Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування за законом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27 січня 2017 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 384056, виданим повторно 4 липня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці. Спадкоємцями першої черги є: позивач - [PERSON], як син, та дружина [PERSON]. Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа № 5/2017, після смерті [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48314500, виданим 06.07.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] 7 серпня 2017 року позивачем до приватного нотаріуса подана заява про видачу свідоцтва на спадщину за законом на ? частку квартири за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці. Відповідно до підпункту 15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Так як на момент смерті батька відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем, вказані правоустановчі документи на спадкове майно знаходились у неї, а тому 10 вересня 2017 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом надіслано лист з проханням подати правоустановчі документи на квартиру за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці приватному нотаріусу або надати їх позивачу для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Вказаний лист відповідач отримала 13 вересня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, правоустановчі документи не надала. 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON])[ADDRESS]. Таким чином, в зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на квартиру за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину, тому звернувся до суду із даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів та можливості розпорядитись належним майном. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилась, проте в матеріалах справи містяться її письмові пояснення, в яких вона зазначила, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Та вважає, що заявлені [PERSON], позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже мають бути задоволені судом, оскільки позивач позбавлений можливості в інший спосіб належним чином оформити право на спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали інветаризаційної справи №37604 на квартиру [ADDRESS], суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2017 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 384056, виданим повторно 4 липня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 7). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці. Спадкоємцями першої черги є: позивач - [PERSON], який є сином померлого, що посвідчується свідоцтвом про народження (а.с. 6), та дружина [PERSON]. Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа № 5/2017, після смерті [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48314500, виданим 06.07.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 8). 7 серпня 2017 року позивачем до приватного нотаріуса подана заява про видачу свідоцтва на спадщину за законом на ? частку квартири за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці. Із копії спадкової справи №5/2017, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син [PERSON], а також спадкоємець [PERSON] (а.с. 73-97). Відповідно до підпункту 15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Так як на момент смерті батька відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем, вказані правоустановчі документи на спадкове майно знаходились у неї, а тому 10 вересня 2017 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом надіслано лист з проханням подати правоустановчі документи на квартиру за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці приватному нотаріусу або надати їх позивачу для оформлення свідоцтва про право на спадщину (а.с. 9-10). Вказаний лист відповідач отримала 13 вересня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, правоустановчі документи не надала. 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON])[ADDRESS] (а.с. 11). З оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії САА №357646, що міститься в інвентаризаційній справі № 37604 (а.с. 8 інветаризаційної справи), на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Вінниця, вул. Богдана Ступки, 17/46, яка була оглянута під час судового розгляду справи, вбачається, що квартира за номером 46 в житловому будинку за номером 17 по вулиці Богдана Ступки (колишня назва вул. [PERSON]) в місті Вінниці належала на праві власності спадкодавцю - [PERSON]. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2018 року у справі № 127/27440/17, яке постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2018 року залишено без змін, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування після смерті [PERSON], який помер 27.01.2017 року - відмовлено (а.с. 124-132). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1403,36 грн. судового збору. Відповідно до вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.3. 4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Так, відповідно до матеріалів справи позивачем зазначено про оплату правової допомоги в розмірі 5218,99 грн.(а.с. 140-141). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті133та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України, визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Надані суду договір про надання професійної правничої допомоги від 07.08.2017 року, акт виконаних робіт від 21.09.2018 року та квитанції про оплату [PERSON], витрат на правничу допомогу адвоката [PERSON], в розмірі 5218,99 грн. (а.с. 141-144) є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту. Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції. Вказана вимога при видачі адвокатом [PERSON], розрахунку за надану професійну правничу допомогу була додержана, а тому такий документ приймається як розрахунковий, в звязку з чим витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved