Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Придніпровська залізниця». Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого\~ 2014 року по справі № 180/328/14-ц ухвалено стягнути солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та [PERSON] на користь [PERSON] 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. На виконання рішення суду залізниця перерахувала 83 243 гривень 60 копійок на платіжну картку [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди та 16 756 гривень 40 копійок в дохід місцевого бюджету, як податок з доходів фізичних осіб з суми моральної шкоди, сплаченої [PERSON] В подальшому, в ході здійснення примусових заходів стягнення у виконавчому провадженні № 43543419 стосовно ДП «Придніпровська залізниця», державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстицїї було стягнуто з залізниці та перераховано [PERSON] 16\~756 гривень 40 копійок. Вважає, що відповідач отримав 16\~756 гривень 40 копійок безпідставно. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та стягнути на користь позивача з [PERSON] сплачену за подання позову суму судового збору в розмірі 1378 гривень. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає, що [PERSON] на законних підставах отримав грошові кошти в сумі 16\~756 гривень 40 копійок. Просив відмовити в позові. \~ \~ \~ \~ Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні цивільну справу № 180/328/14-ц, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав Судом встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року із ДП «Придніпровська залізниця» та [PERSON] у солідарному порядку було стягнуто на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді у с.Городище, в районі м.Марганець, за наслідками якої загинула дружина [PERSON] 04 червня 2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/180/456/2014, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 21 травня 2014 року, про стягнення із\~ДП «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень та надано строк на виконання судового рішення у добровільному порядку до 10 червня 2014 року (а.с.7). 10 червня 2014 року платіжними дорученнями №№ 1706, 1707 залізницею було перераховано на користь [PERSON] 83\~243 гривень 60 копійок та на користь держави у рахунок обовязкових платежів із стягнутої суми 16\~756 гривень 40 копійок (а.с.11). У звязку з тим, що виконавчий лист добровільно виконано не у повному обсязі (на користь стягувача надійшли кошти у розмірі 83\~243,60 грн., а не 100 000 грн.), 06 листопада 2014 року старший державний виконавець Кіровського відділу ДВС [PERSON] виніс постанову про стягнення із\~ДП «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 10000 гривень (а.с.9), а 14 листопада 2014 року постанову про виправлення допущеної у постанові про стягнення з боржника виконавчого збору помилки, якою суму 10 000 гривень замінено на 1\~675,64 грн. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року по справі № 180/328/14-ц надано розяснення, що сума моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 100\~000 гривень зазначена в рішенні суду без врахування податку й інших обовязкових платежів, та що справлення та сплата податку з громадян є обовязком боржника та стягувача, тому питання про утримання податку потрібно вирішувати на підставі вимог чинного законодавства (а.с.6). 06 листопада 2014 року виконавче провадження № 43543419 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 45370429 відносно ДП «Придніпровська залізниця» (а.с.8) та розпочаті заходи примусового стягнення. З метою запобігання арешту розрахункових рахунків та активів підприємства залізниця в рамках зведеного виконавчого провадження перерахувала на депозитний рахунок Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 1\~162\~841 гривень 89 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 15723 від 06 листопада 2014 року (а.с.10). Згідно розпорядження № 43543419 (В-15) від 12 листопада 2014 року на банківську карту [PERSON] перераховано 15233 гривні 09 копійок (а.с.75). Згідно розпорядження № 43543419 (В-15) від 25 листопада 2014 року на банківську карту [PERSON] перераховано 1523 гривні 31 копійку (а.с.76). Разом 16 756 гривень 40 копійок. Отже, на виконання рішення суду по справі № 180/328/14-ц залізниця двічі перерахувала суму 16\~756 гривень 40 копійок: 1) 10 червня 2016 року, коли виступила як податковий агент та перерахувала в дохід місцевого бюджету податок з доходів фізичних осіб з суми моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень; 2) 06 листопада 2014 року, коли перерахувала вказану суму на депозитний рахунок Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ, та яка двома платежами 12 та 25 листопада 2014 року була перерахована [PERSON] Вважаючи свої дії правомірними, ДП «Придніпровська залізниця» оскаржила дії (бездіяльність) державного виконавця та постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору до суду. Дніпропетровський окружний адміністративний суд в своїй постанові від 23 квітня 2015 року, залишеній в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, прийшов до висновку, що постанова старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] про стягнення виконавчого збору від 06 листопада 2014 року ВП № 43543419 винесена із порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню. Рішення обґрунтовано тим, що Державне підприємство «Придніпровська залізниця» під час виконання виконавчого документу у виконавчому провадженні\~\~ВП № 43543419 виплатило грошові кошти у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди на користь фізичної особи за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб згідно норм Податкового кодексу України, а тому вважається таким, що виконало у повному обсязі виконавчий документ. Враховуючи наявні у матеріалах справи докази виконання ДП «Придніпровська залізниця» зазначеного виконавчого документу у наданий державним виконавцем строк (платіжні доручення від 10.06.2014 року\~\~№ 1706 на суму 83 243,60 грн. та від 10.06.2014 року № 1707 на суму 16 756,40 грн.) у добровільному порядку, державним виконавцем Кіровського відділу Дніпропетровського МУЮ протиправно нараховано позивачу (ДП «Придніпровська залізниця») виконавчий збір за постановою від 06 листопада 2014 року за виконавчим провадженням ВП № 43543419. Суд також зазначає, що оскаржена постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не є обгрунтованим рішенням, оскільки у зазначеному рішенні державним виконавцем жодним чином не наведено правових підстав\~\~для стягнення з позивача виконавчого збору з огляду на норми Податкового кодексу України та Закон України «Про виконавче провадження» та не наведено розрахунку суми виконавчого збору (а.с.19-21). Також, ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року визнано незаконними дії державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06 листопада 2014 року та визнано неправомірною його бездіяльність щодо невчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження 10 червня 2014 року. Ухвала набрала законної сили (а.с.15-18). Ухвалюючи вищезазначені судові рішення суди виходили з того, що згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження»\~\~у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону\~\~для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Закон України «Про виконавче провадження»\~\~не містить норм, які б виключали застосування норм Податкового кодексу України\~\~до відносин стосовно стягнення заборгованості за виконавчим документом, який видано судом. В свою чергу, податковий кодекс України\~\~є спеціальним законом відносно Закону України «Про виконавче провадження»\~\~стосовно оподаткування доходів отриманих фізичними особам, в т.ч. і на виконання рішень судів. У відповідності до п.п. а) п.171.2\~\~ст. 171 Податкового кодексу України\~\~особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні. Згідно п.п. 168.1.1\~\~та п.п.168.1.2\~\~п.168.1\~\~ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Таким чином, податковий агент утримує та перераховує податок лише у разі, коли проводить нарахування доходів; при нарахуванні доходів у податкового агента виникає заборгованість перед одержувачем доходів; нараховані доходи є джерелом для утримання податку з такого доходу; при виплаті такого доходу у податкового агента виникає зобовязання щодо перерахунку до бюджету утриманого за рахунок доходу податку. Тобто, податок утримується від суми такого доходу та за рахунок такого доходу при його нарахуванні. Згідно п.п. 164.2.14\~\~п. 164.2\~\~ст. 164 Податкового кодексу України\~\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:\~\~ а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоровю. Як вбачається з виконавчого листа Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року (виконавче провадження ВП № 43543419), з позивача стягнуто саме немайнову (моральну) шкоду, яка спричинена психологічними та моральними стражданнями фізичної особи [PERSON] всього на суму 100 000 грн. Відтак, ДП «Придніпровська залізниця», як боржник, при перерахуванні грошових коштів на відшкодування моральної шкоди\~стягувачу при виконанні рішення суду виступало і як податковий агент у відповідності до приписів ст.164 ПК України, та зобовязане було одночасно з нарахуванням сум доходу (відшкодування моральної шкоди) фізичній особі нарахувати та сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб у визначеному податковим законодавством розмірі, що й зробило, перерахувавши на користь [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 83243 гривні 60 копійок, та суму податку з доходів фізичних осіб у розмірі 16 756 гривень 40 копійок до податкової інспекції за місцем проживання [PERSON] Тому, зазначають суди, з урахуванням кінцевої дати, визначеної державним виконавцем на добровільне виконання боржником виконавчого документу, а саме до 10 червня 2014 року включно, залізницею у повній мірі та своєчасно виконано рішення суду. Отже, суди прийшли до висновку, що позивач діяв правомірно, нарахувавши та перерахувавши в дохід бюджету податок з доходів фізичних осіб з суми відшкодування моральної шкоди, а державний виконавець Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ діяв неправомірно, стягнувши з позивача та перерахувавши [PERSON] 16\~756 гривень 40 копійок. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрали законної сили. Не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника захистити своє право власності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння (під незаконними розуміється, у тому числі, володіння без належних правових підстав). Відповідно до ст.1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Главою 13 Цивільного кодексу України до майна віднесені у тому числі і гроші (грошові кошти). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 16\~756 гривень 40 копійок. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що залізниця добровільно перерахувала на депозитний рахунок Кіровського відділу державної виконавчої служби кошти в розмірі 1\~162\~841 гривень 89 копійок, з яких в наступному [PERSON] було перераховано 16\~756 гривень 40 копійок, а, отже, не можна стверджувати про безпідставне набуття відповідачем майна. Суд встановив, що ДП «Придніпровська залізниця» перерахувала вказані кошти на депозитний рахунок відділу ДВС в рамках примусового виконання рішень суду аби уникнути арешту майна та рахунків підприємства. Крім того, в подальшому Придніпровська залізниця неодноразово оскаржила дії (бездіяльність) державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні № 45370429. Тобто, не можна стверджувати про добровільність перерахування коштів. З тих же підстав суд не вважає за можливе застосувати до позовних вимог ст.1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом також встановлено, що згідно наданих позивачем документів Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця», відокремленим підрозділом якого є регіональна філія «Придніпровська залізниця», перейшли все майно, всі права та обовязки Державного підприємства «Придніпровська залізниця». Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позову ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення з [PERSON] 16 756 грн. 40 коп., та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1378 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved