Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину посилаючись на те, що в липні 2009 року відповідач незаконно заволодів грошовими коштами [PERSON] у розмірі 4000 доларів США. 13 лютого 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова була розглянута кримінальна справа відносно [PERSON], судом встановлено вину останнього, провадження по справі закрито відповідно до ЗУ «Про амністію». 02 жовтня 2012 року Апеляційним судом Харківської області постанова районного суду залишена без змін. Вказаний злочин призвів до прямих та побічних збитків, багатьох обмежень, психологічної травми, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 34212,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2009 року, [PERSON] отримав паспорт та фотографію громадянина Італії [PERSON] під приводом надання допомоги в оформленні «Посвідчення на постійне проживання в Україні», яке надає право постійно проживати на території України. Після цього, не маючи реальної можливості в законному порядку оформити даний документ та не маючи на меті виконання взятих на себе зобов'язань, [PERSON], виготовив підробне «Посвідчення на постійне проживання в Україні» на ім`я [PERSON], та в кінці липня 2009 року, передав [PERSON] оформлений на його ім`я вищевказаний документ серії [NUMBER] від 31.07.2009 року. При цьому, [PERSON], реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи обманним шляхом, заволодів грошовими коштами в сумі 4000 доларів США, які належали [PERSON], який вважав, що вказані кошти він передав [PERSON] в якості нагороди за його допомогу в оформленні в законному порядку «Посвідчення на постійне місце проживання в Україні». Після чого [PERSON] з місця скоєння злочину зник, використавши грошові кошти на свій розсуд, спричинивши [PERSON] матеріальні збитки на суму 30792,00 грн. Таким чином, [PERSON] вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно та ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України, а саме підробка посвідчення, яке видається установою та надає права, з ціллю використання іншою особою, а також збут такого документу, вчинене повторно. Вказаним злочином [PERSON] заподіяно матеріальної шкоди на суму 4000 доларів США. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, якою встановлено, що вирок у кримінальний справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2012 року провадження по справі за обвинуваченням [PERSON] в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України закрито, відповідно до ЗУ «Про амністію» (а.с.4-14). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області постанова районного суду залишена без змін (а.с.15-19). Частиною 4 ст. 28 КПК України, право пред'явити позов у порядку цивільного судочинства надано особам, які не пред'явили цивільного позову в кримінальній справі по будь-яким причинам. Відповідно до ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Відповідно до ст.1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, зобов'язання додержувати поваги до прав людини високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом достовірно встановлено, що відповідач завдав [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 4000 доларів США, що станом на момент звернення до суду становить 34212 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особи неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. ППВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, пунктом 5 роз'яснено, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз'яснень, даних у п.9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає можливим стягнути з відповідача в рахунок заподіяної позивачу моральної шкоди 5000 гривень. При визначенні суми моральної (немайнової) шкоди, суд виходив з принципів розумності, доцільності і справедливості з тим, щоб рішення було таким, що може бути реально виконане. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позову про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення злочину, від сплати судового збору звільняються. Тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 392 грн. 13 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial