Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, на обґрунтування вказавши, що вироком Луцького міськрайонного суду від 22.09.2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, потерпілим в якому є [PERSON] Внаслідок отриманого легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя та втрату працездатності 10%, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» в період з 18.02.2017 року по 03.03.2017 року. Згідно листа КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» від 04.10.2017 року витрати на лікування потерпілого від злочину становлять 3328,00 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Виходячи з наведеного, вважає що злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] було спричинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, внаслідок якого потерпілий лікувався в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь місцевого бюджету м. Луцька на відшкодування витрат на лікування потерпілого [PERSON] від злочину в сумі 3328 грн. До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить задовільнити його у повному обсязі, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно ч. 4 ст 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, шляхом заочного розгляду справи. Частиною 2\~ст. 247 ЦПК України зазначається, що\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справи в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Відповідно до п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» мiськi ради є органами мiсцевого самоврядування, що представляють вiдповiднi територiальнi громади та здiйснюють вiд їх iменi та в їх iнтересах функцiї i повноваження мiсцевого самоврядування, визначенi Конституцiєю України, цим та iншими законами. Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Вказані положення Закону надають Луцькій міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоровя, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 Цивільного кодексу України. Згідно вироку Луцького міськрайонного суду від 22.09.2017 року у кримінальному провадженні № 1-кп/161/548/17 (кримінальній справі № 161/9749/17) про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України, потерпілим в якому є [PERSON], відповідача по даній справі визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України. З даного вироку суду від 22.09.2017 року, який станом на день розгляду справи є чинним, вбачається причинний звязок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого [PERSON] на лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Луцька міська клінічна лікарня». Згідно листа КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» від 04.10.2017 року вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 18.02.2017 року по 03.03.2017 року, вартість ліжко-днів витрачених на лікування потерпілого склала 3328,00 грн. Крім того, при подачі позовної заяви відповідач був звільнений від сплати судових витрат, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна заява Луцької міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину підлягає до задоволення

Outcome: approved