Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.02.2013 року він надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 1795 грн. Факт отримання коштів підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою. Відповідно до умов розписки відповідач взяв на себе зобов'язання повернути [PERSON] отримані кошти в повному обсязі до 06.03.2013 року. Позивач неодноразово в усній формі просив відповідача повернути йому позику, але він ухиляється від повернення суми боргу. У зв'язку з неможливістю врегулювати спірні правовідносини в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Просить суд стягнути з відповідача на його борг в сумі 1795 грн., інфляційні за період з березня 2013 р. по червень 2014р. в сумі 233,35 грн., 3% річних в сумі 74,40 грн. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 1795 грн., інфляційні за період з березня 2013 р. по червень 2014р. в сумі 233,35 грн., 3% річних в сумі 74,40 грн. та сплачений судовий збір. Відповідач проти позову не заперечував суду пояснив, що на даний час він ніде не працює, у нього скрутний матеріальний стан, а тому він і не має можливості повернути борг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 06.02.2013 року відповідачем [PERSON] складена розписка, відповідно до якої він отримав від позивача [PERSON] у позику кошти в сумі 1795 грн. Згідно з розпискою відповідач зобов'язувався повернути позивачу отримані кошти до 06.03.2013 року. Судом достеменно встановлено, що на даний час відповідач свої зобов»язання не виконав, кошти позивачу не повернув. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оригінал розписки досліджений в судовому засіданні. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вимогу про урахування індексу інфляції (індексу споживчих цін) суд вважає такою, що підлягає до задоволення, оскільки право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних його втрат від знецінення національної валюти (гривні) внаслідок інфляційних процесів. Підписання [PERSON] розписки (договору позики) від 06.02.2013 року, фактом отримання і використання позичених грошових коштів, підтверджено, що відповідач в повному обсязі прийняв на себе зобов'язання щодо виконання даного договоріу. Договір є обов'язковим до виконання, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. За договором позики від 06.02.2013 року до стягнення з [PERSON] підлягає сума боргу 2102,72 грн., з них: 1795 грн. сума основного боргу, 74,40 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 06.01.2013 року по 14.07.2014, інфляційні втрати - 233,35 грн. Також, до стягнення з відповідача в силу вимог ст. 88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн., оскільки зазначені судові витрати понесені позивачем при подачі позову, що підтверджено документально копією квитанції.

Outcome: approved