Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування заподіяної майнової та моральної (немайнової) шкоди, посилаючись на те, що 18 вересня 2010 року, він з одного боку, і відповідач з іншого боку, уклали договір оренди землі загальною площею 1,62 га. 26 квітня 2016 року закінчився термін дії договору оренди земельної ділянки. Позивач, в письмовій формі звернувся до керівника відповідача з вирішення питання про те що закінчується термін дії договору оренди земельної ділянки і в продовжені договору оренди земельної ділянки він відмовляється оскільки виявив бажання самостійно в подальшому обробляти земельну ділянку. Разом з тим відповідач ніяких дій не вчиняв, щодо повернення позивачу земельної ділянки, а продовжував її обробляти. Станом на 27.07.2017 року відповідач не виплатив позивачеві орендну плату за 2016 рік в розмірі 2290 грн. з урахуванням індексів інфляції за використання в 2016 році земельної ділянки №2249 (1,62 га), що знаходиться на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Згідно укладеного договору оренди землі, орендна плата сплачується не пізніше 31 грудня 2016 року. Не внесення орендної плати у строк, визначений Договором оренди землі від 18 вересня 2010 року, справляється пеня у розмірі 0,1% не сплаченої суми за кожний день просрочки - 700 гривень (2290 х 01% х180 днів). ТОВ «Агро-Прім» в 2014 році без причини зменшило розмір орендної плати на 700 грн., в 2015 році на 700 грн., тому що розрахунки проводились без врахування індексів інфляції. В грубе порушення пункту 10 Договору оренди землі від 18 вересня 2010 року, не зважаючи на подані позивачем заяви в передбачені договором строки щодо припинення договірних відносин ТОВ «Агро-Прім» проведено посівну компанію на зазначеній ділянці, добре знаючи, що про те що завершити цикл посіву, вирощування та збирання врожаю до закінчення строку дії Договору не є можливим. У грудні 2015 року проведено оброку (зяблева оранка) земельної ділянки, вартість 1800 грн. Виклик фахівця Держгеокадастру для встановлення та погодження в натурі, меж земельної ділянки №2249 обійшлася позивачу в 700 грн.. Починаючи з 27 квітня 2016 року відповідач самовільно без згоди позивача використовував земельну ділянку не виплативши йому орендної плати. Таким чином відповідач спричинив позивачеві 2290 грн. матеріальних збитків та 3200 грн. моральних збитків. 27 червня 2017 року, позивач звернувся з письмовою заявою, щодо прискорити йому виплату матеріальних та моральних збитків, спричинених не виконанням належним чином ТОВ «Агро-Прім» зобовязань за договором оренди, однак відповіді так і не отримав. Позивач вважав, що орендар використовував його земельну ділянку без його погодження, чим наніс йому збитки в сумі - 2290 грн. та моральну шкоду в сумі 3200 - грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення в якому зазначив, що відповідно до пункту 3 порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. В постанові від 18 травня 2016 року у справі № 3-194гс16, Верховний Суд України вказав, що за визначенням, наведеним у статті 22 ЦК збитками у виді упущеної вигоди є відшкодування плати за використання земельної ділянки, без укладення договору оренди, внаслідок чого власник землі був позбавлений можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду. Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК. ТОВ «Агро-Прім» не завдавало позивачу жодних збитків, оскільки, не пошкоджувало орендованої земельної ділянки за період дії договору оренди землі та не створювало позивачу жодних перешкод у використанні ним належної йому земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди, відповідно, в даному випадку, не мають місця, ні реальні збитки, ні упущена вигода. В той же час, орендна плата, яка виплачується на підставі договору оренди землі не може вважатись збитками в розумінні положень ст. 22 Цивільного кодексу України, позаяк відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності (наслідком порушення зобовязання), а сплата орендної плати є самим зобовязанням за договором оренди землі. Таким чином, наведені в позові розрахунки позивача завданих збитків (ототожнених ним з орендною платою), є виключно його абстрактними припущеннями, не відповідають Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 та не підтверджені жодними доказами, відтак, підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення збитків немає. Поряд з цим, оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги щодо стягнення збитків, з огляду на необґрунтованість, безпідставність та недоведеність останньої, вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України, вказує на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, яка діяла на момент відкриття провадження у справі, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено у ст. 15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом перелічено у ст. 16 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником земельної площею 1,6218 га, яка розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку /а.с.6/. Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон), визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями землі відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями землі відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки, відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону, підлягає державній реєстрації. Ст. 13 Закону вказує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 17 Закону «Про оренду землі» обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У розумінні ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, яка сплачується як в натуральному так і в грошовому виразі, враховуючи домовленості сторін зобовязання. У відповідності до ст. 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Розмір відшкодування орендодавцем збитків, завданих орендарю, повинен бути зменшений, якщо орендар навмисно або через необережність спричинив збільшення розмірів збитків унаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору орендодавцем або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно зі ч. 1 ст. 31 Закону договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. Спори, повязані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку, на що вказує ст. 35 Закону України «Про оренду землі». 18.09.2010 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки на строк 5 років. Земельна ділянка у тимчасове користування була передана відповідачу 18.09.2010 року /а.с.12-13,14/. Враховуючи час укладання договору 18.09.2010 року та строк на який його укладено (5 років п. 8 договору) час його реєстрації 26.04.2011 року, термін його дії сплив 26.04.2016 року, тобто в означену дату між сторонами було припинено права та обовязки по зазначеному договору оренду землі, та земельна ділянка повинна була повернута позивачу відповідачем в стані не гіршому ніж була отримана ним під час схвалення угоди. Час набрання чинності договором обумовлено у п. 43, зокрема зазначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації /а.с.13/. Матеріали справи містять світлокопії заяв позивача адресовані директору ТОВ «Агро-Прім» в яких він зазначив про те, що ТОВ «Агро-Прім» завдало йому матеріальні та моральні збитки повязані з невиконанням договірних зобовязань та просив їх відшкодувати /а.с.7,8,9/, але дані заяви не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивачем не надано суду належного доказу з приводу направлення їх відповідачеві та отримання їх ним. В підставах позову вбачається, що позивач наголошує на невиплаті йому відповідачем належної орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою, а потім зазначає, що йому було заподіяно майнової та моральної шкоди відповідачем. З предмету позову слідує, що позивач заявив матеріально-правову вимогу до відповідача про відшкодування заподіяної майнової та моральної (немайнової) шкоди. Підставою позову може бути один чи декілька фактів матеріально-правового характеру. Інтереси позивача в ході розгляду справи представляв адвокат, який повинен був визначити та співставити підставу позову, зі змістом позову та предметом позову, а не зазначати різні змісти в елементах позову. Так заподіяння збитків є одним із видів цивільно-правої відповідальності (ст. 22 ЦК України, а невиплата орендної плати є порушенням зобовязання (ст. 610 ЦК України). Підставою позову може бути один чи декілька фактів матеріально-правового характеру. Підстави для відшкодування збитків та способи відшкодування майнової шкоди визначні у ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Підстави для відшкодування моральної шкоди визначені у ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Законодавцем чітко визначено підстави цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду майну та наведено способи її відшкодування. Цивільно-правова відповідальність є санкцією, за вчинене правопорушення, а правовою підставою застосування до порушника цивільної відповідальності є норми права, які суд вказав вище. Також суд відзначає, що фактичною підставою для застосування міри цивільної відповідальності є скоєння цивільного правопорушення. Цивільне правопорушення - це протиправні дія або бездіяльність субєкта права. Також суд відмічає, що умовами цивільно-правої відповідальності є наявність, протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. В розумінні ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставами звільнення від доказування є положення ст. 82 ЦПК України. Враховуючи зазначену норму процесуального права, законодавцем безпосередньо на сторону (учасника) покладено обовязок довести суду обставини на які вона посилається як на підставу позову. Позивач не був позбавлений правого захисту, йому з боку держави було забезпечено надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Але разом з тим позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження підстав позову, а саме будь-яких документів, актів, тощо контролюючих органів у сфері земельних відносин, заяв або звернень до правоохоронних органів з приводу самовільного зайняття та обробітку належної йому земельної ділянки, тобто письмових доказів, які б вказували б на те, що відповідач всупереч норм права поза строком дії договору (після його закінчення) використовував земельну ділянку позивача, а також будь-яких документів, квитанцій відомостей щодо сплати йому оренди у розмірі меншому ніж визначено у договорі. Також суд відмічає, що ні позивач ні його представник не заявляли перед судом клопотання з приводу витребування зазначених доказів. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з обставин викладених в мотивувальній частині рішення. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відносяться за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed