Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 1 000,00 дол.США, що в еквіваленті складає 22 542,20 гривень та судові витрати, пов*язані з розглядом справи у розмірі 243,6 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 листопада 2014 року він передав [PERSON] суму в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) доларів США. На підтвердження укладання договору позики відповідач написав розписку, в якій зобов*язався повернути борг у визначений термін, а саме до 01.01.2015 року. В обумовлену договором дату, відповідач у добровільному порядку не повернув позивачу кошти, від виконання зобов*язання у добровільному порядку ухиляється, тому з метою відновлення свого порушеного права, позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки всіх відповідачів, які належним чином були повідомлені про день, годину та місце слухання справи та про причину неявки суду не повідомили, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи й оцінивши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідно договору позики від 17 листопада 2014 року [PERSON] передав [PERSON] суму в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) доларів США. На підтвердження отримання грошової суми відповідачем була надана власноруч підписана ним розписка із зобов'язанням повернути зазначену грошову суму до 01 січня 2015 року. Таким чином, з моменту передання позивачем, [PERSON] грошових коштів, відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, істотні умови якого зафіксовані у розписці, наданій відповідачем, [PERSON] а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню. Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов'язанням (правочином), в якому [PERSON], як позичальник, зобов'язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, [PERSON], як позикодавець, має право прийняти виконання зобов'язання або вимагати належного виконання відповідачем свого обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В розписці відповідач однозначно взяв на себе обов'язок щодо повернення отриманої грошової суми у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) доларів США до 01 січня 2015 року, однак до теперішнього часу позичені у [PERSON] грошові кошти, [PERSON] не повернув. Неодноразові вимоги позивача, щодо добровільного повернення боргу, не дали ніяких результатів, оскільки відповідач постійно ухиляється, посилаючись на різні фактори, які заважають йому провести розрахунок з позивачем. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Згідно вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказане викладено у п.14 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Згідно боргової розписки, позику було надано у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на момент ухвалення рішення, 23.04.2015 року (1дол. США = 22,5422 грн.) становить суму у розмірі 22 542,20 (двадцять дві тисячі п*ятсот сорок дві) гривні 20 копійок. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Позивачем при подачі позову було сплачено 243,60 грн. судового збору, який підлягає стягненню. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved