Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 05.11.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей не мають, однак розірвання шлюбу у органах РАЦСу неможливо у зв`язку з ухиленням відповідача від відвідування відділу РАЦС. Спільне життя з відповідачем не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, поваги, виникнення постійних конфліктних ситуацій та сварок. З початку 2019 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Вважає, що шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення з відповідачем неможливі. Сім`я фактично розпалась, тому виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Рішенням суду просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, стягнувши з відповідача понесені судові витрати. 14.05.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено\~ відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 27.08.2020 року. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05.11.2015 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №2540. Від подружнього життя сторони спільних дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved