Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зазначив, що 04.12.2016 року на вул. Крайня, 3 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю «Шкода» д.н.з. [NUMBER], було завдано механічних пошкоджень. На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту №0010.0000170 від 20.04.2016 року, відповідно до якого було застраховано автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER], в ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування». Власник пошкодженого автомобілю «Шкода», звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, та в подальшому позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 25351,08 грн. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УПСК», позивач звернувся до цієї страхової компанії з претензією, і товариство визначило та перерахувало позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 17278,61 грн. Разом з тим, залишилась не отримана сума понесених позивачем збитків внаслідок виплати страхового відшкодування, яка складає 8072,47 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією щодо сплати на рахунок позивача суми страхового відшкодування в розмірі 8072,47 грн., проте зазначена сума відповідачем сплачена не була. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача 8072,47 грн. страхового відшкодування. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано відповідно до вимог чинного законодавства, а тому з приводу відшкодування завданої в ДТП шкоди між собою повинні були розібратись дві страхові компанії. Також відповідач зазначила, що в рахунку, який був їй надісланий на її вимогу страховою компанією, містяться роботи, які не відносяться до ДТП, зокрема, мийка автомобіля, у зв'язку з чим вона ставить під сумнів розмір страхового відшкодування, визначений позивачем. Крім того, відповідач також зазначила, що готова сплатити суму франшизи, яка складає 1000 грн. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 04.12.2016 року на вул. Крайня, 3 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю «Шкода» д.н.з. [NUMBER], було завдано механічних пошкоджень. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн. (а.с.31). На момент розгляду справи зазначена вище постанова суду від 28.12.2016 року набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки №8870-2/41/4-2017 від 19.04.2017 року в результаті вищевказаної ДТП був пошкоджений автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER], яким керував гр. [PERSON] На момент ДТП автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER], який належить ПАТ «АК «Київводоканал», було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №0010.0000170 від 20.04.2016 року. Як убачається з рахунку №ІВР000296 від 13.12.2016 року, складеного ТОВ «Інтерциклон», вартість ремонту автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER], складає 25351,08 грн. Відповідно до страхового акту №907647К від 15.12.2016 року розмір страхового відшкодування пошкодженого автомобілю «Шкода» складає 25351,08 грн. (а.с.24). Згідно положень ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Власник застрахованого автомобіля «Шкода» ПАТ «АК «Київводоканал» звернувся до позивача із заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, і відповідно до платіжного доручення №5763 від 15.12.2016 року позивачем було перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 25351,08 грн. на рахунок ТОВ «Інтерциклон» (а.с.27). З пояснень представника позивача та матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно до полісу АК/4732372, у зв'язку з чим ПрАТ «УПСК» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 17278,61 грн. за вирахуванням франшизи, яка складає 1000 грн., та з урахуванням коефіцієнта фактичного зносу. Оскільки виплачена позивачем сума страхового відшкодування складає 25351,08 грн., а страхова компанія ПрАТ «УПСК» перерахувало позивачу 17278,61 грн., позивач звернувся до відповідача із претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає 8072,47 грн. (а.с.36), проте вказана сума відповідачем сплачена не була. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із частинами 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Окрім цього з пояснень відповідача було встановлено, що він знав про розмір сплачених ПрАТ «УПСК» позивачу коштів та погодився з їх розміром та підставами для сплати саме такого розміру відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved