Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 24.03.2009 року постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт на його майно у виді житлового будинку №9 по вул.Чапаєва м.Коростень Житомирської області в звязку із заборгованістю по сплаті аліментів на користь відповідача. Виконавчий лист про стягнення аліментів було направлено до Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ, яким 11.01.2011 року було відкрито виконавче провадження. 12.10.2011 року відповідач звернулась до Богунського ВДВС з заявою про відмову від отримання аліментів на утримання дитини, тому 19.12.2011 року Богунським ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого листа відповідачці на підставі ст.47,п.1 Закону України «Про виконавче провадження». Стягнення аліментів було припинено, однак арешт на будинок знято не було. На звернення до виконавчої служби щодо зняття арешту з майна було отримано відмову, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає можливості зняття накладеного виконавцем арешту в разі повернення виконавчого листа стягувачу. Просив арешт, накладений постановою відділу ДВС Коростенського МРУЮ від 24.03.2009 року по виконавчому листу №2-1220 від 15.06.2001 року, виданому Коростенським міським судом, скасувати. Позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити, подавши про це письмову заяву. Відповідач надала письмову заяву про визнання позову та згоду на розгляд справи в її відсутність. Третя особа ДВС Коростенського МРУЮ, проти позову не заперечила. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що відповідно до рішення Коростенського міського суду Житомирської області від 15.06.2001 року по справі №2-1220/01 з позивача на користь відповідача стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Виконавчий лист відповідачем було звернуто до виконання і постановою державного виконавця ВДВС Коростенського МРУЮ від 24.03.2009 року на все майно позивача було накладено арешт. Постановою державного виконавця ВДВС Коростенського МРУЮ від 20.12.2010 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1220/01 від 15.06.2001 року було закінчено на підставі ст.ст.37,ч.1,38 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно позивача знято не було. 19.12.2011 року державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського МУЮ виконавчий лист №2-1220/01 від 15.06.2001 року на підставі ст.47,ч.1,п.1 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто відповідачеві як стягувачу за виконавчим листом. Арешт на майно позивача знято не було. На звернення позивача щодо зняття накладеного уповноваженою особою третьої особи арешту він отримав відмову з посиланням на те, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає підстав для зняття накладеного арешту в разі повернення виконавчого документу відповідно до положень ст.47,п.1 вказаного Закону. Враховуючи вище зазначене, судом встановлено, що виконавче провадження з виконання судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-1220/01 від 15.06.2001 не здійснюється, є закінченим, однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює повернення виконавчого документу стягувачу, не передбачено скасування в такому випадку накладеного на майно боржника арешту. Підстави закінчення виконавчого провадження передбачено ст.49 вказаного Закону. Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Обставини, за яких може бути знято арешт по незавершеному виконавчому провадженню, передбачено ст.60 вказаного Закону. Вказана норма не передбачає можливості зняття накладеного арешту в звязку з поверненням виконавчого листа стягувачу. Аналіз вищезазначених норм Закону дає можливість дійти висновку про те, що вирішення питання зняття накладеного державним виконавцем арешту в разі закінчення виконавчого провадження поверненням виконавчого документу стягувачу вказаним Законом не врегульовано, тому позивач позбавлений можливості захистити своє право в іншому порядку ніж судовий. Враховуючи, що виконавче провадження закінчено, обставини, передбачені статтею 50 Закону, які перешкоджають зняттю арешту по закінченому провадженню, відсутні, тому право позивача на вільне розпорядження належним йому майном може бути захищено шляхом зняття накладеного державним виконавцем арешту. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору як інвалід 1 групи. Враховуючи, що відповідачем право позивача не порушувалось, підстави стягнення з неї судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved