Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 18858.26 грн. заборгованості за договором від 28.08.2011 року без номера у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8500,00 грн. зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Представник позивача у письмовому зверненні до суду просить справу розглядати за його відсутності, на позові наполягає. Відповідно до інформації Сватівської обласної психіатричної лікарні та висновку лкк Сватівської обласної психіатричної лікарні, [PERSON] проходить лікування у вигляді примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом, за станом здоров'я приймати участь у судовому засіданні не може. Прокурор вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки відповідач до укладення договору був визнаний судом недієздатним, тому відповідно до ч.1 ст.226 ЦК України вказаний правочин є нікчемним і на даний час відповідачу не встановлено опіку. Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково у розмірі стягнення заборгованості за кредитом - 8488.13 грн., в іншій частині відмовити за безпідставністю. Ч.1 ст. 30 ЦК України констатує, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. На вимогу ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. На підставі ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як передбачає ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог ч.1 ст. 226 ЦК України, опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 березня 2009 року ( а.с. № 121) [PERSON] визнано недієздатним, тобто відповідно до ч.1 ст. 30 та ч.1 ст. 39 ЦК України особою, яка не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Сторонами суду не надано доказів щодо встановлення над [PERSON] опіки. На момент укладення спірного договору - 28 серпня 2011 року відповідач був недієздатним, тому відповідно до ч.1 ст. 226 та ч.1 ст.215 ЦК України вказаний договір є нікчемним і визнання цього правочину недійсним судом не вимагається. Тому, на виконання ч.1 ст. 216 ЦК України кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а саме відповідач зобов'язаний повернути позивачу отриманий кредит, а саме 8488.13 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial