Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплати страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 49946,75 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.11.2016 року між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 183/16-Т/Ц5 від 07.11.2016, згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «AUDI», д/н [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 04.09.2017 року в місті Одеса по Французькому бульвару, 60-6, сталася дорожньо- транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортного засобу марки марки «AUDI», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси, вказана ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля «ВАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «AUDI», д/н [NUMBER], були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Вартість матеріального збитку відповідно до Рахунку № K330000881/K3C00000950 від 06.09.2017 року, наданого TOB «ЗС ГРУПП» вартість відновлювального ремонту складає 49 946 грн. 75 коп. Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], не була застрахована на момент ДТП, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до винної особи, а саме до [PERSON]. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не з'явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, що 07.11.2016 року між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 183/16-Т/Ц5 від 07.11.2016, згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «AUDI», д/н [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2017 року, 04.09.2017 року о 09 год. 45 хв. [PERSON] в м. Одесі по вул. Французький бульвар, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись заднім ходом, скоїв наїзд на автомобіль «AUDI», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. 04.09.2017 року [PERSON] повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04.09.2017 року, та надав необхідні документи для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). 13.09.2017 року складено страховий акт № 006.00946517-1 за Договором страхування № 183/16-Т/Ц5 від 07.11.2016 року, відповідно до якого прийнято рішення, що підлягає виплаті Страхувальнику страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення від 14.09.2017 за № 902001 року ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у сумі 49946,75 грн. Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Це передбачено і ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний на підставі 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до пп. «ґ» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону, а також якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції. Верховний Суд України у своїх висновках викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вказує, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст.33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VІ, не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду (висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 12.02.2014 у справі №6-1цс14 в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із положенням ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це передбачено і ст.27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оскільки відповідач не повідомив у встановлений строк позивача-страховика про настання страхового випадку, не надав документів на підтвердження поважних причин не повідомлення, у ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» виникло право на пред'явлення регресного позову до відповідача. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст.262 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 1600 (тисяча шістсот) грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 993, 979, 988 ЦК України, Закону України «Про страхування», та

Outcome: approved