Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати окремих пунктів кредитного договору недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2007 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № 33/П/49/2007-840. Позивач вважає, що при підписанні кредитного договору Банк вніс в нього умови, які прямо суперечать законодавству та порушують конституційні права громадян України, а саме: п.п.5.1, 5.2, 4.2.3, 4.2.4, 4.3.5, 4.2.6, 4.3.8, 8.2, 4.3.11, 6.3, 6.4, 3.6, 4.2.8 кредитного договору є несправедливим та обмежують права позивача, тому просить визнати вказані пункти договору недійсними з моменту укладення та виключити їх з умов договору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ньому та доповнила їх тим, що її довірителька періодично погашала заборгованість за кредитним договором, при підписанні вищевказаного договору [PERSON] не звернула уваги на умови договору. На даний час змін у договорі не відбулося. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що умови кредитного договору відповідають нормам чинного законодавства, а тому в позові необхідно відмовити. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 05.04.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 33/П/49/2007-840, відповідно до якого позивачу був наданий кредит в розмірі 225000 доларів США, строком повернення до 03.04.2026 року зі сплатою 12,49 відсотків річних за користування кредитом. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, у відповідності до вимог закону. При укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. Отже, позивач, підписавши кредитний договір, надав свою згоду з його умовами та прийняв на себе права та обов'язки, зазначені в ньому. В судовому засіданні представником позивача не надано жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів правомірність своїх вимог, а також не надав суду жодних доказів того, що банк вніс до кредитного договору умови, які прямо суперечать законодавству, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed