Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] укладено договір поставки продуктів харчування шляхом оформлення видаткових накладних: від 01.02.2011 року № 3402 на суму 200 000, 10 грн.; від 02.02.2011 року № 3522 від 164 999, 98 грн.; від 05.02.2011 року № 4108 на суму 150 000, 47 грн.. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі - поставив товар в обумовленій кількості та якості, натомість відповідач [PERSON] грошові кошти на загальну суму 515 000, 55 грн. не перерахував. Крім того, 01 квітня 2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, за яким останній поручався перед позивачем відповідати по зобов'язанням [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконав умови договору, не сплатив позивачу кошти за поставленний товар, просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 551 000, 55 грн. заборгованості за поставлений товар, а також судові витрати у розмірі 7725,02 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, зазначивши, що товар відповідачу був поставлений на підставі видаткових накладних, окремий договір поставки між сторонами не укладався, кошти за поставлений товар відповідачами не сплачені. Представник відповідача [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що кошти за товар не сплачені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутністю. Позов не визнав, оскільки вважає, що вимогу до поручителя при виконанні ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено протягом строку дії договору поруки, тобто до 01.01.2012 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів та інших правочинів. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Аналогичні вимоги законодавства щодо форми та умов договорів містяться також і в ст.174, 180 ГК України. Позивач в своєму позові зазначає, що між приватним підприємством «Віжес» та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договором поставки оформлений лише одним документом - видатковою накладною. Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.2,3 ГК України). При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК). Представник позивача в судовому засідання в обґрунтування укладання договору поставки з відповідачем [PERSON] надав суду копії видаткових накладних, як підставу виникнення договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] Разом з тим, суд вважає таке твердження необґрунтованим та недоведеним з наступних підстав. Так, договір поставки передбачає передачу товару постачальником, а інша сторона повинна прийняти цей товар та оплатити його. Проте, у наданих копіях видаткових накладних: від 01.02.2011 року № 3402 на суму 200 000, 10 грн.; від 02.02.2011 року № 3522 від 164 999, 98 грн.; від 05.02.2011 року № 4108 на суму 150 000, 47 грн. відсутній підпис отримувача товара, скріплений відповідною печаткою. Крім того, відсутне посилання, яка саме господарська операція здійснюється на підставі зазначених видаткових накладних. В судовому засіданні сторони не пояснили та не надали доказів щодо того, яким чином, ким, де здійснювалось одержання товару, погрузка та його перевезення (ким , на підставі яких документів та на які склади тощо), відображення вказаної угоди у бухгалерському обліку підприємства. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що відсутнє підтвердження факту отримання товару відповідачем за видатковою накладною, тобто факт укладення угоди постачання та виникнення зобов'язання за цією угодою не підтверджено. Необхідність складання первинного документу передбачена нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV, відповідно до статті 1 якого первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV, первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій і є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні містити визначені законом обов'язкові реквізити. Проте, позивач не надав суду належних первинних документів на підтвердження реального характеру господарської операції- поставки товарів та зміни у структурі активів і зобов'язань позивача (товарно-транспортних накладних, складських довідок, подорожніх листів тощо), а також витягів з регістрів бухгалтерського обліку, в якому відображено здійснення вказаної господарської операції, в зв'язку з чим не відомо чи здійснювалася поставка товарів відповідачу [PERSON] Таким чином, заявляючи вимогу про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 551 000, 55 грн. заборгованості за поставлений товар, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаної вимоги, у зв'язку з чим, суд вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed