Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підставою звернення до суду з даним позовом є та обставина, що в належному йому будинку зареєстрована, але не проживає відповідачка по справі [PERSON]. Тому звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи при необхідності. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. На адресу суду повернувся конверт в якому направлялися виклики до суду з позначкою, що адресат за зареєстрованою адресою не проживає. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам , що не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги , що виклики до суду направлялися за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки , а згідно позначки працівника поштового відділення відповідач за зазначеною адресою не проживає, тому у суду є підстави вважати, що відповідач повідомлений належним чином. Крім того виклик до суду направлявся відповідачці за адресою фактичного проживання, та конверт з викликом повернувся до суду з відміткою «За відмовою адресата від одержання», що також вважається, належним повідомленням особи про дату та час судового засідання, тому її неявку суд розцінює як з неповажних причин. Враховуючи вищезазначене зі згоди позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом на підставі поданих позивачкою доказів встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією рішення Іванівського районного суду Одеської області від 20.12.2005 року. Підставою звернення до суду з даним позовом є та обставина, що в належному позивачу будинку зареєстрована, але не проживає відповідачка по справі [PERSON], що підтверджується копією домової книги, довідкою Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області. Відповідачка по справі [PERSON] є дружиною сина позивача, проте їх сімейні стосунки фактично припинені, син проживає разом з позивачем, а відповідачка проживає за іншою адресою у своїх батьків. Той факт, що відповідачка не проживає за адресою реєстрації позивач підтверджує довідкою виконавчого комітету Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області № 4125 від 02.12.2015 року та № 02-15/110 від 26.04.2017 року. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст..316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи перевіривши обставини справи доказами, які прилучені до матеріалів справи, беручи до уваги, що факт відсутності відповідачки у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідачка не скористалася своїм правом, не надала суду доказів того, що перестала користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за нею права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачкою не може бути збережено право користування житловим приміщенням, у відповідності до ст..72 ЖК України згідно якої в судовому порядку відповідачка може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України та позов про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved