Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення того факту, що [PERSON] проживала разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка померла [INFO], на день його смерті. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначив, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7,35 га. в межах території Добренської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], іншим спадкоємцем за законом після померлої є відповідач. При цьому, на момент смерті [PERSON] остання проживала разом із позивачем за місцем її реєстрації в [ADDRESS], але була зареєстрована за іншою адресою - в [ADDRESS] (за місцем реєстрації відповідача). Встановлення даного факту позивачу необхідно для вступу в права спадкоємця після смерті [PERSON] Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову у підготовчому провадженні. З огляду на те, що належним чином повідомлені сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази (копію акту про встановлення факту проживання від 02.07.2018 року; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2016 року; копію свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON]; копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію державного акту серії [NUMBER] від 21.01.2005 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON]; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 12.09.2018 року про відсутність спадкової справи після [PERSON]), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 7,35 га. в межах території Добренської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], іншим спадкоємцем за законом після померлої є відповідач. Спадкова справа після померлої не заводилась. На підставі дослідження вказаних вище доказів у судовому засіданні встановлено, що позивач постійно проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка померла [INFO], на день смерті останньої. Відповідно до чч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналізуючи положення зазначених нормативних актів можна зробити висновок про те, що правовий зміст права користування жилим приміщенням та проживання в ньому не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи, що, в свою чергу, вказує на те, що реєстрація місця проживання особи в певному місці не свідчить про те, що зазначена особа проживає саме за вказаною адресою. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Зазначене є підставою для задоволення позову. Оскільки позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу мало бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При цьому, відповідно до ставок, визначених п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивач мав сплатити судовий збір в сумі 704,80 грн. В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією №46 від 16.07.2018 року сплатив фактично 50 відсотків судового збору, який мав би сплатити, в сумі 352,40 грн. за такого підстав для повернення позивачу з державного бюджету частини сплаченого судового збору немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved