Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього на його користь кредитні кошти на загальну суму 16534 грн. 91 коп. та судові витрати, понесені ним при подачі позову. В обґрунтування позову зазначає, що 11.03.2011 року між публічним акціонерним товариство Комерційний банк Приватбанк (далі Банк) та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове\~ засідання не прибула, надіслав до суду заяву в якій\~ позов визнала та просила при винесенні рішення врахувати її тяжке матеріальне становище, тка не застосовувати штрафні санкції. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.03.2011 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодився вважати заяву позичальника разом із запропонованими ПриватБанком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування платіжною карткою - договором про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с.6-32). Однак відповідач своєчасно не повернула ПАТ КБ ПриватБанк кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобовязань по кредитному договору. З розрахунку заборгованості видно, що загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором від 11.03.2011 року станом на 30.09.2015 року становить 16534 грн. 91 коп. з яких: заборгованість за кредитом 2994 грн. 24 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 10597 грн. 27 коп., заборгованість за пенею та комісією 1679 грн. 83 коп., а також штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 763,57 грн. -\~ процентна складова (а.с. 4-5) Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконує умови кредитного договору, припинив погашення кредиту і відсотків та на день подачі позовної заяви до суду заборгував позивачу грошові кошти. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підтверджуються належними доказами. Щодо стягнення штрафу, то суд приходить до наступного висновку. За невиконання відповідачем своїх зобовязань по договору, позивачем було притягнуто його до юридичної (цивільно-правової) відповідальності шляхом нарахування пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та накладення штрафу. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Оскільки штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачки штрафу є подвійним притягненням (застосуванням заходів) до цивільно-правової відповідальності, що є порушенням положень Конституції України. Задоволення вимоги Банку щодо стягнення сум пені, виключає існування законної можливості прийняття рішення про стягнення одночасно й штрафу. Відтак, в цій частині позов задоволенню не підлягає. З відповідача також належить стягнути судові витрати в сумі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: partial