Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідач, який проживає в кв.№2 буд.№19-а по вул.Київська м.Коростеня, теплопостачання якого здійснює позивач, відмовляється сплачувати заборгованість по оплаті за надані послуги по теплопостачанню, має заборгованість станом на липень 2015 року в сумі 9679,94 грн., яку добровільно погашати не бажає, що змусило позивача звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача 9679,94 грн. заборгованості по оплаті послуг за теплопостачання та понесені судові витрати. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутність. Відповідач та його представник позов не визнали. Представник відповідача [PERSON] свою позицію обґрунтував тим, що його довіритель послугами позивача не користується, оскільки відключивсь від мережі централізованого опалення, заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Зазначив, що розмір оплати визначений невірно, оскільки враховувалась площа квартири, яка не опалюється. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності та необґрунтованість вимог. Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини повязані з наданням послуг по теплопостачанню, які врегульовані Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630. Відповідач є споживачем послуг позивача, оскільки проживає в багатоквартирному будинку, опалення якого здійснює позивач. Відповідач посилається на те, що не користується послугами позивача, однак доказів правомірності відключення від мережі централізованого опалення суду не представив, тому доводи відповідача про те, що він не користується послугами позивача є необґрунтованими. Заявивши про неправомірність визначення розміру оплати за послуги, сторона відповідача не довела, що проведений позивачем розрахунок є невірним. Відповідачем зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, який становить три роки. Враховуючи, що позивач 19.11.2013 року звертався з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за отриману послугу (справа №279/8184/13-ц), то такими діями позивача було перервано строк позовної давності (ст.264,ч.2 ЦК України). За таких обставин, в межах строку позовної давності знаходиться період, який починається з листопада 2010 року. Згідно ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Невиконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань є неправомірним. Враховуючи вищевказане, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в межах строку позовної давності (період з листопада 2010 року по липень 2015 року). Згідно ст. 88,ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати відповідно до частини задоволених вимог (75%). На підставі викладеного,

Outcome: partial