Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору частково недійсним, стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 21.05.2013 року між сторонами було укладено Договір №0114-0118-0008 добровільного страхування транспортного засобу. Об'єктом страхування за договором є автомобіль «ВАЗ 21134», шасі [NUMBER]. 04.07.2013 року близько 00:05 години на неохоронюваній стоянці по пр-ту Григоренка в м.Києві невстановлена особа незаконно заволоділа даним автомобілем. Про даний випадок позивачем повідомлено Дарницьке РУ ГУ МВС України в м.Києві, де заява позивача занесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 04.07.2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 22.07.2013 року відповідач повідомив позивача про призупинення рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування. У відповідності до умов пп.8.4.7 п.8.4 Договору право страховика на відстрочку прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування обмежено тримісячним строком з дня надання страхувальником всіх документів. Даний строк скінчився 04.10.2013 року, однак на момент подання позову до суду позивачу страхове відшкодування не виплачено. Розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивач розраховує у розмірі 46 550 грн. шляхом вирахування суми безумовної франшизи від страхової суми, передбаченої договором. Крім того, у відповідності до умов Договору нараховує пеню у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення у розмірі 1 259,46 грн. Просить суд стягнути з відповідача 46 550 грн. страхового відшкодування, 1 259,46 грн. пені. Крім того, позивач просить суд також визнати недійсним п.13.1 Умов добровільного страхування транспортного засобу, які є невід'ємним Додатком до Договору №0114-0118-0008 від 21.05.2013 року, посилаючись на невідповідність Договору в цій частині п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а також на те, що на правовідносини, які випливають з договору страхування поширюється дія законодавства про захист прав споживачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2013 року між сторонами було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № 0114-0118-0008 (далі - Договір), за яким було застраховано майнові інтереси позивача як власника автомобіля ВАЗ, д.н.з [NUMBER]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до Третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом, а відповідно ст. 11 цього Закону Третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України. Законодавством передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті і вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами. Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Додатком №1 до Договору є Умови добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до п.13.1 яких, сторони домовились, що усі спори, розбіжності або претензії, які виникають між сторонами з цього Договору або у зв'язку з ним, в тому числі, але не обмежуючись: що стосується його укладання, виконання, порушення, припинення, розірвання, дійсності/недійсності, сплати будь-яких санкцій за порушення Договору (невиконання або неналежне виконання), стягнення заборгованості, тощо будуть передаватись для остаточного врегулювання на розгляд постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Бізнес центр «Правозахист». Позивач оспорює дійсність даного пункту договору, посилаючись на невідповідність його положень вимогам п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а також на те, що на правовідносини, які випливають з договору страхування поширюється дія законодавства про захист прав споживачів. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено правила підвідомчості справ третейським судам та визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських відносин, за винятком інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України (п.11) та справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (п.14). При цьому, на думку суду, непідвідомчість справи у спорі щодо захисту прав споживачів відповідно до п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» може розглядатись лише у разі, коли споживачі у справі виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Сторони погодили умови договору щодо передачі спорів на розгляд третейського суду і вказані умови не суперечать вимогам закону, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав, передбаченого ч. 5 ст. 55 Конституції України. Вказана правова позиція була викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним, виходячи з якого наведені доводи позивача, як на підставу визнання недійсним одного із пунктів договору, не може бути прийнято судом до уваги. З огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання недійсним п.13.1 Умов добровільного страхування транспортного засобу - Додатку №1 до Договору, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи по суті питання про обґрунтованість вимог про стягнення страхового відшкодування та пені, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що після укладання вказаного вище Договору, 04.07.2013 року близько 00:05 години на неохоронюваній стоянці по пр-ту Григоренка в м.Києві невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем «ВАЗ 21134» д.н.з. [NUMBER]. Про даний випадок позивачем повідомлено Дарницький РУ ГУ МВС України в м.Києві, де заява позивача занесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В даний час досудове розслідування в даній справі триває. 04.07.2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Згідно ч.3 ст.16 Закону України «Про страхування», договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Згідно ч.1 ст.25 цього ж Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.п.8.4.7. та п.8.4. Умов до Договору Страховик має право відстрочити прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування до отримання підтвердження причин, обставин та наслідків настання страхового випадку компетентними органами, але у будь-якому разі не більше ніж на три місяці з дня подання страхувальником всіх документів, визначених у п.10 Умов, зокрема у випадку, якщо порушено кримінальну справу по факту незаконного заволодіння ТЗ - до закінчення розслідування справи (її зупинення або закінчення досудового слідства), що буде підтверджено документально (довідка, копія постанови з органів МВС), або винесення судом вироку по кримінальній справі (якщо справа розглядається в суді). Листом від 22.07.2013р. Відповідачем було повідомлено Позивача про призупинення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, а також те, що для прийняття остаточного рішення за даним випадком необхідна постанова органу МВС за результатами досудового розслідування у кримінальній справі. Таким чином, вчиняючи дані дії відповідач скористався наданим йому правом на відстрочення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у його виплаті. При цьому, дійсно суд звертає увагу на те, що тривалість використання даного права обмежена тримісячним строком, який рахується з дня подання страхувальником всіх документів, визначених у п.10 Умов. 22.08.2013 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м.Києві було направлено лист відповідачу, в якому повідомило про те, що надати будь-які документи та інформацію по кримінальному провадженню не вбачається можливим, оскільки відповідач не є жодною з сторін, яка представляє інтереси по кримінальному провадженню. Відповідно до п. 11.11.2 Умов до Договору, у разі незаконного заволодіння застрахованого автомобіля, у зв'язку з чим порушена кримінальна справа, виплата страхового відшкодування відбувається двома частинами: перша частина в розмірі 30% страхового відшкодування виплачується після надання страхувальником (Позивачем) довідки або постанови органу МВС щодо порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння транспортного засобу та всіх інших необхідних документів відповідно до п. 10 цих Умов у термін, визначений пунктами 11.18.1, 11.18.2 цих Умов. Остаточна виплата страхового відшкодування відбувається по закінченню строку попереднього розслідування органами МВС (призупинення провадження за цією справою). У відповідності до вимог даного положення Договору, відповідачем було прийнято рішення про виплату 30% страхового відшкодування. 17.09.2013р. Відповідачем було складено Страховий акт № 1328-1000/13, за яким частка страхового відшкодування, що підлягала виплаті, склала 13 787,79 грн. Дана сума була розрахована за формулою: (49 000,00 - 590,68 - 2 450,00) * 30%, де: 49 000,00 грн. - страхова сума за п. 3.1. Договору страхування, 590,68 грн. - знос, згідно розділу 13 Договору страхування та п. 11.12 Умов до Договору, 2 450,00 грн. - франшиза - 5% від страхової суми (п. 11.4 Договору: 49 000,00 * 5%), 30% - частка страхового відшкодування, що підлягає виплаті, у відсотках. 19.09.2013р. платіжним дорученням № 13465 Відповідачем на рахунок Позивача, зазначений у заяві про виплату страхового відшкодування, було сплачено частку страхового відшкодування в розмірі 13 787,79 грн. Таким чином, після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у тримісячний строк з дня відстрочення прийняття рішення про це, відповідачем було у відповідності до умов Договору, застосовано процедуру сплати страхового відшкодування, визначену п.11.11.2 Договору та виплачено 30% страхового відшкодування. Зі змісту п.11.11.2 Договору вбачається, що остаточна виплата страхового відшкодування відбувається по закінченню строку попереднього розслідування органами МВС (призупинення провадження за цією справою). Згідно ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для остаточної виплати страхового відшкодування або неправомірності дій відповідача. Обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, спростовуються зібраними у справі доказами, співставленими судом з положеннями Договору, висновками суду, що викладені вище. Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed