Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому посилався на те, що 02 липня 2008 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ним - [PERSON] - укладено кредитний договір №37-ПЛ. За вказаним договором Позичальнику надається кредит в сумі 17600 доларів США, з оплатою 15-ти відсоткової ставки за користування кредитом. Невід'ємною частиною договору є також Додаток №1 (Графік зниження розміру заборгованості) де зокрема зазначений: розмір щомісячного платежу, відсотків та комісійної винагороди. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором були також укладені договори поруки: № 37-ПЛ/1 з [PERSON]; №37-ПЛ/2 з [PERSON]; №37-ПЛ/3 з [PERSON], та договір іпотеки № 37-ПЛ, відповідно до якого Іпотекодержатель передає в іпотеку Іпотекодавцю квартиру [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2008 року він придбав квартиру у [PERSON] та [PERSON], за що передав вищевказаним особам грошові кошти в сумі 105900 грн., які отримав в кредит від банку, причому, кошти він отримав саме у національній валюті України - гривні. 02 липня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] була посвідчена заява про передачу коштів за квартиру. 06 лютого 2018 року він звернувся до адвоката - Грибовода Віталія Васильовича для отримання юридичної консультації по ситуації, що склалась, оскільки заборгованість по кредиту перевищує всі розумні розміри нарахування. Відповідно до письмової консультації, що була надана адвокатом, він зрозумів, що можливо, під час укладання кредитного договору його ввели в оману, стосовно відповідності відсоткової ставки та щомісячних платежів. А саме: сума відсотків до виплати, відповідно до Графіку становить 38089,50 доларів США, тоді як реально сума має становити 26510,00 доларів США, з урахуванням саме 15 % річних. Більше того, комісійна винагорода, що передбачена п 4.7 Кредитного договору, встановлена в супереч закону, оскільки Договір не містить предмету послуги, за яку справляється комісійна винагорода. В п 4.7 Договору передбачена сума в розмірі 85,36 грн., тоді як в Графіку вже зазначена сума 17,60 Доларів США. Крім того, Банк надав йому договір для підпису, що передбачає видачу кредиту у іноземній валюті - Доларах США, проте після підписання документів йому видали кошти у національній валюті - Гривні. Зазначене свідчить про реалізовані наміри Банку ввести позивача в оману щодо валюти правочину, розміру відсотків та суті комісійної винагороди. Оскільки кредитні кошти були видані саме у національній валюті - гривні, вважає, що судом має бути встановлено даний факт у судовому рішенні із застосуванням наслідків недійсності, враховуючи національну валюту зобов'язання. Тому позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір №37-ПЛ від 02 липня 2008 року, укладений АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з [PERSON]. Також просив суд встановити факт видачі кредиту по кредитному договору №37-ПЛ, укладеному 02 липня 2008 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], у національній валюті - гривні. Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав відзив на позов, у якому зазначив, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності. Оскільки позивачем не наведено аргументів чому він звернувся до суду лише у квітні 2018 року з вимогами про визнання недійсним кредитного договору від 02 липня 2007 року, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності. Також зазначив, що кредит позивачу банком було видано у валюті зобов'язання - 17600 доларів США. Докази, що спростовували б це, позивачем до справи не додано. Банк на підтвердження видачі кредиту саме в доларах США надає виписку по рахунку позичальника за 02 липня 2008 року. Також вказав, що позивач своїм підписом у кредитному договорі підтвердив, що він погоджується з умовами кредитування, інформація щодо умов надання кредиту є повною, вичерпною та зрозумілою для позичальника, не створює для нього будь-яких перешкод для належної та у повному обсязі реалізації своїх прав та виконання зобов'язань за кредитним договором. На час укладення договору позивач розумів його умови, вважав їх справедливими, адекватними, розумними, погоджувався з ними і жодних заперечень проти них не мав, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі, що підтверджується підписом позивача в кредитному договорі та додатках. Включаючи до умов договору сплату комісії в розмірі 85 грн. 36 коп., сторони реалізували принцип свободи договору. Кредитний договір відповідає встановленим законодавством вимогам, умови цього договору не суперечать положенням нормативно-правових актів, а тому він повинен виконуватись належним чином. Позовна вимога про встановлення факту отримання кредитних коштів в іноземній валюті не узгоджується з положеннями Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України. Тому в задоволенні позову [PERSON] відповідач просив відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 18 червня 2018 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та призначення експертизи: витребувано у Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» докази та призначено судово-економічну експертизу, виконання якої доручено експертам Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т.1, а.с.81). 23 липня 2018 року відповідачем на виконання ухвали суду надано докази: виписки по рахункам позивача (т.1, а.с.101-257, т.2, а.с.1-112). Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року відновлено провадження у справі після повернення до суду справи з висновком експерта (т.2, а.с.147). В судовому засіданні, яке відбулося 11 січня 2019 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про виклик в судове засідання експерта Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса [PERSON] з метою надання пояснень по суті висновку експертного дослідження. Ухвалою суду від 11 січня 2019 року дане клопотання представника позивача було задоволено. Ухвалою суду від 31 січня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2, а.с.182). Також в судовому засіданні, яке відбулося 25 лютого 2019 року, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про виклик в судове засідання керівника експертної установи - Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса для надання пояснень щодо висновку експерта. В задоволенні даного клопотання судом відмовлено. Інші клопотання та заяви з процесуальних питань сторонами суду не подавались. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Грибовод В.В. позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. При цьому посилалися на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Дикий Я.П., участь якого в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції, проти позову заперечив. Вважає, що підстави для визнання договору недійсним, а також для встановлення факту видачі кредиту в національній валюті України відсутні. Тому просив застосувати позовну давність при вирішенні спору, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, 02 липня 2008 року Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] укладено кредитний договір №37-ПЛ. За умовами вказаного договору банк (АТ «Банк «Фінанси та Кредит») надає позичальнику ([PERSON]) в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 17600 доларів США з оплатою по процентній ставці 15,0 процентів річних (т.1, а.с.9-13). Для обліку наданих кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок [NUMBER]. Видача кредитних ресурсів за цим договором провадиться на підставі письмової заяви позичальника за погодженням з банком. Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 01 липня 2028 року. Також згідно вказаного договору позичальник зобов'язався щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах в складі ануїтетного платежу, розмір якого становить 235 доларів США (т.1, а.с.9-13). Відповідно до п.4.1. договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 15,0 процентів річних. Пунктом 4.7. договору також передбачено, що позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 85,36 грн. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час укладення 02 липня 2008 року сторонами кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. При цьому, на час укладення сторонами кредитного договору вказаною нормою не заборонялася видача споживчих кредитів в іноземній валюті. Тому укладення сторонами кредитного договору №37-ПЛ від 02 липня 2008 року, у якому сторони визначили кредитними ресурсами грошові кошти банку в іноземній валюті, а саме 17600 доларів США, в повній мірі відповідало нормам чинного на той час законодавства. Позивач однією із підстав свого позову зазначає видачу за вказаним кредитним договором коштів в національній валюті України - гривні, а не в доларах США. Але вказані обставини фактично стосуються виконання сторонами укладеного ними договору. Як передбачено ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Але порушення стороною умов зобов'язання не тягне за собою недійсності правочину. Тому у випадку видачі позивачу кредиту в національній валюті України за кредитним договором №37-ПЛ від 02 липня 2008 року, у нього виникло б право вимагати належного виконання банком свого зобов'язання. Визнання ж цих причин договору недійсним чинним законодавством України не передбачено. Але, як вбачається з даних виписки по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER], 02 липня 2008 року на вказаний рахунок «Полтавським РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зараховано 17600 доларів США в якості видачі кредиту згідно договору №37-ПЛ від 02 липня 2008 року (т.1, а.с.91). Тому посилання позивача на введення його в оману відповідачем щодо валюти, у якій укладено договір, в судовому засіданні підтвердження не знайшли. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вказаним вимогам оспорюваний договір відповідає. Суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на положення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Частину четверту статті 11 доповнено новим абзацом третім згідно із Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI, тобто після укладення сторонами кредитного договору. Відповідно, положення абзацу третього ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами. Інші підстави для визнання кредитного договору №37-ПЛ від 02 липня 2008 року недійсним судом не встановлені. Кредитний договір між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому позивач [PERSON] на момент укладення договору не заявляв жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору. З наведеного вбачається, що позивач чітко усвідомлював ризики, пов'язані з одержанням кредиту в іноземній валюті, приймав їх та погоджувався на укладення договору на цих умовах. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним. Оскільки суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, позовна давність при вирішенні справи по суті ним не застосовується. Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту видачі кредиту у національній валюті України - гривні, суд виходить з наступного. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Обставини щодо валюти, у якій були видані кредитні кошти, можуть бути встановлені позасудовим порядком. Зокрема, як вже встановлено судом, згідно даних виписки по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER], 02 липня 2008 року на вказаний рахунок «Полтавським РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зараховано 17600 доларів США в якості видачі кредиту згідно договору №37-ПЛ від 02 липня 2008 року (т.1, а.с.91). Також з зазначеної виписки вбачається, що зарахована на вказаний рахунок позивача валюта була переоцінена за курсом 484,93 грн. за 100 доларів США: 17600 доларів США - 85347,70 грн. Тому в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту видачі кредиту у національній валюті України - гривні також необхідно відмовити. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed