Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами у справі 14.06.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2013 р. між сторонами у даному спорі був укладений Договір довічного утримання, відповідно до умов якого відповідач зобов»язався довічно матеріально забезпечувати позивача та надавати всі види догляду, у тому числі: сплачувати 200 гривень щомісячно, надавати медичну та санітарно-курортне лікування шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників, забезпечувати медикаментами та лікарськими засобами, забезпечувати повноцінним харчування два рази на тиждень, прибирати квартиру та прати постільну і натільну білизну, особисті речі, надавати транспортні послуги. Позивач посилається на те, що відповідач не виконує належним чином умови Договору, лише частково забезпечував продуктами харчування, яких йому не вистачало. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки відповідач з моменту укладання Договору довічного утримання не в повному обсязі виконує його умови, лише частково забезпечуючи продуктами харчування, та інколи надаючи транспортні послуги. Інші види догляду не здійснюються відповідачем, а також не сплачується 200 гривень, як матеріальне утримання. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та звернувся з зустрічним позовом відповідно до якого, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.11.2015 р., просив суд визнати недійсним Договір довічного утримання, укладений 14.06.2013 р., зобов»язати [PERSON] відшкодувати витрати за виконані роботи та надані послуги щодо матеріального забезпечення, виконання усіх видів догляду по Договору довічного утримання, а саме: витрати за нотаріальні послуги в розмірі 7287,86 гривень, кошти, передані готівкою в розмірі 2439,30 гривень, витрати на закупівлю продуктів харчування, приготування та доставку їжі за місцем проживання [PERSON], надання транспортних послуг на власному автомобілі; зобов»язати [PERSON] виплатити 9999,33 гривень, які не отримані внаслідок звільнення з роботи дружини позивача з метою надання послуг з довічного утримання. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що [PERSON], на думку відповідача, не мав внутрішньої волі на укладення Договору довічного утримання, посилаючись на те, що він неодноразова обіцяв заповідати свою квартиру іншими особам з метою отримання від них догляду. [PERSON] посилається на те, що він добросовісно виконував всі умови Договору довічного утримання, [PERSON] не висловлював своїх заперечень щодо неналежного утримання, а про розірвання Договору йому стало відомо з судової повістки. На підставі положень ч.3 ст.203 ЦК України відповідач просить визнати недійсним укладений між сторонами Договір довічного утримання і застосувати наслідки недійсності правочину, зобов»язавши [PERSON] компенсувати всі понесені витрати, пов»язані з укладенням і виконанням Договору. Представник позивача за первісним позовом заперечував проти задоволення зустрічного позову, вважаючи його необґрунтованим і недоведеним. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. в судове засідання не з»явилась, надавши письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 14.06.2013 р. між [PERSON], як «відчужувачем», та [PERSON], як «набувачем», був укладений Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М., та зареєстрований за № 1012. Як встановлено в ході судового розгляду витрати, пов»язані з укладенням і нотаріальним посвідченням даного Договору поніс [PERSON] Відповідно до умов Договору довічного утримання [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], а [PERSON], в свою чергу, зобов»ячався забезпечувати відчужувача утриманням та 9або) доглядом довічно. Згідно з п.7 зазначеного Договору відповідач зобов»язався надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується [PERSON] складає 200 гривень на місяць, яка повинна сплачуватись не пізніше двадцятого числа кожного місяця за наступним місяцем. Догляд відповідно до умов Договору включає в себе: надання медичної допомоги, санаторно-курортного лікування, шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); забезпечення медикаментами та лікарськими засобами; забезпечення Відчужувача повноцінним харчування (закупівля продуктів харчування, приготування та доставка їжі два рази на тиждень, забезпечення прибирання квартири, прання постільної та натільної білизни, особистих рече, надання транспортних послуг з доставки до лікувально-профілактичних закладів, аптек, державних органів і організацій . Також сторони домовились, що [PERSON] буде надавати за прохання [PERSON] будь-яку іншу допомогу необхідну для забезпечення його належного догляду. Згідно з ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач не виконує в повному обсязі свої зобов»язання за Договором довічного утримання, визначені п.7 Договору, не сплачує 200 гривень щомісяця, не надає медичної допомоги, шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); не забезпечує медикаментами та лікарськими засобами; забезпечення харчуванням відбувається один раз на тиждень і то в неналежному розмірі. Також позивач зазначає, що у нього в квартири не проводиться прибирання, не перуться постільна та натільна білизна, одяг. З боку відповідача суду надано фіскальні чеки на придбання продуктів харчування на підтвердження виконання ним Договору довічного утримання. Також відповідачем надано Звіт про проведені заходи та витрати грошових коштів по виконанню умов Договору довічного утримання, який був складений на підставі здійснених записів та замовлень позивача. Суд вважає, що зазначений доказ, є належним лише в частині підтвердження виконання зобов»язань за Договором довічного утримання щодо приготування їжі [PERSON], оскільки зазначені обставини підтверджуються не лише даним Звітом, а і показами свідків [PERSON] та [PERSON] Однак, зазначений доказ не є належним на підтвердження вартості наготовлених блюд, оскільки при її розрахунку за основу взято вартість блюд за прейскурантом ресторану «Офіцерський», без відповідного обґрунтування. В ході судового розгляду з боку відповідача не надано належних доказів на підтвердження виконання ним умов Договору довічного утримання в частині надання матеріального забезпечення в сумі 200 гривень щомісяця, забезпечує медикаментами та лікарськими засобами, прибирання квартири та прання. Покази свідка [PERSON], яка є дружиною відповідача,не можуть бути взяти до уваги на підтвердження зазначених обставин, оскільки вона є членом родини відповідача, тобто особою заінтересованою у прийнятті рішення на користь відповідача. Крім того, зазначений свідок повідомив суду, що послуги з прибирання та прання виконувались нею, однак зобов»язання за Договором довічного утримання виникають у сторони Договору, тобто відповідача у справі, а не у членів його сім»ї. З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання Договору довічного утримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, шляхом зобов»язання [PERSON] відшкодувати понесені витрати на укладення і виконання умов Договору довічного утримання, з наступних підстав. Підстави недійсності правочину та правові наслідки його недійсності чітко визначені положеннями ст..ст. 215-216 ЦК України. Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст..203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним Позивач за зустрічним позовом просить визнати Договір довічного утримання недійсним на підставі п.3 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Укладаючи оспорюваний договір [PERSON] усвідомлював його правову природу і бажав настання наслідків за цим Договором, оскільки на це посилається сам [PERSON] у своєму зустрічному позові та в ході надання пояснень під час судового розгляду. [PERSON] ознайомився особисто з текстом Договору, самостійно визначав його умови і погодив необхідний осяг матеріального забезпечення та видів догляду, які будуть здійснюватись Набувачем за даним Договором довічного утримання. Зазначені обставини також підтверджуються письмовими поясненнями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М., яка посвідчувала Договір довічного утримання від 14.06.2013 р. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] декілька раз заповідав зазначену квартиру іншим особам і обіцяв переоформлення права власності іншим особам в обмін на його догляд, не є підставою для визнання Договору довічного утримання недійсним і не свідчить про відсутність волевиявлення у [PERSON] при укладенні Договору довічного утримання від 14.06.2013 р. Інших доказів на підтвердження існування обставин, визначених ч.3 ст.203 ЦК України при укладенні оспорюваного договору, суду не надано. З огляду на викладені обставини і недоведеність позовних вимог про визнання Договору довічного утримання недійсним, суд вважає, що зустрічний позов в цій частині не підлягає задоволенню. В силу положень ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження посилання позивача за зустрічним позовом на недійсність оспорюваного правочину і суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, то відповідно не можуть бути задоволені і вимоги про застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов»язання [PERSON] відшкодувати понесені [PERSON] витрати на укладення і виконання Договору довічного утримання. Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги за зустрічним позовом щодо відшкодування 9999,33 гривень, які не отримані внаслідок звільнення з роботи дружини [PERSON] з метою надання послуг з довічного утримання, оскільки права позивача за зустрічним позовом в цій частині не порушені і він не є належним позивачем за даними вимогами. Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial