Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 131649,71 грн. та судовий збір. В позові зазначив, що 15.09.2011 року вона надала у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 4975 доларів США, на підтвердження факту передачі ним грошових коштів відповідачем була складена та власноручно підписана розписка в отриманні грошових коштів у сумі 4975 доларів США, відповідно до умов якої строк надання позики становить два роки з моменту реальної передачі всієї грошової суми з 15.09.2011 року по 15.09.2013 року. В порушення умов договору, відповідач у встановлений строк суму позики не повернув, з моменту укладення договору та передання грошових коштів позичальнику, відповідач жодного разу не сплатив на користь позивача процентів за користування позикою. У звязку із чим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що зазначену суму коштів на руки він не отримував, а мав зобовязання перед позивачем щодо сплати орендної плати за приміщення. Не заперечив, що розписку писав власноручно, нотаріально посвідчений договір позики також укладав, але мав на увазу свій борг перед позивачем за оренду приміщення, від пощзивача ніколи таку суму коштів не отримував. Крім того, він частину суми сплатив чоловіку позивача, Що, на його переконання підтверджується неотатками в блокноті, де чоловік позивача своїми підписами засвідчував сумми, що отримував від нього, підтвердити суду іншими доказами, що передані чоловіку позхивача кошти мають належність до суми боргу за договором позики, суду нічим не може. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Судом встановлено, що 15.09.2011 року між сторонами був укладений договір позики, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 350, згідно з п. 1 якого діючи без будь-якого на час тиску та примусу [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність 39651,00 грн., що еквівалентно 4975 доларів США згідно курсу НБУ на день посвідчення цього договору строком до 15.09.2013 року. Згідно п. п. 2, 3, 4 зазначеного договору [PERSON] зобовязується повернути таку ж саме суму грошових коштів (суму позики) в повній сумі і в строк, передбачений п. 1 даного договору. Сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним. Підписання цього договору свідчить про отримання [PERSON] позиченої суми коштів від [PERSON] Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до розписки, написаної [PERSON] 15.09.2011 року, він підтверджує, що позичив у [PERSON] 4975 доларів США строком до 15.09.2013 року. Вказаний договір не спростований належними і допустимими доказами, не оспорювався відповідачем в судовому порядку, і на час розгляду справи в суді є чинним. Відповідно до ст. ст. 11, 14 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зі змісту ст. ст. 3, 6, 627, 629 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зі змісту ст. 192, 524, 533 ЦК України випливає, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця - гривня. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується копією цього договору, який було нотаріально посвідчено, та копією розписки, вказані копії відповідають оригіналам вказаних документів, які були надані сторонами, досліджені в судовому засіданні, оригінал розписки був долучений до матеріалів справи. Крім того, в судовому засіданні сторони не оспорювали факту укладання даного договору, його підписання, нотаріального посвідчення. При цьому, відповідач не заперечував, що підпис на даному договорі належить йому, і його волевиявлення, виражене в даному договорі, відповідало його дійсній внутрішній волі, він діяв добровільно. Доводи відповідача, що грошові кошти він не брав, нічим не підтверджені. В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цієї обставини. Суд виходить з того, що письмова нотаріально посвідчена форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальника. Дані висновки суду не спростовані належними і допустимими доказами. Отже, судом встановлено і підтверджено належними доказами, що грошові кошти відповідач отримав, тобто договір позики є укладеним. При цьому, судом встановлено, що цей договір не суперечить вимогам діючого законодавства, моральним засадам суспільства; сторони при укладанні договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що було перевірено нотаріусом під час посвідчення такого договору; їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, саме вони підписали його, що в судовому засіданні сторони не заперечували; правочин був вчиненій в письмовій формі і за домовленістю сторін посвідчений нотаріально. Судом встановлено, що сторонами договору позики визначено грошовий еквівалент суми боргу в долларах США, отже сума сплати визначена позивачем в гривні за офіційним курсом доллара США на день, визначений позивачем, як день платежу - 19.02.2016 року, який прив'язаний позивачем до дня звернення з цим позховом до суду, становить 131649 грн. 71 коп. (4975 долларів Х 26,462253 грн.), яка іпідлягає стягненню з відповідача. Таким чином, при визначенні суми, яка підлягає стягненю з відповідача, в національній валюті урахований офіційний курс гривні до долара США станом на 19.02.2016 р., яка визначена позивачем як дата проведення розрахунку. В даному випадку збитки позивача у зв'язку з знецінюванням гривні є компенсованими за рахунок підвищення курсу долара США, до якого було прив'язано суму боргу в гривні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: approved