Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на житло та зняття його з реєстрації. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.03.1983 року він являється власником житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Гайдамацька, 86, м. Чигирин, де крім нього зареєстровані його дружина [PERSON] та [PERSON]. Останній за вказаною адресою з 2011 року не проживає, його особистих речей у будинку не має, жодних витрат по утриманню та збереженню житлового будинку він не несе. Позивач самостійно сплачує кошти на утримання і збереження житла, що підтверджується квитанціями по сплаті за житлово-комунальні послуги. Особові рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги рахуються за позивачем, а також договори про надання всіх житлово-комунальних послуг також заключені за позивачем. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві, додаткових клопотань не має та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Проте, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, відповідач не зявився в судове засідання, не повідомивши суд про причини неявки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що являються сусідами позивача, який проживає, як їм відомо, лише зі своєю дружиною [PERSON] Відповідач з позивачем у житловому будинку не проживає, де відсутні його особисті речі. Останній раз свідки його бачили в 2011 році. На даний час фактичне місце перебування та проживання відповідача не відоме. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Гайдамацька, 86, м. Чигирин Черкаської області належить на праві власності позивачу по справі, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 10 березня 1983 року, посвідченого нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно довідки про склад сім'ї від 06.07.2016 №983-02-17/5, виданої виконавчим комітетом Чигиринської міської ради вбачається, що в житловому будинку, розташованого за адресою: вул. Гайдамацька, 86, м. Чигирин Черкаської області, зареєстровані: [PERSON], [INFO] (повноважний власник будинку), його дружина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], складеного депутатом Чигиринської міської ради Черкаської області [PERSON], 29.06.2016 року № 119-02-17/6 встановлено, що гр. [PERSON] проживає разом з дружиною [PERSON]А за вказаною адресою, де також зареєстрований [PERSON], який з 2011 року в будинку не проживає, що встановлено з ознак відсутності проживання його в домоволодінні. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Той факт, що з 2011 року [PERSON] жодного разу не з'являвся за місцем своєї реєстрації в судовому засіданні підтверджується зокрема і показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто право члена сім'ї власника квартири користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цим житлом та обсяг їх прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням. З огляду на припинення права власності [PERSON] на житловий будинок, суд вважає що одночасно з цим припинилось його право на користування цим будинком. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved