Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що 09 серпня 2007 року між Банком та іпотекодавцем з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], було укладено іпотечний договір. Відповідно до умов вищевказаного іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов’язання позичальником, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Торезького міського суду від 12 лютого 2010 року позовні вимоги банку задоволено повністю. З [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 277415,24 грн., судові витрати в сумі 1950,00 грн., звернувши стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки – квартира №61, яка знаходиться в будинку №9 по вул. 50 років СРСР в м.Торезі, та належить відповідачу [PERSON] Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Просить виселити [PERSON] із зазначеної квартири, зобов’язати відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м.Торезі зняти [PERSON] з реєстрації. Представник позивача, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі (а.с.117). Відповідачка та її представник, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засіданні не з’явились. Представник відповідачки надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності відповідачки. Зазначив, що інших заперечень проти позову, ніж ті, що є в матеріалах справи, немає (а.с.118). В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного 09 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство (а.с.14-15), та [PERSON] кредитного договору № 2203/900, банк зобов’язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 250 000 грн., а позичальник, в свою чергу, зобов’язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у строк не пізніше 08 серпня 2017 року, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19,2 % річних (а.с.3). Згідно з договором іпотеки № 2203/900 від 09 серпня 2007 року, [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON], передала в іпотеку квартиру № 61, що знаходиться в будинку № 9 по вул. 50 років СРСР в м. Торезі Донецької області, та належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 жовтня 2004 року (а.с.35-36), у якості забезпечення виконання за кредитним договором № 2203/900 від 09 серпня 2007 року (а.с.4). Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 12 лютого 2010 року у зв’язку з невиконанням умов кредитного договору з [PERSON] стягнуто на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом на загальну суму 277415 грн. 24 коп., звернувши стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, - квартиру № 61, яка знаходиться в будинку № 9 по вул. 50 років СРСР в м. Торезі Донецької області, та належить [PERSON] (а.с.5). Згідно з довідкою комунального підприємства «Житлокомунсервіс» від 25 липня 2007 року, в квартирі № 61, яка розташована в будинку № 9 по вул. 50 років СРСР в м. Торезі, малолітніх та неповнолітніх дітей не зареєстровано (а.с.8). 20 вересня 2012 року на адресу відповідачки по справі рекомендованим листом була надіслана вимога ПАТ «Державний ощадний банк України», який є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.14-15), про виселення, в якій [PERSON] запропоновано у місячний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити квартиру (а.с.9). Рекомендоване відправлення з вимогою було повернене на адресу банку з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.10). Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР (далі – ЖК УРСР) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов’язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений між сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що після прийняття судом рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру № 61, яка знаходиться в будинку № 9 по вул. 50 років СРСР в м. Торезі Донецької області, та належить [PERSON], на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержателем (позивачем) рекомендованими листами були направлені іпотекодавцю (відповідачу) вимоги про добровільне звільнення квартири. Усі вимоги були повернуті за закінченням терміну зберігання (а.с.9-12). Однак ця обставина не свідчить про невиконання банком зобов’язань щодо належного повідомлення, оскільки згідно умов договору іпотеки (п.9.3) будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін (а.с.4). Судом також встановлено, що відповідач, як у наданий банком строк, так і в подальшому, квартиру не звільнила. Суд критично оцінює посилання відповідача, наведені у спростування позовних вимог, на те, що у квартирі № 61, яка знаходиться в житловому будинку № 9, по вул. 50 років СРСР в м. Торезі Донецької області, крім неї, зареєстрований її онук, який є неповнолітнім (а.с.61), оскільки на підтвердження зазначеної обставини відповідачем не надано жодного доказу. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу, що до укладення договору іпотеки у зазначеній квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина. Враховуючи викладене, враховуючи, що банк набув право власності на спірну квартиру, колишній власник квартири – [PERSON] втратила право користування вказаною квартирою, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про виселення з належної банку квартири № 61, розташованої в будинку № 9 по вул. 50 років СРСР в м. Торезі Донецької області, [PERSON]. Вирішуючи позовні вимоги про зобов’язання відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м.Торезі зняти [PERSON] з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, нормами зазначеного Закону встановлено, що судове рішення про виселення, яке набрало законної сили, само по собі є підставою для відповідного компетентного органу зняти відповідачку з реєстраційного обліку. Таке право позивача на час розгляду справи в суді відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м.Торезі не порушене (позивачу не відмовлено у вчиненні такої дії). З урахуванням наведеного, суд не вбачає потреби в додатковому зобов’язанні відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м.Торезі до вчинення дій, прямо передбачених законом, за відсутності порушеного права. Крім цього, відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м.Торезі у позовній заяві зазначений позивачем як третя особа. Виходячи з положень ст.35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не є суб’єктами спірних матеріальних правовідносин. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial