Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 17760 грн. 12 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №85 від 29.01.2014 за позивачем на праві оперативного управління закріплено будинок [ADDRESS] , який до комунальної власності не передавався та знаходиться на балансі позивача, який і несе усі витрати по забезпеченню комунальними послугами та квартплаті, здійснює функції утримання майна, яке перебуває в нього на балансі та визначає порядок утримання, експлуатації та ремонту майна. Відповідач разом з сином проживає у квартирі [ADDRESS] вищевказаного будинку, однак всупереч вимогам ст.66, 68 ЖК УРСР, п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» своєчасно квартирну плату та плату за комунальні послуги не вносить, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 17760 грн. 12 коп., яку остання на час подання позову не погасила, не зважаючи на скерований позивачем лист-повідомлення від 12.03.2020 №917-Р, тому просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку. Ухвалою від 28.01.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 18.02.2021, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 29.03.2021. 22.02.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що позивачем пропущено позовну давність, оскільки із позовною заявою про стягнення заборгованості за період з липня 2017 року позивач звернувся лише у грудні 2020 року, а відтак захист інтересів позивача може відбуватися лише в межах трирічного строку, тобто з грудня 2017 року. З цього також випливає, що розрахунок заборгованості є невірним. Крім цього, несплаченими залишаються лише послуги із водопостачання, а тому стягненню підлягають лише нарахування за вказані послуги за період з грудня 2017 року до грудня 2020 року, що становить 8590 грн. 15 коп. При цьому, за вказані послуги відповідач не сплачує, оскільки їй не дають встановити лічильник, тому сума нарахованих платежів значно вища за фактично спожиту воду. 09.03.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що оскільки відповідач не подала заяву про застосування позовної давності, то така не може бути застосована. Зазначає, що відповідачем не представлено жодних доказів на підтвердження сплати нею боргу за спожиті послуги чи розрахунку боргу. Безпідставними вважає і посилання на перешкоди позивача у встановленні відповідачем лічильника на водопостачання, оскільки для здійснення такого необхідно самостійно звернутися у ЛМКП «Львівводоканал», що зробили інші мешканці будинку. 24.03.2021 на адресу суду надійшли заява про застосування позовної давності та заперечення відповідача, у яких остання зазначила, що 02.07.2015 зверталася із заявою до ЛКП «Львівводоканал» з метою встановлення індивідуального приладу обліку та отримала відповідь, що таким повинен займатися позивач, однак останній неодноразові прохання відповідача про встановлення приладу індивідуального обліку води залишив без задоволення. Крім цього, додала квитанції про оплату послуг, окрім водопостачання, із зазначенням часу сплати та призначення платежів на загальну суму 7029 грн. 85 коп. З урахуванням наведеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві і відповіді на відзив та просила позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві та запереченні. Зазначили, що заборгованість фактично сплачена, що підтверджується копіями квитанцій. Крім цього, у квартирі проживає двоє людей, а позовні вимоги пред`явлено лише до однієї. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі позивача, який несе усі витрати по забезпеченню комунальними послугами та квартплаті, що підтверджується копіями державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №175856; наказу Міністерства освіти і науки України №85 від 29.01.2014 щодо закріплення державного майна за Львівським національним університетом імені Івана Франка, зокрема приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , довідки бухгалтерської служби Львівського національного університету імені Івана Франка №Б-246 від 03.07.2020; договору №1585/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2013 та додаткової угоди до нього; договору про постачання електричної енергії №60217. Відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією акта огляду окремих приміщень відомчого житла університету від 19.10.2017; довідки з місці проживання про склад сім`ї і реєстрації від 06.07.2020 №36. Відповідно до ч.1 ст.66, ч.1 ст.68 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом першим частини першої статті 7 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З представленої позивачем довідки про стан заборгованості [PERSON] вбачається, що останній нараховано оплату за житлово-комунальні послуги за період з липня 2017 року по листопад 2020 року, станом на 07.12.2020 в розмірі 17760 грн. 12 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем оплачено комунальні послуги 10.11.2018 на суму 1680 грн., 30.12.2020 - на суму 1104 грн. 80 коп., 13.08.2020 - на суму 1486 грн. 20 коп., 26.12.2019 - на суму 1920 грн. 20 коп., 11.01.2018 - на суму 838 грн. 65 коп., а всього 7029 грн. 85 коп., що підтверджується представленими відповідачем копіями квитанцій. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач, проживаючи у квартирі [ADDRESS] є споживачем житлово-комунальних послуг, зобов`язана оплачувати такі, однак вказаного обов`язку належним чином не виконує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути різницю між нарахованою 17760 грн. 12 коп. та оплаченою відповідачем платою за житлово-комунальні послуги 7029 грн. 85 коп. в сумі 10730 грн. 27 коп. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем проводилась оплата за нараховані позивачем житлово-комунальні послуги в період з 11.01.2018 по 30.12.2020, що свідчить про визнання нею свого боргу та відповідно має наслідком переривання перебігу позовної давності, а тому заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Крім цього, відповідно до ч3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. З урахуванням наведеного суд вважає безпідставними посилання відповідача на пред`явлення позовних вимог лише до неї, в той час як у квартирі проживає двоє осіб, оскільки обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг є солідарним. Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.40) судові витрати, що становлять 2102 грн. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1269 грн. 98 коп. (2102 грн.* 10730,27грн./ 17760,12грн.).

Outcome: partial