Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року, [PERSON] визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 272 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням робіт по експлуатації механізмів, які є джерелом підвищеної небезпеки в умовах проведення підземних робіт, на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. В результаті злочинної недбалості [PERSON], позивачеві спричинені такі тілесні ушкодження як: тяжка сполучена травма; травматична ампутація правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки; відкритий переломовивих лівої ступні в суглобі Лісфранка, ускладнений травматичним шоком ІІІ ступеню. Такого характеру травма за ознакою протікання травматичного процесу, а також виходу, тобто втрати загальної працездатності більше 1/3, відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманого каліцтва з вини відповідача комісією МСЕК з 27 травня 2014 року йому було встановлено 90% втрати професійної працездатності та першу групу інвалідності, внаслідок чого він потребував постійного стороннього догляду. 20 травня 2016 року при переогляді комісією МСЕК йому встановлено 80% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності безстроково. Стверджує, що внаслідок отриманої травми, він змушений понад 3 роки проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, у звязку з чим не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначилося і позначається на його душевному та фізичному стані. У звязку із проведеною ампутацією правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, позивач був змушений пройти курс лікування та реабілітації, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих звязків, так як наслідки отриманої на виробництві травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. Відповідач надав до суду письмові заперечення, згідно яких повідомив, що дійсно, вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.272 КК України. Вважає, що в ході досудового розслідування та в суді також був встановлений факт вини [PERSON] у виникненні аварійної ситуації, внаслідок якої останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Так, [PERSON] самовільно залишився в шахті після робочої зміни, а також перебував у стані наркотичного спяніння, та під час аварійного інциденту мав реальну можливість пересуватися по лаві поза межами шляху, але цього не зробив, чим грубо порушив правила техніки безпеки. У звязку з чим, зазначає, що розмір відшкодування має бути зменшений. Також, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що йому було спричинено моральну шкоду на заявлену в позові суму. Просить суд, звернути увагу, що він є єдиним годувальником у родині, його батько є інвалідом ІІ групи, мати не працює. Крім того, за рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [INFO], у розмірі ? частини його заробітку. У звязку з чим, просить в задоволенні позовних вимог відмовити, на підставі того, що шкоду здоров`ю позивача було заподіяно з власної вини позивача. Позивачем 26 вересня 2017 року надано письмові пояснення на заперечення відповідача, згідно яких вина відповідача встановлена вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року. Також, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначив, що у разі ушкодження здоров`я при виконанні трудових обовязків, яке встановлено висновком МСЕК, заподіяння моральних страждань потерпілій особі є доведеним. До того ж, він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, через ампутацію правої нижньої кінцівки, у звязку з чим, маж прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Заявлену суму моральної шкоди не вважає завищеною, адже вважає, що виходячи зі співвідношення мінімального розміру заробітної плати та встановлених 80 % втрати працездатності, на підставі Постанови ВСУ від 25 травня 2001 року № 1, він має право на 256 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що відповідачем не надано доказів того, що він є єдиним годувальником у родині, крім того, батько відповідача повинен отримувати пенсію по інвалідності, так як є інвалідом ІІ групи, а сплату аліментів у розмірі ? частини заробітку відповідач самостійно визнав у повному обсязі, оскільки за законом на одну дитину виплачуються аліменти у розмірі ? частини заробітку. Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Відповідач та його представник надали суду письмову заяву, згідно якої не заперечували проти часткового задоволення позовних вимог, а також просили розглядати справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи,вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року, [PERSON] визнано винуватим за ч. 2 ст. 272 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням робіт по експлуатації механізмів, які є джерелом підвищеної небезпеки в умовах проведення підземних робіт, на 3 роки. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки. Судовими рішеннями встановлено, що машиніст електровозу підземній дільниці внутрішнього шахтного транспорту № 2 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] є особою, на яку покладено обовязки дотримуватися вимог правил безпеки на даному підприємстві, у тому числі під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, до яких, згідно з Переліком робіт з підвищеною небезпекою (НПАОП 0.00-4.12-2005), затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 26 січня 2005 року № 15, віднесено підземні роботи на шахтах. 13 лютого 2014 року приблизно о 03 годині 40 хвилин, машиніст електровозу дільниці внутрішнього шахтного транспорту №2 [PERSON], електровозом віз по відкотному квершлагу два завантажених вагони УВГ-3,3 на ствол, де, діючи із злочинною недбалістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, у районі ПК-30, (розминовка № 2), проїжджаючи біля двох стоячих на розминовці вагонів, грубо відхиляючись від вимог правил безпеки при виконання робіт з підвищеною небезпекою у шахті, діючи не уважно, не обравши потрібної швидкості руху електровоза, не слідкуючи за наявністю людей на путях, вчинив наїзд електровозом на [PERSON], який знаходився на путях на шляху руху електровоза під керуванням [PERSON] Після наїзду на [PERSON], [PERSON] почув крик та зупинившись, побачив лежачого на ґрунті виробки потерпілого [PERSON], якому електровозом, під керуванням [PERSON], переїхало ноги. Потерпілим по даній справі визнано [PERSON] Відповідно до копії довідки МСЕК від 30 травня 2014 року [PERSON] встановлено першу «Б» групу інвалідності первинно та встановлено 90% втрати професійної працездатності. Згідно копії довідки МСЕК від 20 травня 2016 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності повторно безстроково за трудовим каліцтвом та встановлено 80% втрати професійної працездатності. У відповідності до виписки з історії хвороби № Э885, виданої Дніпропетровською обласною клінічною лікарнею ім. І.І. Мечнікова, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 13 лютого 2014 року по 19 лютого 2014 року в ОРИТ Політравми, з 19 лютого 2014 року по 25 лютого 2014 року в відділенні травматології №1 з діагнозом: відкритий переломо-вивих сустава Лісфранка лівої стопи; СПО: відкрите вправлення переломо-вивиха сустава лівої стопи, діафіксація спицями; ампутаційна культя правої голені; СПО: ампутація правої нижньої кінцівки на рівні с/3 правої голені. Рекомендована ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні с/3 голені. [PERSON] перебував на лікування в хірургічному відділенні з 22 грудня 2014 року, виписаний 02 січня 2015 року з діагнозом ампутаційні культі обох голенів на рівні с/3, больовий синдром (виробнича травма від 13 лютого 2014 року), про що свідчить копія виписного епікризу, виданого КЗ «Тернівська ЦМЛ» ДОР. Крім того, [PERSON] з 18 березня 2015 року по 30 березня 2015 року також перебував на лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом ампутаційні культі обох голенів на рівні с/3, больовий синдром (виробнича травма від 13 лютого 2014 року), що підтверджується копією виписки з медичної картки, виданої КЗ «Тернівська ЦМЛ» ДОР. Згідно копії відповіді комунального закладу «Павлоградської міської лікарні №4» ДОР від 19 лютого 2014 року № 435, наданої на запит Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське», 13 лютого 2014 року в хімічно-токсикологічному аналізі сечі [PERSON] виявлено вміст похідних метамфітамінів, про що також свідчить копія ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року (справа №194/955/15-к). Крім того, з матеріалів справи свідчить, що батько відповідача - [PERSON] є інвалідом ІІ групи на підставі загальних захворювань, що підтверджується копією довідки МСЕК від 12 липня 2017 року. З рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року вбачається, що відповідач сплачує аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. В статті 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,\~відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами п.1 ч.2 зазначеної вище статті, моральна шкода відшкодовується\~незалежно від вини\~органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1187 ЦК України передбачає, що джерело підвищеної небезпеки - діяльність, яка пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 64 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26 січня 2005 року №15, підземні роботи на шахтах відносяться до робіт з підвищеною небезпекою. У відповідності до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування, суд враховує роз`яснення, які викладені у\~\~п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~та згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за\~\~зверненням\~\~потерпілого\~\~- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що в результаті вчинення відповідачем злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України та доведеності його вини, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням (ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року), позивачеві, який був визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні, була спричинена моральна шкода та страждання, внаслідок одержання травматичної ампутації правої ноги та переломовивих лівої ноги, у звязку з чим він не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначилося і позначається на його душевному та фізичному стані, став інвалідом другої групи, переніс сильний душевний стрес, через що стан його здоровя суттєво погіршився. Разом з тим, у відповідності до ч.2\~ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини)\~розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз'яснень, які викладені у постанові Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,\~має бути зменшено\~(але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Тобто, груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх та ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Згідно матеріалів справи, завдання каліцтва позивачу знаходиться у прямому причинно-наслідковому звязку із порушенням відповідачем правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що підтверджується вироком, який набув чинності та є, у відповідності до ч. 4 ст.61 ЦК України обовязковим для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач під час нещасного випадку, перебуваючи на роботах з підвищеною небезпекою, знаходився в стані наркотичного спяніння (під дією психотропних речовин), що в свою чергу свідчить про грубе порушення правил техніки безпеки з його боку. Зазначене підтверджується висновками, зробленими судами під час розгляду кримінального провадження у відношенні [PERSON] за ч. 2 ст. 272 КК України, де при дослідженні акту форми Н-5 проведення спеціального розслідування нещасного випадку із тяжкими наслідками, що стався 13 лютого 2014 роки, встановлено порушення правил безпеки як обвинуваченого (відповідача), так і потерпілого (позивача). Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги завдання позивачеві моральної шкоди, спричиненою відповідачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. З огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань позивача, які спричинені йому травмуванням на виробництві, які виражаються у фізичному болі, необхідності постійно проходити лікування, оскільки позивач став інвалідом 2 групи, безповоротності втрати здоровя та неможливості його відновлення, погіршення психологічного стану, так як позивач не може у повній мірі реалізувати свої духовні та культурні потреби, вести повноцінний спосіб життя, що у свою чергу завдає йому моральних страждань, ступінь вини позивача при настанні нещасного випадку із тяжкими наслідками, враховуючи особу відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, і вважає, що саме такий розмір відшкодування відповідатиме моральним стражданням позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що в силу п. 2 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Разом з тим, відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. За таких обставин, судовий збір слід стягнути із відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial