Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги відповідно до Договору про тимчасове користування машиномісцем та відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № В19/14-138 від 26.11.2016 р. та № В19/14-139 від 26.11.2016 в розмірі 6670,07 гривні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо. 28.07.2015року на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а ТОВ «Ліко-житлосервіс» прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку (паркінг) по [ADDRESS] . 26.11.2016 р. ТОВ «Ліко-житлосервіс» згідно акту прийому-передачі передало [PERSON] машиномісце 138, 139 підземної автостоянки по [ADDRESS] для тимчасового користування та уклало договори про тимчасове користування машиномісцем та відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № В19/14-138 від 26.11.2016 р. та №В19/14-139 від 26.11.2016 р. Згідно п.3.1 Договорів щомісячний розмір плати за користування машиномісцем на дату укладення Договору становить 1500 гривень, а розмір витрат на утримання підземної автостоянки згідно з п.3.2 Договору складає 344 гривень. Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до п.п.2.1.4, 2.1.5 Договорів з 01.05.2017 р. позивачем в односторонньому порядку був змінений розмір оплати за утримання підземної автостоянки з кожного орендаря, який став складати 395 гривень. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконав умови укладених договорів та не сплатив за надані йому послуги в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 26.11.2016 р. по 23.11.2017 р. в сумі 26428 гривень. Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 12.02.2019 р. відкрито провадження у справі і розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження без участі сторін на підставі положень ст. 274-279 ЦПК України. Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо, на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника TOB «ТМО «Ліко-Холдінг». 28.07.2015 року на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а ТОВ «Ліко-житлосервіс» прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку (паркінг) по [ADDRESS] . 26.11.2016 р. ТОВ «Ліко-житлосервіс» згідно акту прийому-передачі передало [PERSON] машиномісця №№ 138 , 139 підземної автостоянки по [ADDRESS] для тимчасового користування. 26.11.2016 р. ТОВ «Ліко-житлосервіс» згідно акту прийому-передачі передало [PERSON] машиномісце 138, 139 підземної автостоянки по [ADDRESS] для тимчасового користування та уклало договори про тимчасове користування машиномісцем та відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № В19/14-138 від 26.11.2016 р. та №В19/14-139 від 26.11.2016 р. Відповідно до умов п. 2.3 Договорів позивач зобов`язався передати відповідачу у тимчасове користування машиномісця на підземній автостоянці та забезпечити надання послуг з утримання підземної автостоянки, а відповідач в свою чергу зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі за користування машиномісцями та відшкодувати витрати на утримання підземної автостоянки. Згідно п. 3.1 Договорів від 26.11.2016 р. щомісячний розмір плати за користування машиномісцями на дату укладення договору становив 1500 гривень, а щомісячний платіж на утримання підземної автостоянки відповідно до п.3.2 Договорів складає 344 гривень. Відповідно до положень п.п. 2.1.4, 2.1.5 Договорів позивач в односторонньому порядку збільшив розмір витрат на утримання підземної автостоянки і з 01.05.2017 р. він становив 395 гривень. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст.902 ЦК України). Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як встановлено судом, і це підтверджується розрахунком заборгованості, відповідач не виконав свій обов`язок щодо оплати наданих послуг з утримання автостоянки та за користування машиномісцями №№ 138 , 139 , внаслідок чого у нього виникла заборгованість за період з 26.11.2016 р. по 23.11.2017 р. в розмірі 26428 гривні . Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.79 ЦК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження оплати послуг позивача в повному обсязі. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved