Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок [ADDRESS] . За час свого життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь [PERSON] , заповіт посвідчений 23 вересня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 67, яким заповіла останній все належне їй спадкове майно. У встановлений законом строк, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином право власності на вищезазначене спадкове майно, в порядку спадкування перейшло до [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , спадкоємцем якої була [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав юридично. За час свого життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь позивача, заповіт посвідчений 21 лютого 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 26, яким заповіла позивачу право власності на вищезазначений житловий будинок. У встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В подальшому, постановою від 11 листопада 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 01 січня 2004 року, зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. За час свого життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь [PERSON] , заповіт посвідчений 23 вересня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 67, яким заповіла останній все належне їй майно. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, що передбачено ст. 527 ЦК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У встановлений законом строк, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отже прийняла її відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, однак належним чином не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , спадкоємцем якої була [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав юридично. За час свого життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь позивача, заповіт посвідчений 21 лютого 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 26, яким заповіла позивачу вищезазначений житловий будинок. У встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 11 листопада 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії заповітів, копії звернень з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved