Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Посилався в позові на те, що [INFO] у м. Феодосія Автономної Республіки Крим померла мати [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її смерть. При житті мати розпорядилася на користь позивачки належною їй на праві власності частиною квартири [ADDRESS]. Це стверджується заповітом від 31 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу. Матері належала 1/4 частка у квартирі [ADDRESS], що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Після її смерті на указану частку у квартирі відкрилася спадщина. Характеристика майна є такою: однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 24,20 кв.м., житловою 12,10 кв.м., вартість якої становить 110 826 грн. Після смерті матері у відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України за місцем відкриття спадщини - смерті спадкодавця 22 листопада 2012 року подала заяву про прийняття спадщини у Першу феодосійську державну нотаріальну контору, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 733/2012. 16 вересня 2016 року з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. за місцем знаходження спадкового майна, оскільки в даний час Автономна Республіка Крим має статус тимчасово анексованої Росією території, а тому не має можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом за місцем заведення спадкової справи. Однак, не зважаючи на такі обставини, нотаріусом відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки після смерті матері в Першій Феодосійській державній нотаріальній конторі 22 листопада 2012 року заведена спадкова справа № 733/2012 та вона має отримувати свідоцтво за місцезнаходженням спадкової справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При проведенні судового розгляду справи позивач та його представник в зал судового засідання не з»явилися, направили письмову заяву в якій позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач - представник Чернівецької міської ради в зал судового засідання не з»явилися, направили заяву в якій позов визнала повністю і не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши письмові докази, які були у справі, суд вважає, що позов обґрунтований. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дане визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси, свободи інших осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved