Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Придніпровський відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Свої вимоги обгрунтовує наступним, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.1996 року було задоволено позовну заяву, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Згідно виконавчого листа № А-1543 від 22.07.1996 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, присуджено стягувати щомісячно з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з 08.07.1996 року до досягнення дитини повноліття. Придніпровський відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції проводив виконавчі дії щодо утримання з позивача аліментів за період з липня 1997року по 2009рік. Надалі сторони прийшли до згоди про припинення примусового виконання виконавчого листа. Позивач позбавлений батьківський прав стосовно сина [PERSON] та вважав, що дане рішення і є припинення нарахування по аліментам. Крім того зазначає, що має на утриманні пристарілу маму, яка знаходиться на його утриманні, довгий час не мав змоги офіційно працевлаштуватися та поєднувати роботу в галузях народного господарства із саном священнослужителя, не має стабільної заробітної плати. Не одержвував від державної виконавчої служби жодних повідомлень про існуючу заборгованість. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження отримав довідку державного виконаця про існуючу у нього заборгованість в сумі 43079,08грн. Вважає дані нарахування державним виконавцем безпідставними та просить суд звільнити його від сплати та припинити примусове стягнення грошової заборгованості по аліментам в сумі 43079, 08 грн. Позивач та його адвокат [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити. Відповідачка вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, надала письмові заперечення . Представник Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Волошин О.М. заперечувала проти задоволення вимог позивача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали спарви, суд приходить до наступного: - 15.01.1997 року шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було розірвано. - рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.1996 року було задоволено позовну заяву [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з 08.07.1996року та до домягнення повноліття дитини. - 29 вересня 2011 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, [PERSON] був позбавлений батьківських прав на підставі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. - відповідно до довідки розрахунок №ДВ-314 від 07.04.2014 р. за [PERSON] наявна грошова заборгованість за аліментними платежами, в розмірі 43079,08 грн. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.З ст.197 Сімейного кодексу України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого листа № А-1543 від 22.07.1996 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, присуджено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з 08.07.1996 року до досягнення останнім повноліття. Даний виконавчий лист знаходиться на виконанні у Придніпровському відділі Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції . Відповідно до довідки розрахунка №ДВ-314 від 07.04.2014 р. за [PERSON] наявна грошова заборгованість за аліментними платежами, в розмірі 43079,08 грн. Посилання позивача на те, що в кінці 2009 року сторни по спараві дійшли згоди про припинення примусового виконання виконавчого листа № А-1543 від 22.07.1996 року у зв'язку з чим відповідачка своєю заявою повернула виконавчий документ, з підстав ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та надалі займалася оформленням документів на одержання статусу матері-одиночки (для одержання державної допомоги) та не вимагала від позивача сплати щомісячних аліментів суд вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки як з»ясовано в судовому засіданні та не заперечується самою відповідачкою, остання дійсно отримувала тимчасову державну допомогу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 189 від 22.02.2006 року у зв»язку з тим, що рішення суду про стягнення аліментів з боку [PERSON] не виконувалося і він ухилявся від сплати аліментів В судовому засіданні також встановлено, що виплати позивачем здійснювались нерегулярно та не в повному обсязі, що і призвело до виникнення заборгованості по аліментам. Доводи позивача на вказані у позовній заяві обставини в рахунок того, що він має бути звільнений від сплати заборгованості по аліментам з причин, що він не мав можливості працевлаштуватись, отримувати заробітну плату чи інші доходи, припинення стабільних фінансових надходжень від зайняття господарською діяльністю, і що останній сплачув аліменти на утримання сина відповідно до своїх доходів та враховуючи, що на його утриманні також знаходиться пристаріла мати [PERSON] і все це знаходиться на його думку в прямому причинно-наслідковому зв'язку з неможливістю сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина суд оцінює критично, оскільки відповідно до рішення суду яке набрало законної сили аліменти стягуються з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з 08.07.1996року та до досягнення повноліття дитини Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає до задоволення. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає , що позивач не довів в судовому засіданні обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, судом не встановлено, що дана заборгованість виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі викладено,

Outcome: dismissed