Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому зазначив, що він працює разом з відповідачкою на одному підприємстві ЦЗФ «Україна». В серпні 2015 р. [PERSON] попросила у нього позичити грошові кошти в розмірі 6700 грн. для закриття заборгованості її кредитної картки у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк». 31 серпня 2015 р. [PERSON] вказала реквізити належного їй розрахункового рахунку в соціальній мережі «Інтернет» «в контакті», розміщеного в ПАТ КБ «Приватбанк». Виконуючи умови домовленості він 31 серпня 2015 року з належного йому в ПАТ КБ «Приватбанк» розрахункового рахунку перерахував суму грошових коштів на рахунок відповідача. Згідно умовам відповідач зобов»язалась повернути позичену суму грошових коштів в строк до 31 грудня 2015 року, однак від повернення коштів ухиляється, в зв»язку з чим для захисту своїх інтересів він змушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача на його користь грошовий борг, який складає 6700 грн. та сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позивача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що договору позики не укладалось. Вона розповідала [PERSON], що у неї заборгованість за кредитом та треба закрити кредитну картку. Він погасив заборгованість самостійно шляхом перерахування грошей на картку. На руки ніяких грошей вона не отримувала, про строки та повернення грошей ніяких домовленостей не було. У них були гарні стосунки, вони були коханцями. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною позивача, працює з ним на одному підприємстві та зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] попросила у нього гроші в борг погасити заборгованість за кредитом. Він перерахував їй гроші в сумі 6700 грн., вона їх не повернула. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 129 Конституції України, ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2\~ст. 1047 ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості\~речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~встановлено, що\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та\~дво- чи\~багатосторонніми\~(договори). Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст. 207 ЦК України, правочин\~вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у\~листах,\~телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики, або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцю за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від позикодавця певної грошової суми, або речей. А тому суд не може вважати надане позивачем платіжне доручення від 31.08.2015 року належним та допустимим доказом отримання позики [PERSON], оскільки в ньому відсутній підпис відповідача про отримання грошей, як цього вимагають положення\~ст.207 ЦК України. Крім того, відповідно до положень\~ст.218 ЦК України\~недодержання сторонами письмової форми\~правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його\~недійсність, крім випадків, встановлених законом.Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами\~аудіо-,\~відеозапису\~та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. \~\~\~\~ З огляду на викладене, суд не може взяти до уваги показання свідка, який був допитаний в судовому засіданні. \~\~\~\~ За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів.

Outcome: dismissed