Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсним договір №8852813042, укладений 10.07.2018 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Свої вимоги обґрунтовує тим, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», зокрема йому як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники відповідача при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Не існує будь-якого окремого документа, де викладена інформація передбачена вищезазначеними законами, на якому б стояв підпис позивача про ознайомлення з такою інформацією. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Також відповідачем був порушений п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема згідно з додатком до Кредитного Договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитом від суми кредиту. Поряд з цим згідно з Договором при порушенні Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому Договорі строку повернення кредиту та користування ним. Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3,0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п.4.3 Кредитного договору не дійсним. Крім цього, вважає, що Кредитним договором порушено норми ч.1 ст.61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, а саме, як передбачено умовами Кредитного договору у разі порушення Позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за Договором, він зобов`язується сплатити на користь Фінансової Установи пеню у розмірі 3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення Позичальником умов Договору до моменту повного погашення Заборгованості за кредитом. Поряд з цим, відповідно до Кредитного договору у разі порушення виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів за цим Договором та у разі, якщо встановлена процентна ставка за користування кредитом. Тобто фактично, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі. Також наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. Враховуючи наведене, а також те, що надання коштів з умовою сплати процентів це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії, просить визнати кредитний договір №8852813042 недійсним. Ухвалою від 04.02.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.03.2021, яке було відкладено на 12.04.2021, 17.05.2021 та 22.07.2021. Крім цього, постановлено зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали оригінал договору позики №8852813042 та документи, що підтверджують отримання [PERSON] інформаційного листа щодо сукупної вартості кредитних зобов`язань за цим договором, з відміткою про ознайомлення. 17.05.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач повністю не визнає позов та вважає його безпідставним, оскільки посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині не ознайомлення позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками не відповідає дійсності так як спростовується п.2 долученої самим же ж позивачем копії Заяви №8852813042 від 10.07.2018 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Крім цього, відповідачем була надана позивачу вся необхідна інформація у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», про що позивач власноручно підписався під заявою №8852813042 від 10.07.2018 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та в Паспорті кредиту №2813042 від 10.07.2018, які позивач додав до своєї позовної заяви. Також безпідставними вважає посилання позивача на порушення відповідачем п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст.11 вказаного Закону він застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», ч.2 ст.21 якого визначено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки, (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. В той же час, умови кредитного договору не містять посилання на розмір пені 3,0% за кожен день прострочення, а навпаки в п.7 «Додаткова інформація» Паспорту кредиту встановлено розмір пені сааме у розмірі «подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше за 15 % від суми прострочення.». За таких обставин, вважає, що позивач вводить суд в оману та зазначає інформацію, якої не існує. Щодо посилання позивача на порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» в частині неповідомлення про умови та строки обробки персональних даних, то таке не має нічого спільного з вимогами ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже вказана стаття встановлює Права суб`єкта персональних даних, та не містить якого посилання на необхідність повідомлення про умови та строки обробки персональних даних, навпаки в цій статті (пункт 4 ч.2) зазначено, що суб`єкт персональних даних має право отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних. Таким чином, саме після подання запиту позивач має право отримати інформацію про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних. Крім цього, зазначає, що відповідно до ліцензії, виданої Нацкомфінпослуг відповідач має право надавати кошти в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Враховуючи наведене просить в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. 18.05.2021 на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшли оригінали документів, які судом оглянуті та після завершення розгляду справи підлягають поверненню відповідачу. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим до позовної заяви долучив заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8-10, 48-52) 10.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем було укладено кредитний договір №8852813042, згідно з умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 62900 грн. на строк до 24 місяці до 10.07.2020. При цьому, як вбачається з умов договору такі містять інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника (п.5), порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (п.6), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором (п.7). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Згідно зі ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним, позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», оскільки йому не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг та не ознайомлено з усіма умовами кредитного договору, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» його не було ознайомлено з умовами кредитування та всіма ризиками, тобто не надано позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, в порушення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору включено умову щодо реальної річної процентної ставки за кредитом від суми кредиту, а також пеню у розмірі 3,0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, які на думку позивача є несправедливими, що дає підстави для визнання договору недійсним. Також вважає, що наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. Разом з тим викладені у позовній заяві доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються копією укладеного між сторонами договору, який підписаний позивачем та містить усі необхідні умови, зокрема суму кредиту, строк та кінцеву дату його повернення, реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, тобто повну та достовірну інформацію про умови кредиту. Посилання позивача на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки викладена у позовній заяві її редакція втратила чинність ще до укладення спірного договору. Крім цього, підписанням спірного договору позивач засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.4 ст.6, ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що на час укладання Договору в нього була відсутня інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту. Згідно зі ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом положень статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто, в даному випадку позивач. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів того, що кредитний договір містить несправедливі умови, які всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що завдають шкоди споживачеві. В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Жодних переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Не дають підстав для визнання кредитного договору недійсним і посилання позивача на порушення відповідачем норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки вказаною нормою передбачено права суб`єкта персональних даних, а не вимоги до кредитного договору. Крім цього, порушення відповідачем вказаних прав позивача ним не доведено. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, всупереч вимогам ч.3 ст.137 ЦПК України представник відповідача не подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є необхідною умовою для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача витрат за правову допомогу.

Outcome: dismissed