Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його та неповнолітніх дітей відповідача,[PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] такими, що втратили право на користування житловим будинок №94 по вул. Толочина в смт. Іванків Київської області. Позивач посилається на те, він є власником житлового будинку №94 по вул. Толочина в смт. Іванків. З 2001 року в цьому будинку були зареєстровані його сини,[PERSON] та [PERSON], які в будинку фактично не проживали. Заочним рішенням Іванківського районного суду від 03.09. 2015 року,яке набрало законної сили 06.10.2015 року [PERSON] та [PERSON],на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України визнані такими,що втратили право на користування жилим приміщенням-будиноком №94 по вул.Толочина в смт. Іванків Після його звернення до суду,але до ухвалення рішення, у справі-18 серпня 2015 року,[PERSON] звернувся до [PERSON] районного сектору Управління ДМС України в Київській області та зареєстрував у його будинку своїх неповнолітніх дітей-Михайленко [PERSON], 05.12. [INFO] та [PERSON], [INFO] У зв»язку з реєстрацією у його будинку неповнолітніх дітей рішення Іванківського районного суду від 03.09.2015 року в частині визнання відповідача таким,що втратив право на проживання в будинку по вул..Толочина,94 в смт. Іванків,не виконується. Відповідач та його діти жодного дня у його будинку не проживали,лише зареєстровані у ньому,у користуванні будинком їм ніхто не перешкоджав. Реєстрацією проживання в будинку відповідача та його дітей формально визнається їх право на проживання та користування жилим будинком. Наявність у них такого права суттєво ущемляє його права власника щодо вільного розпорядження цим майном. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік. Зазначена норма цивільного законодавства не встановлює ніяких обмежень щодо позбавлення такого права неповнолітніх осіб. У відповідності до ст.ст. 160,161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини,яка не досягла десятирічного віку,визначається за сіпльною згодою батьків та самої дитини;якщо мати та батько не досягли згоди щодо того,з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Відповідач самостійно прийняв рішення про визначення місця проживання своїх дітей-в будинку по вул..Калініна,11 смт. Іванків, який перебуває у його власності. Оскільки він та його діти проживають у цьому будинку,то саме тьам має бути і зареєстроване їх проживання. Позивач просить визнати [PERSON],[INFO],[PERSON], 05.12. [INFO],[PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком № 94 по вул..Толочина в смт. Іванків Іванківського району Київської області. В судовому засіданні позивач підтримав позов. Суду пояснив, що відповідач його син. Він проживав з матір»ю відповідача, але потім вона уїхала. Весь час він проживав у будинку,який належав його батькам, а після смерті матері,успадкував його. Відповідач весь час, з самого дитинства, в його будинку не жив. Він жив по вул..Калініна,11 в будинку своєї бабусі,по материнській лінії,доглядав її. Там він живе і зараз. Чи він одружений, чи є у нього діти, він не знає. Щось чув від людей на базарі,що ніби одружився. Що це за діти, яких відповідач зареєстрував у його будинку, він не знає, ніколи їх не бачив. Вони з відповідачем не спілкуються. Відповідач позов не визнав. Суду пояснив,що в будинку по вул..Толочина,94 в смт. Іванків він дійсно ніколи не проживав. Будинок належав його бабусі по батьковій лінії. Там проживав батько і його мати. Батько пив,бив матір,виганяв її з дому. В 2010 році мати залишила позивача і виїхала з району. З народження він проживав у своєї бабусі по матері,[PERSON], але був зареєстрований за місцем проживання батьків - смт. Іванків вул..Толочина.94. Він не ставив питання про вселення,так як доглядав бабу. Представник служби у справах дітей [PERSON] [PERSON] суду пояснила,що відповідач не є власником будинку, в якому він проживає. Крім того, цей будинок має невелику площу,а тому зареєструвати проживання дітей в цьому будинку неможливо. В житлі матері дітей також немає площі,щоб зареєструвати дітей, але ж вони мають бути десь зареєстровані,тому Служба у справах дітей вважає,що діти повинні бути зареєстровані по Толочина.94 в смт. Іванків,за місцем реєстрації батька. Вислухавши позивача, відповідача, висновок представника служби у справах дітей [PERSON] РДА , вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України(далі-ЦК) члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним,мають право на користування цим житлом відповідно до закону. З Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03. 2012 року слідує,що [PERSON],[INFO] є власником житлового будинку по вулиці Толочина,94 в смт. Іванків Київської області, який успадкував після смерті своєї матері,[PERSON],[INFO], яка померла 05 лютого 1999 року. З довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС в Київській обл.. від 30.05.2016 року слідує,що [PERSON],14.02. [INFO] зареєстрований в [INFO]( а.с. 30). З довідки [PERSON] селищної ради від 26.05.2016 року №02-48-100 слідує,що [PERSON],14.02. [INFO] зареєстрований в [INFO], а фактично проживає [INFO].(а.с. 20). Позивач надав витяг з Будинкової книги,з якої слідує,що в будинку №94 по вул..Толочина в смт. Іванків з 28.12.1972 р. власником будинку рахувалася -[PERSON], а з 22.03. 2012 року- Михайленко [PERSON]. Зареєстровані: [PERSON],[INFO]-з 07.06.2001 року, [PERSON],[INFO]-з 07.06.2001 року та [PERSON],[INFO]-з 26.05. 2015 року. З рішення Іванківського районного суду (заочне) від 03 вересня 2015 року слідує,що позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання останніх такими,що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити повністю. Судом також встановлено,що (з [PERSON] селищної ради від 13.06. 2015 р.),що відповідачі за вказаною адресою: смт. Іванків вул..Толочина,94 Київської області,- не проживає. Заочне рішення Іванківського районного суду від 3 вересня 2015 року не оскаржувалося та набрало законної сили. З відповіді [PERSON] районного сектору Київської області від 09.10.2015 року №2264 слідує,що [PERSON],11.03. [INFO] знятий з реєстрації за адресою Київська область,Іванківський район,смт. Іванків вул.. Толочина,будинок 94 з 07.10.2015 року. Гр. [PERSON],14.02. [INFO] зняти з реєстрації за адресою Київська область Іванківський район смт. Іванкі вул..Толочина, будинок №94 неможливо,так як з ним зареєстровано з 18.08. 2015 року двоє малолітніх дітей: [PERSON], 05.12. [INFO] та [PERSON], 29.06. [INFO] Про те,що відповідач [PERSON], [INFO] та діти:[PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] зареєстровані в [INFO] підтверджується також довідкою [PERSON] селищної ради «1984 від 01.07.2016 року. З Довідки [PERSON] селищної ради №2111 від 07.07. 2016 року слідує,що [PERSON], [INFO] має наступний склад сім»Ї: -співмешканка [PERSON],[INFO]; дочка-Михайленко [PERSON],[INFO]; дочка-Михайленко [PERSON],[INFO]; бабуся- [PERSON]. З довідки [PERSON] селищної ради №1897 від 23.06. 2016 року та довідки №1924 від 30.05.2016 року слідує,що [PERSON] зареєстрований в [INFO],але фактично проживає в [INFO](бувша Калініна),який належить [PERSON],без реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ЦПК України,підставами для звільнення від доказування є: 1.Обставини, визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі,не підлягають доказуванню. 2.Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Отже,той факт,що відповідач [PERSON] більше одного року без поважної причини не користується житловим будинком №94 по вул. Толочина в смт. Іванків Київської області встановлено рішенням Іванківського районного суду від 03.09.2015 року. Даний факт,та що неповнолітні діти,[PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] також в даному будинку не проживала, відповідач визнає. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному,хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування,вільний вибір місця проживання,право вільно залишати територію України,за винятком обставин, які встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення,придатне для проживання в ньому(гуртожиток,готель) у відповідному населеному пункті,в якому фізична особа проживає постійно,переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років,є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного із них,з ким вона проживає,опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я,в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини,яка не досягла десяти років,визначається за згодою батьків. Як слідує з позову, позивач [PERSON] не відноситься до батьків дітей, і такої домовленості з батьками неповнолітніх [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] щодо проживання дітей з ним, він не надавав. Позивач та відповідач мають родинні відносини, але стосунки між сторонами склалися неприязні. Відповідно до п.1.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб» проводиться реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції». Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач більше одного року не проживає у спірному житлі,не проживають та не проживали в ньому і малолітні діти відповідача, іншої домовленості між сторонами також не існує. Відповідач не ставить питання про примусове вселення його та його малолітніх дітей у спірне житло, а тому позов слід задовольнити, оскільки формальне проживання відповідача та його малолітніх дітей в буд.№94 по вул.. Толочина в смт. Іванків порушують права [PERSON] здійснювати своє право власності.

Outcome: approved