Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 17.09.2014 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про що було вчинено актовий запис № 47. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку із різними характерами та поглядами на сімейне життя взаємовідносини між сторонами не склалися. Позивач вважає, що за таких обставин їх з відповідачем шлюб став носити формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати . Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить розірвати шлюб. Відповідач, будучи вчасно, належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Суд з'ясував, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 17 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, сторони зареєстрували шлюб, про що був вчинений актовий запис № 47 ( свідоцтво про одруження серії І-ОЛ № 080523 видане 17.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, а.с. 10) . Судом з'ясовано, що сторони від сумісного проживання мають дитину сина [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 175257 видане 27.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, а.с. 11).У зв'язку із різними характерами та поглядами на сімейне життя, взаємовідносини між сторонами не склалися. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно позовної заяви позивач просив не стягувати із відповідача судовий збір, а тому судовий збір в сумі 320,00 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved