Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] яким просить суд ухвалити рішення на підставі якого, позбавити [PERSON], 1980 р.н. батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12.11.2010 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], видане Виконкомом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Дочка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про здоров'я дитини, не виявляє інтересу до її життя, навчання, останній раз бачив дитину у 2012 році, після чого її не відвідував та не телефонував, в рахунок аліментів на утримання дитини сплатив лише 1800 гривень. За час спільного проживання з відповідачем між ними неодноразово відбувалися конфлікти, після останнього такого конфлікту у 2012 році, вона, забравши дитину, пішла. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішую самостійно без участі та підтримки з боку батька дитини. Крім того, [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв'язку з чим має велику заборгованість по сплаті аліментів. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2018 року відкрито провадження по справі. Представник позивача [PERSON] яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Харківської районної Держаної адміністрації в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечувала. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. З урахуванням того, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 12.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Русько-Тишківською сільською радою Харківського району, Харківської області. Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане Виконкомом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Дочка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 02.11.2017 року, складеним головним спеціалістом юрисконсультом ССД ХРДА Панченко Н.В. Відповідно до рішення Харківського районного суду від 30.09.2013 року з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі ? части зі всіх видів заробітку. Суду надано висновок Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 01-19/981 від 02.05.2018 року, яким підтверджено, що [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Спору між батьками щодо визначення місця проживання дочки не було. [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] в приватному одноповерховому будинку. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 02.11.2017 року для дитини створено належні умови для проживання та розвитку. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров'ям дитини, її утриманням займається матір [PERSON], тому позбавлення його батьківських прав не вплине негативно на розвиток дитини. Згідно з довідкою, наданою Русько-Тишківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області за період навчання вихованням та навчанням дитини цікавилась мати, [PERSON] Згідно з довідкою, наданою Центр первинної медико-санітарної допомоги с.Липці Харківського району», де [PERSON] перебуває на обліку з народження, догляд за дитиною та рекомендації лікарів здійснює мати, [PERSON], батько дитини участі у вихованні дочки не приймає, до медичних працівників з приводу стану здоров'я [PERSON] не звертався, на прийом до поліклініки з дочкою не приходив. Відповідач з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дочки, [PERSON], [INFO] та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку матері дитини, до Управління служб у справах дітей не звертався та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов'язків не надав. Всі ці обставини підтверджені названим висновком, в якому також зазначено, що в інтересах дитини Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] . Рішення Харківського районного суду Харківської області від 05.04.2017 року по цивільній справі №635/7118/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було встановлено, що відповідач, починаючи з 2012 року жодного разу не відвідував дитину вдома, у дитячому садку, не телефонував їй, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, там самим повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини та був попереджений про необхідність зміни свого ставлення щодо виконання обов'язку з виховання дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 2 п. 18 приведеної вище постанови Пленуму, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі ст. ст.76,77,78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таку поведінку відповідача, який ухиляються від виконання своїх обов'язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується в достатньому обсязі з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що достовірно підтверджено зібраними у справі доказами, суд розцінює, як винне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки суд вважає можливим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки суду надані докази ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, то суд позов повністю задовольняє. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 704 гривень 60 коп.. Виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України щодо особистих даних учасників справи в повному рішення суд виконує виключно в межах наданих суду даних.

Outcome: approved