Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення порядку спілкування з дітьми. Свої вимоги мотивував тим, що після розірвання шлюбу між сторонами з листопада 2013 року їх син [PERSON], [INFO], став проживати разом із відповідачем та з цього часу між сторонами розпочалися непорозуміння щодо участі позивача у вихованні та відвідуванні сина, відповідачем чинились перешкоди. Рішенням Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 січня 2016 року № 4 позивачу було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні та побаченні з сином: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10:00 год. до 20:00 год., однак вказане рішення відповідач ігнорує, не дотримується порядку побачення. Ситуація, що склалась, негативно впливає на розвиток дитини. У зв'язку з наведеним позивач просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином [PERSON] та визначити наступні способи участі позивача у вихованні сина [PERSON]: особисте спілкування: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 09:00год до 20:00 год.; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить із батьком; необмежене спілкування позивача із дитиною лоби сто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між батьком та сином; у разі якщо свідкові дні припадають на день побачення позивача із сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить із позивачем; у день побачення позивача із сином, він має право особисто забирати дитину з дому/школи; зобов'язати відповідача за два дні до зустрічі позивача із дитиною надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин; стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 17 липня 2018 року від представника третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому позовну вимогу щодо зобов'язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON] підтримує в повному обсязі. Щодо інших частин позовної вимоги просить прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітнього [PERSON] та чинного законодавства України. 21 серпня 2018 року до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог та відмову від частини з них, в якій просить: зобов'язати [PERSON], [INFO], не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином [PERSON], [INFO]; визначити наступні способи участі позивача у вихованні сина [PERSON], [INFO], особисте спілкування: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10:00 год. до 20:00 год. 21 серпня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2008 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8,9). 12 листопада 2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено, шлюб розірвано (а.с. 9). Згідно із розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 4 від 11 січня 2016 року про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у формі спілкування з малолітнім сином першої і третьої суботи місяця та другої і четвертої неділі місяця з 10-00 години до 20-00 години (а.с. 10). Згідно із актом обстеження умов проживання житло за адресою: [ADDRESS], де зареєстрований позивач, відповідає вимогам щодо спілкування, проживання, виховання та розвитку дитини, члени сім'ї не заперечують про прийняття дитини на виховання (а.с. 11). Згідно із актом обстеження умов проживання житло за адресою: [ADDRESS], де проживає позивач, відповідає вимогам щодо спілкування, проживання, виховання та розвитку дитини, члени сім'ї не заперечують про прийняття дитини на виховання (а.с. 12). Згідно із Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности». Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ч.1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно норм ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках,якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. 21 серпня 2018 року до суду надійшла заява відповідача про визнання позову в уточненій редакції. Бажання позивача приймати участь у вихованні дитини повністю узгоджується з його правами та обов'язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України, та відповідає інтересам малолітньої дитини, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання [PERSON], [INFO], не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином [PERSON], [INFO]. Щодо позовних вимог в частині визначення способів участі позивача у вихованні сина [PERSON], [INFO],а саме, особисте спілкування у першу, третю суботи та другу, четверту неділі місяця з 10:00 год. до 20:00 год., суд вважає таке. В розпорядженні Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 4 від 11 січня 2016 року про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зазначений в позові спосіб спілкування. Будь-яких пропозицій щодо визначення іншого способу спілкування сторонами не запропоновано. Оскільки за встановлених обставин відсутній предмет спору, позовні вимоги в частині визначення способу участі у вихованні не підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 320,00 грн.

Outcome: partial