Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 20.05.2008 року № 5/21-3730 між Маріупольською міською радою та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 10.06.2008 року. Згідно з умовами вищевказаного договору Маріупольська міська рада передала, а [PERSON] прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по вулиці Вузівській, 6, у Кальміуському районі міста Маріуполя Донецької області, площею 0,2066 га, строком на 10 років, тобто до 20.05.2018 року, з фіксованою платою у розмірі 4% від грошової оцінки земельної ділянки за рік. В подальшому 31.08.2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.06.2008 року, згідно з яким з 29.03.2011 року орендна плата за землю (платіж) сплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки (на рік). Згідно з листом Департаменту фінансів Маріупольської міської ради від 04.08.2016 року № 03-02-14/1225 станом на 04.08.2016 року за період з лютого 2014 року по червень 2016 року відповідач має заборгованість з орендної плати за договором оренди земельної ділянки у розмірі 115957,50 гривень, а також суму пені, нараховану за невнесення орендної плати у встановлені договором строки, у розмірі 15322,17 гривень. В ході розгляду справи від представника позивача надійшла заява щодо уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем у продовж розгляду справи сплачено 28.03.2017 року - 14900 грн, 30.03.2017 року 29890 грн, 31.03.2017 року - 22100 грн, 07.04.2017 року 500 грн. та надав розрахунок договірних обовязків по орендній сплаті за землю станом на 04.05.2017 року відповідно до якої сума заборгованості у відповідача з орендної плати перед позивачем становить 34776,08 гривень та пені за договором у розмірі 10609,57 гривень, а всього 45385,65 гривень. Зазначену суму заборгованості представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача. Судові витрати просив покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 20.05.2008 року № 5/21-3730, між Маріупольською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 10.06.2008 року, який було зареєстровано у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 17.06.2008 року № 04.08.162.00334 (а.с.4-8). Згідно з умовами вищевказаного договору, Маріупольська міська рада передала, а [PERSON] прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по вулиці Вузовській, 6, в Іллічівському районі міста Маріуполя, площею 0,2066 га, строком на 10 років, тобто до 20.05.2018 року, з фіксованою платою у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки за рік. Відповідно до п. 4.4. та п. 4.5 договору оренди землі, укладеного між Маріупольською міською радою та [PERSON], орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітний) період щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Розмір орендної плати за земельну ділянку змінюється у разі індексації у встановленому законом порядку грошової оцінки. У разі індексації грошової оцінки земель міста Маріуполя, Орендар зобовязаний вносити орендну плату у новому розмірі з дня індексації. 31.08.2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.06.2008 року, згідно з яким з 29.03.2011 року орендна плата за землю (платіж) сплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки (на рік). Як вбачається з листа Департаменту фінансів Маріупольської міської ради від 04.08.2016 року № 03-02-14/1225, станом на 04.08.2016 року, за період з 01.02.2014 року по 30.06.2016 року, заборгованість з орендної плати відповідача за договором оренди земельної ділянки складає 15957,50 гривень та останньому нарахована пеня у розмірі 15322,17 гривень (а.с. 12-13). Згідно з розрахунком договірних обовязків по орендній сплаті за землю станом на 04.05.2017 року за період по травень 2017 року заборгованість з орендної плати відповідача за договором оренди земельної ділянки складає 34776,08 гривень та останньому нарахована пеня у розмірі 10609,57 гривень, а разом 45385,65 гривень. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Плата за землю справляється у вигляді орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки землі. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду) є однією з істотних умов договору оренди земельної ділянки. Земельним Кодексом України, а саме статтею 96 встановлений обовязок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в Договорі оренди землі, а саме в пп. 9.3.1.4 - «Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасної сплати орендної плати» та пп. 9.2.10 - «Орендар зобовязаний відповідно до договору своєчасно вносити орендну плату». Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. А територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено і місто Маріуполь Донецької області. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України субєктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Згідно з розясненнями, викладеними у п. 14 Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як субєкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] з 04.09.2001 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а 05.04.2013 року його підприємницьку діяльність було припинено. Таким чином, у даному випадку суд не може застосувати вимоги ст. 6 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки [PERSON] припинив підприємницьку діяльність до того, коли утворилась заборгованість по орендній платі. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно з п. 4.11 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення, доки суму простроченої орендної платне буде повністю сплачено, але не більше ніж 120% річної облікової ставки НБУ, діючої на день виникнення боргу або на день його погашення, в залежності від того, яка з цих величин більше. Суд погоджується з розрахунком пені, наведеним позивачем у позові відповідно розрахунку договірних обовязків по орендній сплаті за землю станом на 04.05.2017 року. Враховуючи зазначені вище встановлені судом обставини, підтверджені доказами, суд приходить до висновку про те, що відповідач допустив невиконання умов договору оренди земельної ділянки в частині виплати орендної плати, за що останньому була нарахована пеня. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, у розмірі 34776,08 гривень та пені у розмірі 10609,57 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 2944,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 45385,65 гривень х 100% : 131279,67 гривень ціни позову = 34,6%), тобто 34,6% від ціни позову (34,6% х 2944,00 гривень : 100% = 1018,62 гривень), що складає 1018,62 гривень.

Outcome: approved