Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 19.09.2015 року о 17.00 год. по вул. Червоноармійській в с. Надлак відповідач керуючи автомобілем ЗІЛ д.р.н. ВА 5078 ВВ порушив вимоги п. п. 2.3 б, 10.1, 16.12 ПДР України та не надав позивачу перевагу в проїзді на мотоциклі «ЯВА-350»д. р. н. 3068 ЧКВ, яким він керував та здійснив зіткнення, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран колінного суглобу з пошкодженням сухожилку чотирьохголового мяза стегна лівої ноги, ран правої пятки, 3-4 пальців лівої кисті. 19.09.2015 року відомості за фактом ДТП були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за № 1201512020200000381 та розпочато досудове розслідування по якому постановою слідчого Новоархангельського РВ УМВС від 07 жовтня 2015 року позивач залучений, як потерпілий. По даному кримінальному провадженню були призначені та проведені судово-медичні експертизи відповідно до висновків яких у позивача мали місце тілесні ушкодження у вигляді рваних ран лівого стегна, правої пятки, 3 та 4 пальця лівої кісті відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя терміном більше шести днів. У звязку з тим, що відповідно до висновків судово-медичних експертиз позивачу причинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, 27.05.2016 року було закрито у звязку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення. Після отримання тілесних ушкоджень після ДТП в період з 19.09.2015 року по 20.09.205 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, переніс три операції, а з 30.09.2015 року на амбулаторному лікуванні в місцевій лікарні. В період з 09.11.2015 р. по 30.11.2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Кіровоградської обласної лікарні де йому провели хірургічну операцію з пересадки шкіри. На лікування від дорожньо-транспортної пригоди позивачем було витрачені кошти на придбання ліків на суму 11985,07 грн. Оскільки позивач, не міг самостійно пересуватися, а була необхідність їздити на лікування, на операцію, на консультації до лікарів в м. Кіровоград на паливно-мастильні матеріали останнім були витрачені кошти в сумі 3736,69 грн., загалом на відновлення стану здоровя позивачем було витрачено15721,76 грн. Крім того, позивачу відповідачем спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що він переніс душевні страждання від того, тривалий час був прикутий до ліжка, переносив фізичний біль, переживав за стан свого здоровя, був відірваний від звичайного способу життя, та за стан його здоровя переживали його рідні та близькі йому люди, а так як позивач являється студентом Кіровоградського технікуму механізації сільського господарства він пропустив майже півроку занять і переживав, щоб його не відрахували, а тому він оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі 25000 грн. враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заподіну майнову шкоду в сумі 15721,76 грн., моральну (немайнову) шкоду в сумі 25000 грн., судові витрати та витрати за отримання юридичної допомоги. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив справу слухати справу у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. За клопотанням представника позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2016 року було замінено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування заподіяної джерелом підвищеної небезпеки матеріальної та моральної шкоди неналежного відповідача на належного відповідача [PERSON] /а.с.65/. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~ Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних письмових доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Згідно ст. ст.\~ 10,\~ 11,\~ 60 ЦПК України\~ кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 27.05.2016 року слідчий Новоархангельського відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області закрив кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015120200000381 від 19.09.2015 року у звязку з встановленою відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України. Зокрема в описовій частині постанови встановлені наступні обставини, що 19.09.2015 року о 17.00 год. по вул. Червоноармійській в с. Надлак відповідач керуючи автомобілем ЗІЛ д.р.н. ВА 5078 ВВ порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.12 ПДР України не надав позивачу перевагу в проїзді на мотоциклі «ЯВА-350»д. р. н. 3068 ЧКВ, яким він керував та здійснив зіткнення, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран колінного суглобу з пошкодженням сухожилку чотирьохголового мяза стегна лівої ноги /а.с.18/. В ході досудового розслідування було проведено наступні слідчі дії. 07.10.2015 позивача залучено в якості потерпілого в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120151200000381 від 19.09.2015 року/а.с.6/. Проведено судово-медичну експертизу, згідно якої у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ран лівого стегна, правої пятки, 3-4 пальців лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоровя, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 17.01.1995 року № 6 п. п. 2.3.2; 2.3.3. Тілесні ушкодження у вигляді саден правої гомілки, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 року № 6 п.п. 2.3.5. Згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого № 16302 гр. позивач отримував лікування в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні з 19.09.15 р. по 29.09.15р. Далі звертався в поліклінічне відділення 30.09.15 р., 02.10.15 р. та 05.10.2015 р., де йому, згідно запису в амбулаторній карті від 05.10.2015, були зняті шви та зроблено обробку області ран. Будь-яких інших записів, стосовно лікування даних ран, в амбулаторній карті не мається. У медичні карті стаціонарного хворого опікового відділення Кіровоградської обласної лікарні №19398 на імя позивача вказано, що у останнього маються тілесні ушкодження у вигляді посттравматичної грануліруючої рани правої гомілки (з приводу якого проводилось оперативне лікування). У представленій медичній картці стаціонарного хворого № 1302 травматологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні вказано, що при госпіталізації 19.09.2015 р (після травми) у позивача малися тілесні ушкодження у вигляді саден правої гомілки, які не-були визначені як рани, та відповідно не лікувались, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом міністерства охорони здоровя України від 17.01.1995 року № 6, методичні вказівки п. п. 4.7: «загострення попередніх захворювань після спричинення тілесного ушкодження, а також інші наслідки ушкодження, обумовлені не власне характером цього ушкодження, а випадковими обставинами (наприклад, алкогольним спянінням, правцем), індивідуальними особливостями організму (наприклад гемофілією), дефектами надання медичної допомоги і т. п. не повинні враховуватися при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Дані ушкодження могли утворитись 19.09.2015 року. Тілесні ушкодження, які мають місце у позивача виникли від дії твердих тупих предметів, як наслідок зіткнення мотоцикла з зовнішніми частинами автомобіля, а саме від дії частин мотоцикла. Дані тілесні ушкодження не могли утворитись від падіння позивача з вертикального положення на горизонтальну поверхню асфальту /а.с.7-12/. По провадженню також було проведено судово-автотехнічну експертизу відповідно до якої, в дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], повинен був, під час руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою а перед проїздом рівнозначного перехрестя дати дорогу мотоциклу [NUMBER], який наближався до даного перехрестя праворуч, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], в даній дорожній обстановці, виконуючи вимоги п. п. 2.3. «б», 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору мав у своєму розпорядженні технічну можливість, уникнути ДТП, тому можливо дійти до висновку, що його дії не відповідали вимогам п. п. 2.3. «б», 10.1. 16.12 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, що склалася, водій мотоцикла [NUMBER] [PERSON], в момент виникнення небезпеки для його руху, повинен був негайно зменшити швидкість руху керованого ним мотоцикла аж до його зупинки (з технічної точки зору - застосувати екстрене гальмування, як найбільш ефективний спосіб для уникнення даного ДТП), тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], в даній дорожній обстановці, виконуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, тобто будучи уважним, стеживши за дорожньою обстановкою, відповідно зреагувавши на її зміну, перед початком та зміною напрямку руху (поворот ліворуч), на перехресті рівнозначних доріг, надавши дорогу мотоциклу «Ява-350» що наближався праворуч він ([PERSON]) з технічної точки зору мав у своєму розпорядженні технічну можливість, уникнути ДТП, тому можливо дійти до висновку, що його дії знаходяться в причинному звязку з ДТП /а.с.13-16/. Власником транспортного засобу, а саме автомобіля «ЗІЛ»,реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є [PERSON] /а.с.17/. З письмового пояснення наданого [PERSON] вбачається, що вранці 19.09.2015 року він передав [PERSON] у тимчасове користування автомобіль «ЗІЛ», реєстраційний номер [NUMBER]. Разом з автомобілем [PERSON] передав [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В своєму поясненні вказав, що в трудових відносинах з [PERSON] не перебуває, обставини самої ДТП йому не відомі, так як на її момент знаходився на роботі та брав участь у зборі врожаю /а.с.60/. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Оскільки [PERSON] передав відвідачу ключі та технічний паспорт на зазначений вище автомобіль, а тому останній і повинен відповідати за спричинену ним шкоду, оскільки на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди був законним користувачем та володільцем зазначеного транспортного засобу. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа звільняється, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу зазначених норм права та бланкетної норми права вбачається шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, в нашому випадку автомобілем, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє цим джерелом підвищеної небезпеки, виключенням є тільки положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України (непереборна сила або умисел потерпілого). Але відповідач явку в судове засідання проігнорував та не надав суду документів, які б спростовували його цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, а тому повинен відшкодувати її виходячи з вказаних нижче розрахунків. Крім того досліджені судом документи, які були зібрані в ході досудового розслідування, переконливо вказують на цивільну відповідальність останнього. Загальна сукупність дій відповідача, а саме отримання у користування автомобіля та технічних документів на нього, керування автомобілем в порушення Правил дорожнього руху України , знаходяться в прямому причинному звязку з настанням наслідків від зазначених дій, а саме вчинення дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння тілесних ушкоджень позивачу. З урахуванням викладено суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідач повинен в повному обсязі відшкодувати позивачу витрати (майнову шкоду) понесенні ним під час лікування, а саме на придбання ліків, витрачання коштів на пальне, що загалом складає виходячи з квитанцій наданих суду /а.с.19-27/ в загальній сумі 14821,25 грн. В частині стягнення коштів внесених позивачем, як благодійна допомога, відшкодуванню не підлягають, оскільки зазначений внесок здійснюється з власної ініціативи, користуючись власним переконанням, і є його волевиявлення, а не обовязковим платежем при поступленні до лікувальної установи. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує те, що позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях позивача від ситуації як склалася через дорожньо-транспортну пригоду, від чого він переносив нестерпний фізичний біль, тривалий час не міг пересуватися, внаслідок чого був відірваний від звичайного способу життя. Крім цього, вищевказана ситуація змусила переживати рідних і близьких позивача за стан його здоровя, крім того позивач в звязку з отриманою травмою вимушений був пропустити певний період (час) занять, а тому суд виходячи із принципів розумності та справедливості суд визначає моральну (немайнову) шкоду в сумі 10000 грн. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесенні останнім при зверненні до суду, а також витрат за отримання юридичних послуг. На підставі наведеного, та

Outcome: partial