Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зміну записів у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтуванні своїх вимог вказував, що 21.11.2012 року ним була написана письмова заява про працевлаштування в ПП «ПАТРІОТ-В» на посаду охоронника. Тоді ж було видано направлення на проходження медкомісії. Також при працевлаштуванні була вимога про надання довідки про відсутність судимості. В усній формі йому було повідомлено, що зарахований на посаду охоронця з 21 листопада 2012 року. Наказу про прийняття на роботу він не бачив, з ним не ознайомлювали. Працював він охоронцем вахтовим методом разом по 15 діб на птахофабриці в с.Телешівка Рогатинського району Київської області. Працював в періоди з 30.11.2012 року по 20.12.2012 року, з 04.01.2013 року по 15.01.2013 року, з 31.01.2013 року по 15.02.2013 року. Відпрацювавши вахту з 04.07.2013 року по 19.07.2013 року заробітну плату так і не виплатили. Після чого 22 липня 2013 року написав заяву про звільнення за власним бажанням. З наказом про звільнення з роботи його не ознайомлювали, Через деякий час, а саме 07 серпня 2013 року по почті він отримав документи та трудову книжку в якій стояв запис про прийняття на роботу 16 березня 2013 року і звільнення 01 липня 2013 року, що не відповідає дійсності. Також не виплачена заробітна плата в розмірі 7810 грн. Крім того, позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій відносно нього, йому спричинено також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті конфлікту з відповідачем він переніс моральні переживання, душевні страждання. Відсутність грошових коштів привела до того, що не міг утримувати сім'ю та проживати самому. В результаті неправомірних дій відповідача не отримав грошових коштів, вимушений вдатися до позичок, обмежуватися самим необхідним, тому оцінює її в 5000 грн. В судовому засіданні, позивач позовні вимоги уточнив та просив суд встановити наявність між ним фактичних трудових відносин з приватним підприємством «ПАТРІОТ-В» в період з 21.11.2012 року по 22.07.2013 року; скасувати наказ № 10/03 від 16.03.2013 року про прийняття його на роботу в ПП «Патріот-В» на посаду охоронника 1-го розряду та наказ №27к від 28.06.2013 року про звільнення 01.07.2013 року з роботи та зобов'язати приватне підприємство «ПАТРІОТ-В» внести зміни в записи в трудову книжку, а саме запис про прийняття на роботу 21.11.2012 року та дату звільнення 07.08.2013 року, про що видати відповідні накази; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 8000 грн. та заборгованість за затримку видачі трудової книжки за період по час видачі трудової книжки 07.08.2013 року; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та затрати на правову допомогу в розмірі 2150 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та росила суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним у випадку не видання наказу чи розпорядження про прийом на роботу, але фактичного допуску працівника до виконання цієї роботи. Згідно записів у трудовій книжці позивача наказом № 10/03-к від 16 березня 2013 року останній був прийнятий на роботу до Приватного підприємства «Патріот-В» на посаду охоронника 1 розряду. Проте, як вказує позивач у позовній заяві та пояснив у судовому засіданні, до виконання трудових обов'язків він приступив ще в листопада 2012 року, а наказ про прийняття на роботу керівництво відповідача видало лише після того, як він почав скаржитись з приводу невиплати заробітної плати, тобто в березні місяці 2013 року. В судовому засіданні факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем знайшов своє підтвердження. Так, згідно із даними картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, [PERSON] пройшов медичний огляд та придатний для роботи за професією охоронника 21.11.2011 року. А із заперечень представників відповідача вбачається, що на посаду охоронника адміністрація не має права приймати працівників без такої довідки. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON] він працював старшим зміни на ПП «Патріот -В», [PERSON] приступив до виконання роботи охоронника 30.11.2012 року, а саме почав виконувати обов'язки охоронника на птахофабриці у с. Телешівка. Він як старший зміни вів журнал обліку роботи охоронників, форма якого не передбачена, у журналі фіксував час та дату несення служби кожним охоронником. Перший запис в цей журнал був внесений саме 30.11.2013 року. Факт перебування у трудових відносинах позивача з відповідачем з листопада 2012 року також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Як слідує із запису в трудовій книжці позивача він був звільнений з роботи згідно з наказом № 27 від 28 червня 2013 року за ст. 38 п.1 КЗпП України (за власним бажанням). Між тим, із наданої суду заяви про звільнення датованої позивачем 22.07.2013 року її отримав [PERSON], який є директором ПП «Паріот-В», а тому суд вважає наказ про звільнення позивача з 28.06.2013 року незаконним. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається із наданих суду доказів, трудову книжку позивачу було направлено поштою та яку він отримав 07 серпня 2013 року. Також відповідач не провів повний розрахунок з позивачем. Згідно зі ст. 48 КЗпП України, п. п. 1.1, 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад 5 днів; усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати наказу (розпорядженню). Пунктами 3, 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року N 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. З урахуванням встановлених обставин та приписів закону, суд дійшов висновку про зобов'язання роботодавця внести відповідний запис до трудової книжки позивача про звільнення, оскільки право позивача в межах вирішуваного питання є порушеним, а тому підлягає захисту. Стаття 57 ЦПК України встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів і т.д. Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Загальний строк затримки у видачі трудової книжки складає 17 днів, одноденний заробіток позивача складає - 63 грн. 20 (середній заробіток за два місяці, що передували звільненню 1222, 72 + 1619 , 90 : 45 = 63,20 грн.), сума середнього заробітку за час затримки у віддачі трудової книжки складає 1073 грн. виходячи з розрахунку (63,20 х17 ). Також суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 01 липня 2013 року по дату звільнення 22.07.2013 року. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв'язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні позивач, заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що він не отримав вчасно заробітну плату, з виниклою ситуацією з відповідачем втратив нормальні зв'язки з суспільством, погіршилось самопочуття, загострилися хвороби, знаходився на лікуванні. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення, його наслідків, які компенсуються шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача 1500 грн. З відповідача підлягають до стягнення судові витрати.

Outcome: approved