Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 15.11.2011 року між ними було укладено договір про отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн. зі сплатою 30,00 відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїх обовязків не виконує, станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 18157,71 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 487,11 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 13051,89 грн., пені в сумі 3277,87 грн., штрафів в сумі 1340,84 грн.. Позивач просить стягнути на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність на підставі наданих письмових документів, свої вимоги підтримав з зазначених в позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явився, свої пояснення та заперечення не надав. За таких обставин, суд за згодою позивача провів розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 15.11.2011 року сторонами було укладено договір про отримання кредиту в сумі 300,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно проведеного позивачем розрахунку, правильність якого відповідачем не оспорена, він станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 18157,71 грн.. Розрахунок проведено відповідно до умов укладеного відповідачем договору, відповідачем не оспорений. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит на сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належно не виконував прийняті на себе зобовязання відповідно до укладеного з позивачем договору, істотно порушував його умови, що є підставою для стягнення з винної особи заборгованості. В той же час, розмір нарахованої позивачем заборгованості підлягає зменшенню на суму нарахованих позивачем штрафів, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу за одне і те ж порушення договірних зобовязань є подвійною відповідальністю. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція ВСУ у справі №6-2003цс15). За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial