Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що будинок [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради та знаходиться на обслуговуванні та в господарському віданні КП «Наше місто». В кімнаті № 37а, загальною площею 8.25 кв.м., по [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , однак не проживає в зазначеній кімнаті з грудня 2015 року та місце її знаходження не відоме, що підтверджується відповідними актами. Позивач посилаючись на те, що в кімнаті № [ADDRESS] а, перешкод в користуванні житловим приміщенням ніхто не чинив та не чинить, відповідач житловим приміщенням не користується та не проживає без поважних причин, відомості про місце знаходження на теперішній час відсутні, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням та стягнути з неї понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Ухвалою судді від 22.01.2020 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надала. Третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в особі представника Самусєвої Ю.П. в судове засідання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти позову. Третя особа: КП «Наше місто» в судове засідання не з`явився. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , є власністю територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28095943 від 15.10.2014 (а.с. 8). Даний будинок знаходиться на обслуговуванні та в господарському віданні КП «Наше місто» відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання міського комунального підприємства «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» та затвердження актів приймання-передачі». Згідно корінця ордеру № 472 від 15.05.2014, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради, кімната № [ADDRESS] а (загальна площа 8,25 кв.м.) по [ADDRESS] була надана [PERSON] . Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] у зазначеній кімнаті зареєстрована [PERSON] (а.с. 6, 18). В кімнаті [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , однак не проживає в зазначеній кімнаті з грудня 2015 року та місце її знаходження не відоме, що підтверджується відповідними актами (а.с. 10-17). Так, відповідно до актів комісії КП «Наше місто», складених за участю мешканців кімнат [ADDRESS] ( [PERSON] ), та кімнати № [NUMBER] б ( [PERSON] ), від 26.12.2018, 29.01.2019, 25.02.2019, 28.03.2019, 26.04.2019, 27.05.2019, [PERSON] не проживає з грудня 2015 року по теперішній час в кімнаті № 37а, місцезнаходження останньої не відомо (а.с. 10-15). Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно зі статтею 128 Житлового кодексу України жила площа у гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] з грудня 2015 року, тобто понад шість місяців, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Запорізької міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 1921 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved