Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 24\~150 грн., який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що 19.01.2010 року [PERSON], керуючи автомобілем марки ЗАЗ, державний номер [NUMBER], не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем БМВ 630, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів. У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування», транспортний засіб БМВ 630, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з умовами договору, на підставі страхового акту та зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 35 901 грн. 86 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, позивач виконав свої зобовязання перед страхувальником згідно з умовами договору. Відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2010 року, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу ЗАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. На підставі зазначеного до позивача перейшло право регресної вимоги до [PERSON], проте, оскільки цивільна правова відповідальність останнього була застрахована у позивача, відповідно матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП [PERSON] було відшкодовано відповідно до ліміту, зазначеному в страховому полісі № ВВ/9664139, а саме 24 990 грн. 26.02.2010 року було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості по відшкодуванню шкоди, нанесеної відповідачем. Відповідно до ч. 1 угоди [PERSON] визнав за собою суму майнової шкоди у розмірі 36\~715 грн. 64 коп. Згідно з п. 3 угоди відповідач повинен був сплачувати кожен місяць по 1 000 грн., до кінця сплати заборгованості. Не виконавши в повному обсязі взяті на себе зобовязання [PERSON] припинив сплачувати заборгованість 29.01.2014 року. На підставі договору заборгованість залишилась в сумі 24 150 грн. Посилаючись на вищевказане, у звязку з частковим відшкодуванням шкоди відповідачем, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача в порядку регресу витрати в сумі 18\~150 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1\~218 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.01.2010 року [PERSON], керуючи автомобілем марки ЗАЗ, державний номер [NUMBER], не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем БМВ 630, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2010 року, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу ЗАЗ, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 24). У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування», транспортний засіб БМВ 630, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САА 322055 (а.с. 28). Згідно з умовами договору, на підставі страхового акту та зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 35 901 грн. 86 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, позивач виконав свої зобовязання перед страхувальником згідно з умовами договору. До позивача перейшло право регресної вимоги до [PERSON] Проте, оскільки цивільна правова відповідальність останнього була застрахована у позивача, відповідно матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП [PERSON] було відшкодовано відповідно до ліміту, зазначеному в страховому полісі № ВВ/9664139, а саме 24\~990 грн. 26 лютого 2010 року було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості по відшкодуванню шкоди, нанесеної відповідачем. Згідно з п. 3 відповідач повинен був сплачувати кожен місяць по 1 000 грн., до кінця сплати заборгованості. Не виконавши в повному обсязі взяті на себе зобовязання, [PERSON] припинив сплачувати заборгованість 29.01.2014 року. На підставі договору заборгованість залишилась в сумі 24 150 грн. В звязку з частковим відшкодуванням шкоди відповідачем, сума до стягнення складає 18 150 грн., що підтверджується карткою рахунку 37.7.2, 37.7.10. На підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, повязана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки . Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позо в до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. зазначеного Закону України. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved