Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до травня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2016 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2250,00 грн. щомісяця на кожну дитину. На момент ухвалення даного рішення позивач мав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, однак на даний час такої можливості не має. Так, у березні 2017 року він уклав шлюб з [PERSON], яка на час пред'явлення позову до суду була вагітна, є непрацездатною та перебуває на його утриманні. Також вказував, що він допомагає своїм батькам, які є пенсіонерами та не працюють, а тому стягнення з нього аліментів у розмірі 4500,00 грн. призводить до погіршення його матеріального становища, оскільки середній місячний дохід позивача складав 6429,00 грн. Натомість, відповідач є працюючою особою, проживає разом зі своїми батьками, які мають постійний дохід та допомагають їй. Посилаючись на наведене, просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 4500,00 грн. на двох дітей до 1700,00 грн. на двох дітей, тобто по 850,00 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач та його представник [PERSON] у суді позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначила, що твердження позивача, що на його утриманні перебувають батьки не відповідають дійсності, оскільки останні, окрім пенсійного забезпечення, отримують також доходи від здійснення ними професійної та підприємницької діяльності, часто відпочивають за кордоном. Також посилалась на те, що позивачем не доведено факт істотної зміни матеріального становища та не надано доказів, що розмір аліментів у сумі 850,00 грн. буде достатнім для утримання дитини. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилася [PERSON], [INFO] народився [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5, 6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2016 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2250,00 грн. щомісяця на кожного, починаючи з 02.03.2016 і до їх повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов'язок по утриманню дитини. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як встановлено судом під час розгляду справи, неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом з відповідачем. На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2016 з позивача на користь відповідача стягується аліменти на утримання дітей у розмірі по 2250,00 грн. щомісяця на кожну дитину. Обґрунтовуючи свої вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач зазначає, що з часу призначення аліментів у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки у березні 2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого 23.07.2017 у них народився син [PERSON], а у грудні 2018 року він припинив свою підприємницьку діяльність та наразі перебуває на обліку в центрі зайнятості. Як вбачається з матеріалів справи, припинення підприємницької діяльності позивача відбулось з його власної ініціативи, тобто він сам погіршив своє матеріальне становище. При цьому, непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, а таких доказів позивачем не надано. Між тим, в матеріалах справи наявні докази щодо набуття позивачем у грудні 2017 року права власності на трикімнатну квартиру в м. Києві, що може свідчити про покращення його майнового стану. Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, оскільки рішень суду про стягнення з позивача на їх користь аліментів матеріали справи не містять, та будь-яких інших доказів на підтвердження таких обставин позивачем не надано. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З огляду на вищевикладене, оскільки позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що його майновий стан значно погіршився, а також враховуючи, що зменшення розміру аліментів призведе до погіршення прав неповнолітніх дітей на достатній рівень їх життя, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. З викладеного,

Outcome: dismissed