Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 30.11.2014 року заборгованість [PERSON] складає 33320,70 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 9112,89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20274,54 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 3088,27 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 595,00 штраф (процентна складова). Ленінським районним судом м. Запоріжжя відповідно до рішення від 15.02.2012 року з [PERSON] стягнута сума заборгованості за кредитним договором № б\\н від 04.02.2008 року в сумі 20575,65 грн., а тому сума заборгованості станом на 30.11.2014 року складає 12745,05 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та понесені судові витрати, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявлявся. З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМВС УДМС України від 15.01.2015 року вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою [INFO] куди йому направлялась судова повістка про виклик до суду. В судове засідання на 03.02.2015 рок відповідач судову повістку отримав, в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду свої письмові заперечення проти позову. В судове засідання 26.02.2015 року відповідач повістку не отримав та не повідомив суд про зміну місця проживання (перебування), тому згідно за ст. 77 ЦПК України повістка вважається доставленою, що відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності відповідача. В запереченнях проти позову відповідач [PERSON] зазначає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав: по-перше, позивачем заявлено позов, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за яким Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення від 15.02.2012 року, а тому позов не підлягає розгляду, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а задовольнивши вимоги позивач суд здійснить подвійне стягнення, яке не передбачене законом. По-друге, в разі невиконання боржником вимог кредитора, задоволених рішенням суду, кредитор не позбавлений права на отримання сум, але передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України (3% річних), а не стягнення процентів і пені, як просить позивач. По-третє, відповідач просить застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом установлено, що 04.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON] укладено Кредитний договір № б/н згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 30.11.2014 року заборгованість [PERSON] складає 33320,70 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 9112,89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20274,54 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 3088,27 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 595,00 штраф (процентна складова). Ленінським районним судом м. Запоріжжя відповідно до рішення від 15.02.2012 року з [PERSON] стягнута сума заборгованості за кредитним договором № б\\н від 04.02.2008 року в сумі 20575,65 грн., а тому сума заборгованості станом на 30.11.2014 року складає 12745,05 грн. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки судом встановлено, що 15.02.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено судове рішення за позовом ПАТ КБ «ПриваБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.02.2008 року, згідно якого стягнуто заборгованість станом на 30.09.2011 року на загальну суму 20575,65 грн., з яких: 9112,89 грн. заборгованість за кредитом; 9394,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 850,36 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи - 250 грн. (фіксована частина); 967,89 грн. (процентна складова). Вказане рішення ніким не оскаржено і набрало законної сили. Наразі позивач просить стягнути з відповідача різницю заборгованості за кредитним договором станом на 30.11.2014 року і станом на 30.09.2011 рік, яка складається з збільшених процентів за користування кредитом та комісії, нарахованого штрафу відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, предмет даного позову та позову розглянутому 15.02.2012 року не є тотожнім. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підставі, зокрема зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 УК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір між сторонами у справі є дійсним, а тому грошові зобовязання нараховуються згідно його умов. Що стосується позовної давності у справі то суд вважає, що вона перервана зверненням позивача до суду в 2011 році. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані, і підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved