Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 грудня 2016 року між [PERSON] та АТ «МЕГАБАНК», що є правонаступником ПАТ «МЕГАБАНК», було укладено кредитний договір № 38-165-834-2-16-Г (з ануїтетними платежами), згідно умов якого отримала кредит у розмірі 50000,00 гривень на строк з 08.12.2016 року до 06.12.2019 року включно зі сплатою 10,00% річних. Відповідно до п.6.2 Кредитного договору сплачується штраф за кожен випадок несвоєчасної сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми, за невиконання пункту 3.2.1 Договору - у розмірі 45 процентів від суми кредиту, за використання кредиту не за цільовим призначенням - у розмірі 25 процентів від суми кредиту, що використано ним за цільовим призначенням; за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань за договором - у розмірі 10 процентів від суми отриманого кредиту. Відповідно до п.6.3 Кредитного договору сплачується штраф у разі порушення строків сплати унуїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів - у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Відповідачем порушуються строки ануїтетних платежів за кредитом, в результаті чого станом на 01.01.2019 року утворилась заборгованість в сумі 76332 гривні 21 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 41389 гривень 88 копійок; суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.08.2017 року по 31.12.2018 року в розмірі 1442 гривні 33 копійки; суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з серпня 2017 року по листопада 2017 року в розмірі 6000 гривень 00 копійок; суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 кредитного договору - 27500 гривень 00 копійок. В зв`язку з чим просять стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 76332 гривні 21 копійки, а також судові витрати у розмірі 1921 гривні. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження від 28.02.2019 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання нею даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 10 квітня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначила, що відсутні підстави для задоволення позову АТ «Мегабанк», оскільки позивачем не надані докази правонступництва, так як кредитний договір був укладений між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] .. Зазначила, що нарахування комісійної винагороди за період з серпня 2017 року по листопад 2017 року в сумі 6000 гривень є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а тому не підлягають задоволенню, оскільки правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року встановлено несправедливим сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Також зазначила, що банк не може обчислювати розмір неустойки за весь період існування заборгованості, а саме з серпня 2017 року по лютий 2019 року, оскільки розрахунок комісії проводиться поза межами строку позовної давності. Окрім того, зазначила, що загальний розмір штрафних санкцій встановлений у позовній заяві на рівні 55% від суми кредиту, є непропорціно великим та таким, що обмежеує права споживача та суперечить вимогам чинного законодавства. Зазначила, що з розрахунку заборгованості та банківських виписок неможливо встановити точну суму заборгованості по тілу кредиту, а тому заборгованість не доведена належними доказами та є необґрунтованою. Тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю позову. 26 квітня 2019 року представником позивача була надана відповідь на відзив позовної заяви в якій представник позивача зазначив, що згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол № 73 від 25.09.2018 року) змінено тип акціонерного товариства позивача з «публічного» на «приватне» та змінено найменування позивача ПАТ «Мегабанк» на АТ «Мегабанк», який є правонаступником ПАТ «Мегабанк». Щодо незаконного нарахування комісії за кредитним договором зазначив, що у кредитному договорі комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначена у процентному відношенні - 3,0000% від суми кредиту і є незмінною величиною. Відповідач знала про вищезазначені договорні умови і свідомо погоджувалася з ними, а також не скористалася своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Крім цього, зазначив, що у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року були встановлені підстави несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Так, кредитний договір, укладений з відповідачем по справі не містить умов про зміну у витратах, яким передбачено нарахування комісії, зазначений розмір є незміниий протягом усієї дії договору та затверджений сторонами у графіку платежів. Окрім цього, зазначив, що штраф згідно кредитного договору встановлений у чіткому розмірі і не обчислюється в залежності від періоду прострочення, а тому позивачем нарахований штраф в межах строку позовної давності. Також вказав, що згідно умов кредитного договору відповідачу було встановлено штраф у розмірі 45% від суми кредиту за порушення строку сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, а штраф у розмірі 10% від суми кредиту встановлений для застрахування життя на користь позивача, отже за різні за змістом зобов`язання встановлені різні міри відповідальності, які не пов`язані та не залежать одна від одної. Зазначив, що посилання відповідача на те, що надані банком виписки є неналежним доказом, не базуються на законі, спростовуються тим, що виписки з рахунків, які були надані позивачем та містяться в матеріалах справи, є первинними документами, які підтверджують безспірність заборгованості. Крім цього, зазначив, що відповідачем не доведені та не підтверджені заперечення проти позову, а тому просив прийняти відповідь на відзив до матеріалів справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, представником відповідача надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила залишити позовні вимоги без задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк» на підставі рішення позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол № 73 від 25.09.2018 року), яким змінено тим акціонерного товариства позивача з «публічного» на «приватне» та змінено найменування позивача ПАТ «Мегабанк» на АТ «Мегабанк», про що свідчить Статут АТ «Мегабанк» (у новій редакції) та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та [PERSON] було укладено кредитний договір № 38-165-834-2-16-Г, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 50000 гривень на строк з 18 грудня 2016 року до 06 грудня 2019 року та зобов`язалася на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 10,00 % річних за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Кредит надавався на споживчі цілі шляхом видачі з каси банку готівкою (п. 1.3 кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором (п. 1.4 кредитного договору). Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, підлягають до сплати відповідачем та направляються на погашення суми Кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього Договору за умови виконання зобов`язання Відповідачем заборгованість його повністю погашається. 08.12.2016 року грошові кошти в розмірі 50000 гривень, передбачені Кредитним договором, були видані Позивачем Відповідачу, що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] та копією заяви на видачу готівки №ТR.1549124.25000.3503 від 08.12.2016 року. Згідно з п. 3.2.3. Кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Договором на передбачених Договором умовах. Пунктом 4.5. Кредитного договору зазначено, що розмір щомісячного платежу становить 3119,99 грн., який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Проте в порушення умов, передбачених Кредитним договором, у встановлений строк відповідачем не сплачувалися у повному обсязі ануїтетні платежі за кредитом. Станом на 01.01.2019 р. заборгованість за кредитом складає 41389,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2019р. та випискою з рахунку. Згідно п. 4.10. Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів Позивач обліковує заборгованість за Кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії Договору. З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі, передбаченому п. 4.8. цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород Відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору. З 30.11.2017 р. Відповідачу була встановлена процентна ставка в розмірі 0,1 % річних. В порушення п.п. 3.2.3, 4.2 Кредитного договору Відповідачем не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2017 р. по 31.12.2018 р. в розмірі 1442,33 грн., що підтверджується випискою з рахунку та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2019 року. Відповідно до п. 4.4. Договору розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,0000 % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Сума комісійної винагороди за період з серпня 2017 року по листопад 2017 року становить 6000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2019р. Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Сума штрафу в розмірі 45% від суми кредиту, відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору становить 27500 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2019р. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень ст.ст. 1050, 612 ЦК України [PERSON] прострочила виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки вона прострочила повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. Таким чином, загальна сума вимог Позивача до Відповідача за Кредитним договором № 38-165-834-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 08.12.2016 р. станом на 01.01.2019р. становить 76332,21 грн. та складається з: суми заборгованості за кредитом в розмірі 41389,88 грн.; суми прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.08.2017 р. по 31.12.2018 р. в розмірі 1442,33 грн.; суми комісійної винагороди за період з серпня 2017 р. по листопад 2017 р. в розмірі 6000 грн.; суми штрафу в розмірі 27500 грн. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 41389,88 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 1442,33 грн законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення з відповідача комісійної винагороди у розмірі 6000 грн, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Також, відповідно до п. 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Так, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Позивач, встановивши в кредитному договорі розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту, однак позивач не зазначив, які саме послуги за вказаною комісію надаються позивачу. А тому вимоги про стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у позовній заяві не обґрунтовано законності таких вимог. Таким, чином, вимога банку про стягнення комісії в даному спорі є безпідставною. Щодо вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 27500 гривень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У п.6.3. Кредитного договору від 08.12.2016 року передбачено в разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів сплату Позичальником Кредитодавцеві штрафу у розмірі 45% від суми Кредиту. Статтею 549 ЦК України чітко визначено порядок обчислення штрафу і пені: у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання відповідно. До грошових зобов`язань, яким є зобов`язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. Суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Отже, суд вважає, що сплата штрафу у відсотках від суми Кредиту встановлена у Кредитному договорі на незаконних засадах. Тому у стягненні 27500 гривень штрафу суд відмовляє. Таким чином, заборгованість по тілу кредиту у розмірі 41389,88 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 1442,33 грн підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 04.02.2019 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1921 гривні, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1077 гривень 93 копійки (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір заявленого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 42832,21 грн.*1921грн./76332,21грн.). При цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial