Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , мешканців [ADDRESS] ; третіх осіб : органу опіки та піклування Ново Білокоровицької селищної ради Олевського району , смт. Нові Білокоровичі вул. Привокзальна , 39 ; служби у справах дітей Олевської РДА м. Олевськ вул. Свято Миколаївська , 4 ; прокурора прокуратури Олевського району , про визнання осіб такими , що втратили право на користування житловим приміщенням , відшкодування судових витрат . В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві і просить суд позов задовольнити в повному обсязі , оскільки відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням та повинні відшкодувати йому судові витрати . Представник позивача позов підтримав і просить суд його задовольнити , оскільки відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням та повинні відшкодувати позивачу судові витрати . Відповідачка та представник відповідача позов не визнали і просять суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог , оскільки позивач не надав суду доказів того що відповідачі були відсутні понад шість місяців у спірній квартирі без поважних причин , а також просять суд врахувати те , що позивач чинить перешкоди відповідачам у доступі до квартири , при цьому іншого житла відповідачі не мають . Треті особи : представник органу опіки та піклування Ново Білокоровицької селищної ради Олевського району ; служби у справах дітей Олевської РДА ; прокурора прокуратури Олевського району , заперечують стосовно задоволення позову і вважають його безпідставним , оскільки малолітня дитина не може бути позбавлена права на житло . В позовній заяві зазначено , що 08.06.1995 року позивач отримав службову квартиру , яка розташована [ADDRESS] . 18.03.1999 року в квартиру було приписано відповідачку з сином - [PERSON] , [INFO] . 24.04.2013 року позивачу , Ново Білокоровицькою селищною радою було видано талон до ордера № 130 на право зайняття квартири , з двох кімнат площею 27,28 м.кв. та 43.34 м.кв. , яка розташована [ADDRESS] . З листопада 2002 року відповідачка з сином - [PERSON] , [INFO] залишила квартиру і на даний час проживає за іншою адресою. З цього часу не разу не з'явилася у спірній квартирі . жодних речей у квартирі не залишала . З січня місяця 2013 року в даній квартирі проживає син позивача [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] . 12.03.2013 року між сином та бувшою невісткою ( відповідачкою ) шлюб було розірвано . Позивач вважає , що відповідачка та її син втратили право на користування зазначеним жилим приміщенням . Судом встановлено , що відповідачка з 28.01.1999 року по 12.03.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON] . Від шлюбу сторони народили дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду визначено місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання матері . рішення суду є чинним і сторонами не оскаржувалося ( а.с. 3-6 ) . Відповідно до рішення суду від 05.12.2013 року за відповідачкою [PERSON] , тимчасовою мешканкою [ADDRESS] , було визнане право проживання разом з двома неповнолітніми дітьми за місцем її реєстрації , а саме в [ADDRESS] рішення суду є чинним і сторонами не оскаржувалося ( а.с. 32-36 ) . Відповідно до довідки Ново Білокоровицької селищної ради відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] з 18.03.1999 року ( а.с.43 ) . Дані відомості стверджуються також : відомостями реєстрації місця проживання в паспорті ( а.с. а.с.96 ) ; по квартирною карткою ( а.с. 94 ) ; випискою з домової книги ( а.с. 82 ) ; довідкою Олевського РС УДМС ( а.с. 56 ) ; довідкою селищної ради ( а.с.62 ) . Відповідно до довідки селищної ради відповідачі іншого житла не мають ( а.с.86 ) . Крім пояснень відповідачки факт перешкоджання відповідачам вселитися в спірну квартиру стверджується також перевіркою прокуратури Олевського району Житомирської області ( а.с. 97 ) . Дані правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами , а саме : Так , відповідно до ст.8 Закону України « Про охорону дитинства » кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку . Батьки або особи , які їх замінюють , несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України . В ч.2 ст. 18 Закону України « Про охорону дитинства » зазначено , що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем . Права і обов'язки членів сім'ї наймача визначені ст. 64 ЖК України . Так , відповідно до норм цієї статті встановлено , що члени сім'ї наймача , які проживають разом з ним , користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки , що випливають з договору найму жилого приміщення . До членів сім'ї наймача належать дружина наймача , їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб , якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство . Якщо особи , зазначені в частині другій цієї статті , перестали бути членами сім'ї наймача , але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні , вони мають такі ж права і обов'язки , як наймач та члени його сім'ї . В ч.1 ст. 61 ЖК України зазначено , що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців . В ч.3 цієї статті передбачено випадки коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців . Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи , які спильно проживають , пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та обов'язки . Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді , коли спільно з ними не проживає . Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття , зазначено в ст. 180 СК України . В главі 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов'язки інших членів сім'ї та родичів . Так , батьки чи інші особи , з якими проживає дитина , не мають права перешкоджати у здійсненні бабою , дідом своїх прав щодо виховання внуків зазначено в ч.2 ст. 257 СК України . В ст. 258 СК України зазначео , що баба , дід мають право на самозахист внуків та звертатися до суду без спеціальних на те повноважень . Обов'язок баби діда утримувати внуків . Так , відповідно до ст.265 СК України баба , дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх , неповнолітніх внуків , якщо у них немає матері , батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання , за умови , що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу . Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року ( із змінами та доповненнями внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року ; № 13 від 25.12.1992 року ; №2 від 10.03.1989 року ) суд може визнати особу такою , що втратила право користування жилим приміщенням , лише з однієї вказаної позивачем підстави , передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК . Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача . Суд , заслухавши пояснення сторін , представників сторін та представників заінтересованих осіб , дослідивши письмові докази та матеріали справи приходить до висновку , що в задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог . Такий висновок суд мотивує наступними обставинами , а саме : Так , позивач не надав суду доказів того , що відповідачі втратили право користування [ADDRESS] , тобто були відсутні за місцем проживання , без поважних причин , більше шести місяців , оскільки право проживання відповідачів встановлено рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 05.12.2013 року , яке є чинним і ніким не оспорювалося . Суд звертає увагу на те , що позивач взагалі не мав права звертатися до суду з даним позовом , оскільки він є неналежним позивачем так як отримання ордера на квартиру надає право для вселення в квартиру ( ст.58 ЖК ) , а не користування квартирою . Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення ( ст.61 ЖК ) , позивач в судовому засіданні договору найму жилого приміщення не надав . Видача ордера на спірну квартиру порушило права членів сім'ї позивача , в тому числі і відповідачів , оскільки ордер було видано лише на позивача і не були в ордері зазначені інші співмешканці , які зареєстровані на законних підставах ( відповідачка та бувший її чоловік ) ще з 1999 року і є членами сім'ї позивача. На думку суду з даним позовом до суду має право звернутися власник квартири , селищна рада , але зазначений орган місцевого самоврядування до суду з позовом не звертався і в судовому засіданні представник органу місцевого самоврядування позов не підтримав і пояснив , що в даному випадку в задоволенні позову слід відмовити , оскільки порушуються права відповідача ( малолітньої дитини ) на житло . Суд не може взяти до уваги як доказ акт про відсутність проживання в спірній квартирі відповідачки протягом останніх трьох років ( а.с. 11 ). На думку суду єдиним документом відсутності відповідачів за місцем проживання понад шість місяців , без поважних причин , є акт обстеження соціально-побутових умов малолітньої дитини у спірній квартирі , який повинен захищати інтереси малолітньої та неповнолітньої дитини відповідачки і який складає орган опіки та піклування селищної ради . Суд бере до уваги акт від 20.01.2014 року складений комісією НБКП , який обслуговує дану квартиру , про те що позивач не допускає відповідачку до квартири і не дає можливості останній вселитися і таким чином виконати рішення суду та здійснити право на житло ( а.с.48 ) . Суд також звертає увагу на те , що колишній чоловік відповідачки та позивач умисно порушують права малолітньої дитини ( відповідача у справі ) , як члена сім'ї позивача , лишаючи останнього права на житло та достатній життєвий рівень і умови проживання та виховання дитини , що передбачено ст.8 , ч.2 ст.18 Закону України « Про охорону дитинства » та Сімейним законодавством України . На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed