Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на ? частку будинку № 29-а по вул. Садова в с. Красне Чернігівського району Чернігівської області, в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що він і його батько [PERSON], прийняли спадщину після померлої 20.04.2008 року [PERSON], як спадкоємці за законом першої черги, однак нотаріус відмовляє йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частку будинку, оскільки померла [PERSON] хоча і дійсно мала при житті своєї законне право на ? частку вищезазначеного будинку, але вона його не реалізувала при житті, шляхом виділення із спільної сумісної власності подружжя, тому відповідно й виникла необхідність визнання за ним право власності на спірну частку будинку в порядку спадкування. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказуючи на те, що [PERSON] про право на спадщину за законом, яке отримали позивач та його батько [PERSON], свідчить про те, що станом на 09 листопада 2015 року будь-якого спору стосовно житлового будинку за адресою: вул. Садова, 29а, с. Красне Чернігівського району Чернігівської області, між спадкоємцями померлої [PERSON] не було. Зазначене дає підстави для висновку, що за час життя свого батька, позивач визнавав, що спірний будинок належить його батькові. Діючим законодавством встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу, або припинення прав на нерухоме майно. За таких умов обґрунтованою і законною є відмова приватного нотаріуса [PERSON] у видачі позивачеві [PERSON] про право на спадщину за законом на частку житлового будинку. Відповідач Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, не забезпечив явку свого представника в судове засідання, надав заяву про розгляд справи без участі його представника. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засіданні не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд заслухавши пояснення позивача, його представника, та представника відповідача, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 1984 року /а.с. 11/. Під час шлюбу за договором-купівлі продажу 25 лютого 1992 року [PERSON] придбав у власність жилий будинок, що знаходиться в с. Красне, Чернігівського району, Чернігівської області по вул. Советская, 29-а /а.с.6/. Згідно довідки з Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації /а.с.34/, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: с. Красне, вул. Садова (колишня Радянська), буд. 29-а, зареєстровано за [PERSON] в цілому згідно договору купівлі-продажу від 25.02.1992 року за реєстровим № 21. Враховуючи положення ст. 15 Закону України «Про власність», ст. 128 ЦК УРСР в редакціях на час укладання цього договору, [PERSON] набув право власності на зазначений житловий будинок. Також вказаний житловий будинок набув статусу спільної сумісної власності подружжя у відповідності до статті 112 ЦК УРСР, статті 22 КпШС України, в редакціях на час укладання вищевказаного договору. 20 квітня 2008 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 63/2015 після померлої 20 квітня 2008 року [PERSON], яка заведена приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], вбачається, що спадщину відкриту після смерті спадкодавця прийняв її чоловік [PERSON] та син [PERSON], як спадкоємці за законом першої черги. 25.01.2017 року приватним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 53/02-31, за якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частку будинку, у звязку з тим, що померла [PERSON] дійсно мала при житті своє законне право на половину майна у спільній сумісній власності подружжя, зокрема на ? частку спірного будинку, але вона його не реалізувала при житті і цим самим не створила для свої спадкоємців ніяких правових наслідків для належного документального оформлення їх спадкових прав у нотаріальній конторі. Зважаючи на те, що спільною сумісною власністю є майно, набуте подружжям за час шлюбу, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому частка суб'єкта права спільної сумісної власності може визначатись і після смерті подружжя, або одного з них, в звязку з чим, доводи представника відповідача суперечать ст. 22 КпШС України, та ст. 368, 1218 ЦК України. Таким чином, до спадкового майна померлої 20 квітня 2008 року [PERSON] належала ? частка будинку № 29-а по вул. Садова в с. Красне Чернігівського району Чернігівської області, яку успадкувала в рівних частинах її син [PERSON] та її чоловік [PERSON] 08 серпня 2016 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 139/2016 після померлого 08 серпня 2016 року [PERSON], яка заведена приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON], вбачається, що спадщину відкриту після смерті спадкодавця прийняла його дружина [PERSON], та син [PERSON], як спадкоємці за законом першої черги. [PERSON] про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок не видавалось. За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ Отже, до позивач набув право власності на 1/4 частку будинку, як спадкоємець за законом першої черги після померлої 20 квітня 2008 року [PERSON]. При визначенні розміру стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує його граничний розмір, встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який складає 40 відсотків\~прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року\~за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник позивача адвокат [PERSON] провів у судових засіданнях по даній справі 1 годину в 2017 році, а також знайомився з матеріалами цивільної справи (достатній час 1 година), склав та подав цивільний позов та уточнення до нього, що суд враховує як 2 години вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, а аткож надавав позивачу консультації з приводу позову (достатній час 1 година), то граничний розмір судових витрат буде обраховуватися наступним чином. 1600 грн. х 0,4 = 640 грн. (граничний розмір витрат за 1 годину); як видно з розрахунку адвоката за складання позовної заяви та уточнення до неї він отримав 750 грн. та за надання консультації - 200 грн., що не перевищує граничний розмір. Суми отримані адвокатом за ознайомлення з матеріалами та участь в судовому засіданні перевищують граничний розмір і тому стягненню підлягають витрати на ці дії адвоката в межах граничного розміру, тобто по 640 грн. за кожну дію. Таким чином витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню складають 750 грн. + 200 грн. + 640 Грн. + 640 грн. = 2230 грн. Отже саме ця сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача у якості відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки саме цей відповідач не визнавала права власності позивача. Також судовий збір в сумі 640,00 грн. слід стягнути з [PERSON] на користь позивача, як того вимагає ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved