Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягувати аліменти з відповідача на користь позивача, щомісяця в розмірі 1/3 частки від всіх його доходів (заробітку) не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримування дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] починаючи стягнення з 26.07.2018р. до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги аргументовані тим, що за час шлюбу в сторін спору народились діти, які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні та вихованні. Позивач вказує, що відповідач не надає коштів на утримання дітей, хоча зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідачем було отримано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику осіб та копію позовної заяви з додатками, однак відзиву на позовну заяву до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підляга задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. ( а. с. 9-10 ) Шлюб між сторонами спору розірвано, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 19.04.2017р. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. ст.150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька або у твердій грошовій сумі. ч.1 ст. 182 СК. України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. ч.1 ст. 183 СК України - частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом ч.1 ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою заявника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття ч.1 ст.191 СК України, якою встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також враховуючи що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України внесено зміни та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з метою захисту прав дитини, таким чином суд вважає позов задовольнити в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 704,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved