Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], який в ході розгляду справи був уточнений, про усунення від права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що [INFO] року помер [PERSON], за життя останній склав заповіт, за яким належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповів позивачу. Після смерті спадкодавця протягом шестимісячного терміну позивач звернувся до першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. Також, до нотконтори звернулася дочка померлого [PERSON] Просить усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті батька на підставі ст.1224 ЦК України та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що зазначене визнання позову суперечить закону. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], на протязі шестимісячного строку звернулися донька померлого [PERSON] та онук померлого [PERSON] Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька: [PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши заяву до нотаріальної контори. Вказані обставини підтверджуються відповіддю Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 20.02.2018 №454/01/16. Відповідно до вимог ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Як роз'яснено в п. 6, 20, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В матеріалах справі відсутні відомості, які б свідчили про те, що спадкодавець додатково потребував допомоги та просив про неї у [PERSON], а також те, що відповідач, маючи змогу надати допомогу, умисно ухилявся від її надання. Об'єктивно дослідивши всі належні та допустимі докази у справі, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed