Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Козинської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову вказує, що 15 січня 20009 року між ним та [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до якого домовились про те, шо в подальшому зобов`язуються нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу приміщення контори (колишнього СВК «Маяк»), що знаходиться в с.Зарічне Радивилівського району Рівненської області. Вказане приміщення належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3-РВ від 25 грудня 2008 року та акту прийому передачі від 25 грудня 2008 року. Уклавши попередній договір та домовившись про вартість майна, позивач сплатив 75\~000 гривень, що підтверджується розпискою від 15.01.2009 року. Після укладення попереднього договору, [PERSON] взяв на себе зобов`язання оформити всі необхідні правовстановлюючі документи. Однак, взявши на себе зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, [PERSON] почав уникати зустрічей. На даний час його місце перебування позивачу невідоме. В часу укладення попереднього договору, та маючи в себе оригінали всіх документів щодо належності вказаного майна, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним майном. Він здійснив зовнішній та внутрішній ремонт вказаної будівлі, облагородив прилеглу територію, що підтверджується довідкою Козинської сільської ради. За таких обставин, просить визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 10.11.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив, що [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним майном приміщенням контори СВК «Маяк». У вказаній будівлі він має намір створити центр дозвілля для дітей місцевої територіальної громади. Однак, не може оформити право власності на вказане майно. Вказана будівля належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3-РВ від 25 грудня 2008 року та акту прийомупередачі від 25 грудня 2008 року, укладеним з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Маяк» в особі арбітражного керуючого ліквідатора Віннікова В.Г. За відомостями, що містяться в єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сільськогосподарський виробничий кооператив «Маяк» припинив діяльність в зв`язку з визнанням банкрутом (рішення Господарського суду Рівненської області від 08.12.2015 року). Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 року в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовлено. Постановою приватного нотаріуса Гордійчука В.І. від 29.06.2021 року відмовлено [PERSON] в укладенні договору купівлі-продажу адміністративної будівлі в с.Зарічне Дубенського (Радивиліського) району Рівненської області, що належить [PERSON] в зв`язку з неналежним оформленням договору купівлі-продажу вказаного майна. Правовстановлюючі документи на вказане майно, які б підтверджували належність вказаного майна СВК «Маяк» також відсутні. На думку представника позивача, всі вищевикладені обставини підтверджують той факт, що [PERSON] добросовісно, відкрито та безперешкодно користується нерухомим майном з 15.01.2009 року, а відтак просить визнати за ним право власності на вказане майно за набувальною давністю. Представник відповідача Козинської сільської ради, в судовому засіданні заперечень проти позовних вимог [PERSON] не висловив, вказуючи, що [PERSON] дійсно використовує господарську будівлю, як об`єкт соціальної інфраструктури. Право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вказана будівля, не оформлено. Після банкрутства СВК «Маяк» сільська рада з позовом щодо визнання вказаного майна безхазяйним не зверталась. Сільська рада жодними документами щодо належності вказаного майна СВК «Маяк» не володіє. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.\~76,\~ст.\~77, ст.\~78, ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 05.01.2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в подальшому нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу приміщення контори (СВК «Маяк»), що знаходиться в с.Зарічне Радивилівського району Рівненської області. Вказане майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3-РВ від 25.12.2008 року та акту прийому-передачі майна від 15.01.2008 року (а.с.12) Згідно договору купівлі-продажу від 25.12.2008 року укладеним між [PERSON] та СВК «Маяк», в особі арбітражного керуючого ліквідатора Вінникова В.Г., [PERSON] придбав майно приміщення контори СВК «Маяк», що знаходиться за адресою с.Зарічне Радивилівського району Рівненської області. (а.с.14) Відповідно до акту приймання передачі майна від 25.12.2008 року [PERSON] придбав майно - приміщення контори СВК «Маяк», що знаходиться за адресою с.Зарічне Радивилівського району Рівненської області (а.с.15). Рішенням Господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору дійсним та визнання права власності, з тих підстав, що договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення та державної реєстрації. (а.с.68-71). За відомостями, що містяться в єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сільськогосподарський виробничий кооператив «Маяк» припинив діяльність в зв`язку з визнанням банкрутом (рішення Господарського суду Рівненської області від 08.12.2015 року). (а.с.34-35) Відповідно до довідки Козинської сільської ради №1052 від 20.08.2019 року [PERSON] з 15.01.2009 року по даний період часу добросовісно, відкрито та безперервно користується нерухомим майном ї адміністративною будівлею (контори), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , здійснює ремонти, облагородив та окультурив прилеглу територію (а.с.17) Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. Виходячи із аналізу ч.1\~ст.344 ЦК України\~та вирішуючи даний спір суд враховує, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). З огляду на дані обставини, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього\~власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 ЦК України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Наявні у справі матеріали та встановлені фактичні обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, що власником нежитлового приміщення - контори, яка є предметом спору та на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, було СВК «Маяк», а тому укладення попереднього договору з [PERSON] не можна вважати володіння позивачем нежитловим приміщенням-контори добросовісним. Укладення попереднього договору від 15.01.2009 року з [PERSON] , не давали [PERSON] підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним, оскільки право власності [PERSON] на вказане майно не було оформлено належним чином. Окрім того, укладення попереднього договору, не тягне за собою правових підстав для виникнення права власності на майно. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном, звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені\~статтею 344 ЦК України. Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), який враховуються судом на підставі частини четвертої\~статті 263 ЦПК України. Таким чином, позивачем не доведені підстави, передбачені вказаними вище нормами права для набуття права власності на рухоме майно, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності в нього правових підстав щодо володіння спірним рухомим майном, а відповідно й наявності добросовісності та безтитульності такого володіння, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору залишити за позивачем.

Outcome: dismissed