Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення з пені за порушення грошового зобов'язання в сумі 167308 грн., 3% річних за період з 24.06.2015 року по 05.07.2016 року та судових витрат у справі. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 06 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач взяв у позивача борг у розмірі 7800 доларів США, що на момент надання позики становило 101400 гривень. На підтвердження отримання грошових коштів у доларах США, умови повернення відповідач написав власноручну письмову розписку. Відповідач зобов'язався повернути позивачу позичені кошти частинами у термін, визначений у договорі, згідно з графіком повернення і останнім днем такого повернення сторони визначили дату не пізніше 06 січня 2015 року. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15.09.2015 року по справі 752/3269/15ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, процентів та пені встановлено, що сума основного боргу за договором позики від 06.10.2014 року складає 6742 дол. США. На підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження №50172977 ВДВС Голосіївського районного управління юстиції м.Києва . На дату звернення із вказаним позовом відповідачем судове рішення щодо погашення боргу не виконано, у зв'яку із чим позивач просить стягнути з відповідача 3% за період з 24.06.2015 року по 05.07.2016 року в сумі 209,46 дол. США, оскільки попереднім рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15.09.2015 року з відповідача було стягнуто 3% річних, виходячи із розрахунку станом на 23.06.2015 року та пені в сумі 6742 дол. США за аналогічний період яку позивач зменшив, виходячи із принципу розумності та справедливості з 509625,2 дол. США до розміру основного зобов'язання. Виходячи з офіційного курсу валют Національного банку України розмір позовних вимог складає 172505 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що відповідач ані у добровільному, ані у примусовому порядку суму заборгованості не повертає. Відповідач повторно не з»явився в судове засідання, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. В зв»язку з повторною неявкою в судове засідання суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність на підставі наданих заперечень. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем було передано у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 7800 доларів США на підставі договору позики укладеного 06 жовтня 2014 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 2795 із строком повернення позики згідно графіку розрахунку від 06.10.2014 року не пізніше 06.01.2015 року. Відповідач своєчасно борг не повернув, у зв'язку із чим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року було стягнуто суму основного боргу в розмірі 6742 дол. США, пені в сумі 6472 дол. США та 3% річних в сумі 93,45 дол. США за період з 06.12.2014 року по 23.06.2015 року. На підставі вказаного судового рішення 21.01.2016 року видано виконавчий лист та ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві відкрито виконавче провадження №50172977. В силу положення ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Станом на дату звернення позивача до суду заборгованість відповідачем не погашена. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов»язаний сплатити грошоу суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов»язань. Розрахунок 3% річних від суми боргу за Договорами позики, проведений позивачем, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, не спростований відповідачем. З огляду на викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за час невиконання зобов»язань, а саме з 24.06.2015 р. по день звернення до суду є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми пені суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 8 Договору позики від 06 жовтня 2014 року укладеного між сторонами у даному спорі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики(частину позики) згідно графіку, вказаного в п. 2 цього Договору, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі 20% від суми несплаченого платежу. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Позивачем суду надано розрахунок пені, сума якої становить згідно останнього розрахунку за період з 23.06.2015 року по 05.07.2016 р. - 227411.60 доларів США. Відповідачем подано заяву про застосування до вимог про стягнення пені положень ст.267 ЦК України щодо наслідків пропуску строків позовної давності. В силу положень ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовуються зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач, звертаючись до суду заявив вимоги про стягнення пені за період з 24.06.2015 р. по 05.07.2016 р. Право на стягнення пені виникає з моменту, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Невиконання грошового зобов»язання є триваючим порушенням, а тому в даному випадку пеня нараховується за кожен день невиконання зобов»язання на суму невиконаного зобов»язання. Як зазначалось судом вище, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01.09.2015 р. з відповідача на користь позивача була стягнута пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором позики станом на 23.06.2015 р. Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з відповідача пені за невиконання зобов»язання 08.07.2016 р., а отже пеня підлягає стягненню в межах одного року, що передує зверненню до суду, тобто з 08.07.2015 р., оскільки позивачем не надано доказів на поважність пропуску строку звернення до суду з даними вимогами за період з 23.06.2015 р. по 07.07.2015 р. включно. Відповідно до проведеного судом розрахунку пеня за даний період становить 490817,60 доларів США ( 6742х20%х364:100). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач при зверненні до суду скористався своїм правом і зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до розміру суми основної заборгованості, тобто до 6742 доларів США, що намомент звернення до суду становить 167308 гривень за курсом НБУ. В силу положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Таким чином, з урахуванням вищенаведених мотивів, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі, заявленому при зверненні до суду, що не перевищує розмір нарахованої пені в межах строку позовної давності. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, а зокрема суму судового збору.

Outcome: approved