Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору частково недійсним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.01.2012р. позивач з відповідачем уклала договір купівлі-продажу/поставки автомобілю, відповідно до умов якого постачальник зобов*язався поставити покупцю автомобіль 2012рку випуску марки «Фольксваген», а покупець зобов*язався оплатити і прийняти у власність вказаний товар. Згідно з п.3.1. Договору купівлі-продажу, ціна автомобілю на дату укладання цього договору складає 136320,28 гривень (сто тридцять шість тисяч триста двадцять грн), з яких 23448.06 гривень було сплачено позивачкою самостійно з власних грошових коштів. З метою здійснення розрахунку по вищевказаному договору купівлі-продажу позивачкою 6 лютого 2012 року було укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Кредитний договір № 50003083, відповідно до умов якого позивачці було надано кредит в розмірі 115872,32 гривень для придбання автомобілю на умовах, що отримана сума кредиту прирівнюється до еквіваленту в іноземній валюті в розмірі 14407,50 дол. США за обмінним курсом 8,0425 грн./дол. США; встановлено змінювану процентну ставки за користування кредитом на рівні 9,9% річних, виходячи з методу «30/360» (в одному місяці - ЗО днів; в одному році - 360 днів); строк повернення кредитних коштів - 60 міс. відповідно до Графіку погашення із правом дострокового погашення та щомісячні платежі мають здійснюватися у гривні, згідно з виставленими Кредитодавцем рахунками, які підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що буде застосовуватися до еквіваленту суми кредиту в доларах США; разова комісія за надання кредиту складає 2,50% від суми кредиту. Відповідач виконав свої зобов'язання та перерахував відповідну грошову суму на рахунок продавця автомобілю (ТОВ «Автодом Харків»), а позивачка сплатила комісію за надання кредиту в розмірі 2896,83 грн. та почала сплачувати щомісячні платежі на підставі: рахунків, які надходили їй від відповідача. 18 січня 2013 року між відповідачем та позивачкою було укладено Договір про внесення змін/Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №50003083, відповідно до умов якого відповідач надав позивачці додаткову суму кредиту в розмірі 30778,31 гривень, що еквівалентно 3776,48 доларів США, з метою сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування №28- М20-РМ2-13-00017 від 10.02.2013 року, укладеного позивачкою з ПАТ СК «Українська страхова група» на виконання умов Кредитного договору. При цьому, сторони в Додатковій угоді погодили певні умови та, починаючи з лютого 2013 року позивачка почала сплачувати щомісячні платежі за кредитом, збільшені на суму наданого відповідачем додаткового кредиту. При цьому, кожний рахунок на оплату, що виставлявся відповідачем, містив в собі доларовий еквівалент платежу, перерахований у гривню за чинним на момент виставлення такого рахунку обмінного курсу. Після суттєвого знецінення національної грошової одиниці наприкінці 2014 року, позивачка почала отримувати від відповідача рахунки на сплату кредитних платежів, обчислені шляхом переведення доларового еквіваленту в гривню за обмінним курсом, що суттєво відрізнявся від обмінного курсу, закріпленого в Кредитному договорі на рівні 8,0425 грн./дол. США. Відповідач пояснив свою позицію тим, що оскільки наданий в національній валюті споживчий кредит фактично «прив'язаний» до грошового еквіваленту, вираженого в доларах США, то позивачка має сплачувати кредит на підставі обмінного курсу валют, що встановлюється станом на дату виставлення рахунку, а тому всі валютні ризики несе в такому випадку позичальник. Позивачка вважає, що положення Кредитного договору, якими встановлюється прив*язка гривневого кредиту до еквіваленту в доларах США є незаконними, оскільки порушують норми чинного законодавства України, зокрема, Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», через що просить суд визнати укладений Кредитний договір частково недійсним. Також позивач зазначає, що з положень Кредитного договору фактично вбачається наявність валютних операцій, для яких існує особливий порядок законодавчого регулювання (зокрема, наявність ліцензії на валютні операції, обов'язок банку/фінансової установи попередити про валютні ризики тощо), а тому такі положення в частинах нарахувань по відношенню до курсу долара США фактично суперечать аб.З ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», через що мають бути визнані недійсними, також автомобіль, який був придбаний за кредитні кошти, було реалізовано продавцем - ТОВ «Автодом Харків» за ціною, визначеною в національній грошовій одиниці - гривні. Відповідач перерахував продавцеві кредитні кошти в рахунок оплати за автомобіль також в національній валюті України. Таким чином, відповідач не мав жодних достатніх підстав визначати еквівалент кредиту в іноземній валюті - доларах США, оскільки в цьому не було об'єктивної необхідності. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача,посилаючись на безпідставність стверджень позивача про те,що положення Кредитного договору, якими встановлюється прив'язка гривневого еквіваленту в доларах США є незаконним, оскільки порушують норми чинного законодавства України, зокрема Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, дане ствердження є не обгрунтованим та не відповідає дійсності, враховуючи те,що п. 1.1. Загальних умов кредитування Відповідач зобов'язався надати Позивачу Кредит у сумі визначеній в Договорі, в українських гривнях. Згідно п. 1.3. Загальних умов кредитування Сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту Позивачем відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Договорі. У відповідності до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування та п. 1.10.2. Додаткової угоди № 1 від 18.01.2013 року до Договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позивачем у повернення Кредиту, визначено в гривні на день укладення Договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Договору. В подальшому Позивач сплачує платежі у повернення Кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків у грішні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Договорі (ПАТ «Креді Агріколь Банк»). Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція також підтверджується чисельною судовою практикою. Таким чином, висновки позивача про те, що положення Кредитного договору, якими встановлюється прив'язка гривневого еквіваленту в доларах США є незаконним, оскільки порушують норми чинного законодавства України, зокрема Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів, є такими, що не відповідають дійсності . При цьому, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до п. 9.5. Загальних умов кредитування підписання Загальних умов кредитування Позивач підтверджує, що Відповідач належним чином ознайомив Позивача із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що Позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Відповідачем. Також, згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. В свою чергу факт того, що був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором, встановлений у п. 9.5. Кредитного договору, та підтверджується шляхом його підписання Позивачем. Викладена вище правова позиція також підтверджується судовою практикою. Крім вищевикладеного, відповідач вважає за доцільне звернути увагу на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р., реєстраційний номер 16102366 (належним чином засвідчена копія свідоцтва додається). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 вищезазначеного Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Таким чином. TОB «Порше Мобіліті» є фінансовою установою, а саме юридичною особою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, а саме здійснення кредитування за рахунок власних коштів. При цьому, відповідач звертає увагу, що ТОВ «Порше Мобіліті» не є банком. Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність»цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Також, відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії. Відповідач, набувши статусу фінансової установи відповідно до Свідоцтва діяльність з надання фінансових кредитів без отримання ліцензії, відповідно до Статуту юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, а також чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 № 41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 № 4368), а також Розпорядження Державної комісії з регулювання тинків фінансових послуг від 18.10.2005 р. № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з падання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами». Крім того, згідно ч. З, 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» уповноважені банки та інші фінансові установи, національний оператор поштового зв'язку, що одержали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, мають право відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. При цьому, в своєму листі № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р. «Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті» Національний банк України у зв'язку з запитами банків з питання щодо правомірності укладання кредитних договорів в іноземній валюті повідомив, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з падання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Однак, враховуючи те, що Відповідач в межах своєї діяльності не відкриває на території України пункти обміну іноземних валют, не надає та не одержує кредити в іноземній валюті, він має право здійснювати свою діяльність з надання фінансових кредитів без отримання генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Також, відповідно до вимог чинного законодавства Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, регулярно проводить перевірки діяльності ТОВ «Порте Мобіліті». Згідно останнього акту планової виїзної комплексної перевірки ТОВ «Порше Мобіліті» № 220/15-4 ФП від 06.12.2013 р. Національною комісією встановлено, що: «Перевіркою примірного кредитного договору та вибірковою перевіркою кредитних договорів, які відповідають примірному, встановлено їх відповідність вимогам чинного законодавства. Кредитні договори містять усі вимоги, визначені статтею 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». За результатами проведеної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за період діяльності з 30.09.2010 по 30.09.2013 року порушень з питань надання фінансових послуг не виявлено». Враховуючи те, що Кредитний договір № 50003083 було укладено між Позивачем та Відповідачем 06.02.2012 р., то згідно висновку проведеної перевірки, його положення також відповідають вимогам чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами було укладено 23 січня 2012року договір купівлі-продажу/поставки автомобіля № АД3кА01377, відповідно до умов якого постачальник зобов*язався поставити покупцю автомобіль 2012року випуску, марки «Фольксваген» моделі Поло (6123G4) XW8ZZZ61ZCG037680, а покупець зобов*язався оплатити і прийняти у власність вказаний товар. З метою здійснення розрахунку по вищевказаному договору купівлі-продажу позивачкою 6 лютого 2012 року було укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Кредитний договір № 50003083.Відповідно до умов вищезазначеного договору позивачці було надано кредит в розмірі 115872,32 гривень для придбання автомобілю на умовах, що отримана сума кредиту прирівнюється до еквіваленту в іноземній валюті в розмірі 14407,50 дол. США за обмінним курсом 8,0425 грн./дол. США; встановлено змінювану процентну ставки за користування кредитом на рівні 9,9% річних, виходячи з методу «30/360» (в одному місяці - ЗО днів; в одному році - 360 днів); строк повернення кредитних коштів - 60 міс. відповідно до Графіку погашення із правом дострокового погашення та щомісячні платежі мають здійснюватися у гривні, згідно з виставленими Кредитодавцем рахунками, які підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що буде застосовуватися до еквіваленту суми кредиту в доларах США; разова комісія за надання кредиту складає 2,50% від суми кредиту. Відповідач виконав свої зобов'язання та перерахував відповідну грошову суму на рахунок продавця автомобілю (ТОВ «Автодом Харків»), а позивачка сплатила комісію за надання кредиту в розмірі 2896,83 грн. та почала сплачувати щомісячні платежі на підставі: рахунків, які надходили їй від відповідача. 18 січня 2013 року між відповідачем та позивачкою було укладено Договір про внесення змін/Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №50003083, відповідно до умов якого відповідач надав позивачці додаткову суму кредиту в розмірі 30778,31 гривень, що еквівалентно 3776,48 доларів США, з метою сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування №28- М20-РМ2-13-00017 від 10.02.2013 року, укладеного позивачкою з ПАТ СК «Українська страхова група» на виконання умов Кредитного договору. При цьому, сторони в Додатковій угоді погодили певні умови та, починаючи з лютого 2013 року позивачка почала сплачувати щомісячні платежі за кредитом, збільшені на суму наданого відповідачем додаткового кредиту. Відповідно до положень ч.1ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громад вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини, вона проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. На підтвердження своїх вимог позивач вказує, що фактично відповідач надав позивачу кредит у іноземній валюті що є порушенням вимог абз.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, умовами кредитного договору чітко визначені основні положення про сплату всіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту п.9.5-9.7 Загальних умов кредитування, що є невід*ємною частиною кредитного договору зазначено, зокрема, що відповідач належним чином ознайомлений з правилами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника. Таким чином, підписавши кредитний договір, сторони визначили взаємні права та обов*язки, погодили основні його умови виконання. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня що відповідає грошовій одиниці, вказаній в кредитному договорі, який оспорює позивач. Ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлено ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами було додержано всіх вимог, необхідних для чинності цього правочину ,передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» у зв*язку з чим суд вважає вимоги безпідставними та не підлягаючими задоволенню. Ні підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed