Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.04.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 18000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що відносно питання про встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25.10.2016 року має заборгованість в розмірі 38117 грн. 98 коп., яка складається з наступного: 15201 грн. 33 коп. - тіло кредиту; 7428 грн. 05 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12247 грн. 27 коп. - заборгованість за пенею за прострочене зобов'язання; 950 грн. 00 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн.; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1791 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 38117 грн. 98 коп. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми тіла кредиту в розмірі 15201 грн. 33 коп. визнав, в задоволенні вимог про стягнення суми заборгованості за відсотками, пенею та штрафом просив відмовити зважаючи на наступні обставини, а саме відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень закріплених у ст.64 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тобто з відповідача можливе стягнення тільки одного виду цивільно-правової відповідальності, а саме штрафу. Представником відповідача до суду була подана заява про застосування позовної давності в частині стягнення неустойки (штрафу), відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України з мотивів того, що останній платіж відповідачем було здійснено 22 листопада 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 25 листопада 2016 року. Відносно вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 7428 грн. 05 коп. відповідач просив відмовити, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка змінювалась як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. Проте будь-яких обґрунтувань зміни відсоткової ставки позивачем не надано, а також не надано відомостей про інформування позичальником про зміну відсоткової ставки відповідно до умов договору та вимог закону. Окрім того, посилаючись на положення ч.3 ст.551 ЦК України, відповідач просив зменшити розмір неустойки враховуючи істотні обставини, а саме стан здоров'я [PERSON], її добросовісне відношення до погашення кредиту протягом 2011-2015 р.р. та скрутне матеріальне становище, а саме мінімальний розмір пенсії. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 14.04.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 18 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно розрахунку наданого позивачем (а.с.7-11) заборгованість відповідача станом на 25.10.2016 року складає 38117 грн. 98 коп., з яких: 15201 грн. 33 коп. - тіло кредиту; 7428 грн. 05 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12247 грн. 27 коп. - заборгованість за пенею за прострочене зобов'язання; 950 грн. 00 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн.; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1791 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова). 14 червня 2018 року у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною 4 вищезазначеної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості убачається, що відсоткова ставка протягом періоду з квітня 2011 року по жовтень 2016 року змінювалась як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення. Проте будь-яких обґрунтувань зміни відсоткової ставки позивачем не надано, механізм нарахування відсотків не визначено, а також не надано відомостей про інформування позичальника про зміну відсоткової ставки відповідно до умов договору та вимог закону. З огляду на наведене, суд вважає наданий розрахунок відсоткової ставки неналежним доказом та приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Стосовно вимог про стягнення штрафу та пені суд вбачає за доцільне відмовити з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Можливості одночасного застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суд не вбачає, а тому вважає правильним виключити зі складу загальної заборгованості відповідача штрафи. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Договору). Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відтак у зв'язку із неможливістю застосування одночасно як виду цивільно-правової відповідальності пені та штрафу, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені. В частині вимог про стягнення штрафу представник відповідача просив застосувати строки позовної давності. З розрахунку заборгованості убачається, що останній платіж позичальником здійснено 22 листопада 2015 року, із цим позовом банк звернувся до суду 25 листопада 2016 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Передбачене п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг положення, що позовна давність становить 50 років застосуванню не підлягає з огляду на наступне (а.с.29). Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що сторони уклали правочин про збільшення позовної давності у порядку, що визначений ст.207 ЦК України, тобто на документі, зміст якого передбачає збільшення строку позовної давності, містяться підписи обох сторін. Відтак, з урахуванням положення ст. 258 ЦК України та ту обставину, що останній платіж позичальником здійснено 22 листопада 2015 року, із цим позовом банк звернувся до суду 25 листопада 2016 року, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у зв'язку із спливом позовної давності. Таким чином, беручи до уваги визнання [PERSON] позову в частині суми за тілом суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 201 грн. 33 коп. В цій частині суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення судом. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial