Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , в якому зазначив, що має на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . В січні місяці 2001 року за його згодою, у вказаному будинку було зареєстроване місце проживання відповідача, який є сином [PERSON] Весною 2003 року [PERSON] самостійно виселився із спірного будинку та по день звернення до суду з позовом проживає в [ADDRESS] . Проте зняти свою реєстрацію в добровільному порядку не бажає. Факт реєстрації відповідача у будинку позивача порушує майнові права останнього . Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та обґрунтувала їх обставинами, викладеними у позовній заяві . Додали, що їх доводи можуть бути підтверджені показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Стверджували, що при вселенні відповідача в будинок позивача не встановлювалося інших підстав втрати права користування житлом окрім як встановлених законом . Заявили, що факт реєстрації [PERSON]. у належному позивачеві будинку позбавляє його можливості в повній мірі реалізувати своє право власності . Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, поважних причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав . З огляду на ті обставини, що сторона позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наданих позивачем доказів . Заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків , дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.08.2013 року № 7993582, виданим реєстраційною службою Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області . Із свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.07.1977 року, виданого Олексіївським сільським ЗАГС Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] є сином позивача . З паспорта [NUMBER], від 25.11.2009 року, виданого Добровеличківським РВ УМВС України в Кіровоградській області, встановлено, що 03.01.2001 року місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою : [ADDRESS]. З показань свідка [PERSON] встановлено, що позивач є її чоловіком, а відповідач - сином . Останній в 2003 році за власною ініціативою виселився із спірного будинку і по день розгляду спору в ньому не проживав . З показань свідка [PERSON], встановлено, що остання має намір придбати належний позивачеві будинок. Однак факт реєстрації у ньому місця проживання відповідача позбавляє її можливості реалізувати своє право. З довідки № 953 від 23.12.2013 року, виданої Олексіївською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] з 2003 року по день видачі вказаної довідки по місцю своєї реєстрації постійно не проживає . Відповідачем не надано суду доказів про наявність поважних причин у зв'язку з якими він не проживає в будинку позивача і не заявлено клопотань про витребування таких доказів. Факт знаходження на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком в повній мірі зокрема вирішити питання про його продаж . Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вказане суд вважає, що відповідач, який на протязі понад десяти років без поважних на те причин не проживає в будинку позивача, втратив право на користування цим житлом . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, що належить позивачеві . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок . На підставі викладеного, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved