Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудований гараж, вказуючи, що в 1977 р. рішенням виконкому Харківської міської ради йому як інваліду війни було виділено земельну ділянку з метою забудови гаражу. Після чого за погодженням з архітектором міста та архітектором Фрунзенського району, на підставі належним чином затвердженого проекту був складений план забудови нерухомого майна (гаражу з цегли) за адресою: [ADDRESS]. Надалі гараж було збудовано, у відповідності до будівельних норм, з врахуванням прав інших осіб. КП «ХМБТІ» 21.11.2014 р. видано технічний паспорт на спірний гараж. Просить суд з підстав, передбачених.ч.3, 5 ст.376 ЦК України, визнати за ним право власності на гараж літ. «А» загальною площею 20,3 кв.м. за вказаною адресою (а.с.1, 90). В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем порядку введення самочинного будівництва в експлуатацію, відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим розгляд справи проведений за його відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що за даними техпаспорту , виготовленого КП «ХМБТІ» за станом на 21.11.2014 р., за адресою: [ADDRESS], знаходиться гараж площею 20,3 кв.м., який виготовлений з цегли, має бетонний фундамент, рік забудови гаражу зазначений - 1977 р. (а.с.68). Згідно рішенням виконкому Харківської міської ради № 584 від 12.10.1977 р. земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], була надана позивачеві [PERSON] як інваліду війни для встановлення металевого гаражу для транспорту. Тобто вказана земельна ділянка не була надана позивачеві під уже збудоване нерухоме майно, у зв'язку з чим посилання позивача на ч.3 ст.376 ЦК України як правову підставу визнання права власності, - є необгрунтованим. Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення про Державну архітектурно-будівельну Інспекцію України, затвердженого Постановою КМУ № 294 від 09.07.2014 р., та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ №553 від 23.05.2011 р., основними завданнями Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Крім того, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником Декларації про готовність об'єкту до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкту до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Відповідно до п.49 Постанови КМУ № 868 від 17.10.2013 р. «Про затвердження порядку державної реєстрації права на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. З наданих суду документів вбачається, що спірний гараж не було прийнято до експлуатації у відповідності до встановленого порядку. Оскільки вказане питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення про відмову прийняти гараж в експлуатацію у безсудовому порядку не приймалось, тобто позивачем не доведений факт порушення, невизнання або оспорення його права відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed