні, викладеному в тексті позовної заяви. Покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що протягом подружнього життя відповідач часто відвідувала подруг, коли позивач був на роботі, сама їздила на відпочинок та користувалась послугами одного і того ж таксі, - не можуть бути доказами відсутності кровної спорідненості між позивачем та народженою у подружжя дитиною та не спростовують визначеної ст. 122 Сімейного кодексу України презумпції, оскільки містять лише загальні описи та судження без відповідної конкретизації та без прив'язки вказаних подій до періоду зачаття дитини і тому є лише сумнівами та припущеннями, на яких доказування ґрунтуватись не може. Крім того, дані свідчення спростовані висновком експертизи, за якою, як вказано вище, батьківство позивача по відношенню до дитини [PERSON] практично доведено з ймовірністю 99,9999%. За такого, в задоволенні позову належить відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю та невідповідністю дійсним обставинам справи. На підставі викладеного та ст.ст. 122, 136 ч.2 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed