Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Дружби Народів, 41 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. З 25.09.2010 року у вказаному житлі була зареєстрована відповідач [PERSON] - колишня дружина сина позивача. При цьому, в листопаді 2016 році син позивача розлучився з відповідачкою, яка з лютого 2016 року виїхала на постійне проживання в інший населений пункт. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Посилаючись на те, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає в будинку, що належить позивачу - позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: вул. Дружби Народів, 41 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про визнання її такою, що втратила право користування житлом, належним позивачу, визнала, вказала, що з квітня 2016 року виїхала з будинку позивача на постійне проживання в інший населений пункт, при цьому вважала, що слід визнати втратившими право користування житлом позивача і дітей відповідачки, які проживають з нею, але досі зареєстровані в будинку позивача. Визнання відповідачем позову не порушує вимог закону та прав інших осіб і є підставою для задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, свідчення [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач близько півтора року не проживає в будинку позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (акт депутата №708 від 19.06.2017 року про встановлення факту непроживання відповідача в будинку позивача; копію договору купівлі-продажу від 28.03.1992 року; копію реєстраційного напису БТІ від 16.04.1992 року; копію рішення Баштанського районного суду від 28.11.2016 року №468/1053/16-ц; копію будинкової книги), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Дружби Народів, 41 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Відповідач з 25.09.2010 року зареєстрована у вказаному будинку, була вселена власником як член сімї, але з квітня 2016 року не проживає, та на теперішній час не є членом сімї власника житла, але з реєстрації за даною адресою не знялася. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку по вул. Дружби Народів, 41 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області та з моменту реєстрації відповідача у вказаному житлі вона набула право користування ним, але з лютого 2016 року не реалізовує його і по теперішній час фактично проживає за іншою адресою та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування житловим будинком позивача відповідач не укладала, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У звязку з наведеним відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Дружби Народів, 41 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Що ж стосується позиції відповідача, що при винесенні даного рішення слід визнати втратившими право користування житлом позивача і дітей відповідачки, які проживають з нею, але досі зареєстровані в будинку позивача, то у суду відсутні правові підстави приймати таке рішення, оскільки позовна заява не містить таких вимог, а відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved