Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , прийняла Ѕ частину квартири [ADDRESS] , але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру. У встановлений законом строк, позивачка та [PERSON] (мати [PERSON] ), які є спадкоємцями першої черги, звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, яка складається з Ѕ частки вказаної вище квартири. В свою чергу, [PERSON] , подала нотаріусу заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні на користь [PERSON] . Спадкоємцем за законом на Ѕ частину квартири є донька [PERSON] - [PERSON] . Просить визнати за нею право власності на спадкове майно - 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності на підставі документів, які маються в матеріалах справи. Позовну заяву просила задовольнити. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С. В. надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви представника позивача та представника відповідача, в якій відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі розпорядження державного підприємства з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» від 14.10.1993 №9953 передана у приватну власність квартира [ADDRESS] , про що свідчить лист начальника управління міського майна департаменту по роботі з активами Дубовської Ю.М. від 04.03.2020 №20.5-13503-26.1. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.06.2006, [PERSON] та [PERSON] 10 червня 2006 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис за № 315 та видано свідоцтво про шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] , є донькою [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С. В. від 01.08.2019 № 993/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після смерті її матері [PERSON] у зв`язку з тим, що остання, яка після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , прийняла Ѕ частину вищевказаної квартири, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається за підставами, які не заборонені законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті матері, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, відповідач визнав позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, то слід захистити право позивача та в судовому порядку визнати за ним право власності на спадкове майно.

Outcome: approved