Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №KGZNGA01580004 від 12 грудня 2007 року у розмірі 7655,15 доларів США, що еквівалентно 198957 грн. 40 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах даної цивільної справи міститься заява, в якій представник позивача просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір №KGZNGА01580004, за умовами якого банк надав позичальнику (відповідачу) кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк до 12 грудня 2022 року у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 9000,00 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 1725 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Період сплати встановлено з 5 по 10 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 121,39 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісіям). Пунктом 7.4. кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Відповідно до п.7.1.2 у разі порушення термінів оплати, передбачених п.7.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені, (в повному обсязі) в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. У пункті 7.3. кредитного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека будинку, що знаходиться по вулиці Примакова, 97/а в місті Знамянка Кіровоградської області. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.7.4 договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (виплати). Згідно з п.4.3 кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбаченої п.4.1,4.2,4.3 здійснюються протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобовязання має бути виконане позичальником (п. 4.4. кредитного договору). Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку встановленому договором, про що свідчать наявні у матеріалах справи прибуткові касові ордери від 12 грудня 2007 року (а.с. 13). Розрахунок кредитної заборгованості наданий позивачем свідчить про те, що [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконує не належним чином, у звязку з чим станом на 05 квітня 2016 року має заборгованість, розмір якої дорівнює 7655, 15 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 05.04.2016 року складає 198 957 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом 6326,56 доларів США, що еквівалентно станом 05.04.2016 року 164 427,29 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 750,13 доларів США, що еквівалентно станом на 05.04.2016 року 19 495,88 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 117,98 доларів США, що еквівалентно станом на 05.04.2016 року 3066,30 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 86,79 долар США, що еквівалентно станом на 05.04.2016 року 2255,67 грн., а також штрафи відповідно до договору: 9,62 доларів США штраф (фіксована частина), що еквівалентно станом на 05.04.2016 року 250 грн., 364,07 доларів США штраф (процентна складова), що еквівалентно станом на 05.04.2016 року 9462,26 грн. (а.с.4-8,9). Офіційний курс НБУ долара США до гривні станом на 05.04.2016 року склав 25,99 грн. [PERSON] звертався до Знамянського міськрйонного суду Кіровоградської області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №KGZNGA01580004 від 12 грудня 2007 року. При цьому, ухвалою суду від 06 серпня 2016 року вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі поданої [PERSON] заяви про залишення позову без розгляду. Ухвала суду не оскаржувалася і набрала законної сили. Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності\~правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За користування чужими коштами, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України). За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, дане зобов'язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього на користь банку та яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 6326,56 дол. США, заборгованості по відсоткам - 750,13 дол. США та 117,98 дол. США заборгованості по комісії. Вказана заборгованість виникла через невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасного внесення обумовленої суми коштів для погашення кредиту, сплати відсотків та комісії на рахунок банку. Відповідно до п.3 ч.1ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Тобто пеня і штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не платою за користування грошима. Розділом 4 кредитного договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день, але не менше 1 гривні, та штрафу в розмірі 250,00 грн.+5 % від суми позову, який застосовується у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 днів. Як вбачається з умов кредитного договору пеня і штраф передбачені фактично за одне і те саме порушення, а саме - порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань. Згідно зі\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Одночасне застосування штрафу як виду цивільно-правової відповідальності разом із пенею за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). Отже, не можуть бути задоволені вимоги банку про стягнення і пені, і штрафів за одне і те саме порушення умов договору одночасно. Враховуючи, що підстави для застосування неустойки позивачем доведені, але він не визначився однозначно з приводу різновиду неустойки, який підлягає застосуванню та пред'явив вимоги, які одночасному задоволенню не підлягають, суд має можливість самостійно визначити, яка з пред'явлених вимог підлягає задоволенню. Крім того, виходячи з аналізу частини 2\~статті 549 ЦК, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. За змістом п. 4.3 кредитного договору, зобов'язання нарахування штрафу повязано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Отже, нарахування позивачем штрафу у фіксованій грошовій сумі (250 грн.), не залежно від суми заборгованості, а також нарахування штрафу у відсотках від суми позову, суперечить принципу нарахування штрафу, передбаченому ч. 2\~ст. 549 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи викладене та те, що позивач має право вимагати стягнення пені, яка в даному випадку є більш дієвим заходом впливу на порушника, тому суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме пеня, а в стягненні штрафу належить відмовити. Стягнення інших штрафних санкцій окрім пені призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, яке діючим законодавством заборонено. Разом з цим, суд відзначає, що відповідно до частини другої\~статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя\~статті 533 ЦК України). Згідно зі\~статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III\~«Про банки і банківську діяльність»\~кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі\~НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті\~192, частина третя статті\~533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Така правова позиція узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові № 6-1680цс15 від 10 лютого 2016 р., яка відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковою для застосування. У судовому засіданні з'ясовано, що на момент видачі кредиту відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» мав відповідну банківську ліцензію. Водночас, дія\~Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений\~статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Саме таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в своїй постанові №3-29гс15 від 1 квітня 2015 року. З урахуванням вищенаведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь банку заборгованість з відповідача за кредитом, процентами за користування кредитом та комісії у іноземній валюті з визначенням гривневого еквіваленту на дату розрахунку заборгованості у межах позовних вимог, а саме заборгованість за кредитом 6326,56 доларів США, що еквівалентно 164 427,29 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 750,13 доларів США, що еквівалентно 19 495,88 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 117,98 доларів США, що еквівалентно 3066,30 грн., тобто всього 7194,67 доларів США, що еквівалентно станом на 05.04.2016 року 186 989,47 грн. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день платежу. Таким чином оскільки пеня в даному випадку має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на час виникнення заборгованості в цілому, з урахуванням офіційного курсу НБУ долара США до гривні станом на дату ухвалення рішення суду 28.02.2017 року, що складає 2705,37 грн. за 100 доларів США, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку пеню в сумі 2347,67 грн. (86,79 дол. США* 27,05 грн). Наявність боргу за кредитним договором та розрахунок, наданий банком, відповідачем не спростовані. Підстави для застосування положень ч 3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки відсутні, оскільки її розмір не перевищує розміру збитків. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені банком у зв'язку з подачею даного позову пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 2840,06 грн. ((186 989,47 +2347,67)*1,5%/100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial