Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 червня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 червня 2011 року уклав шлюб з відповідачем, від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки не склалися через різні погляди на сімейне життя та взаємне непорозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного, припинення шлюбних відносин та окремого проживання. Спору щодо поділу спільного майна на час звернення до суду немає. Дитина після розірвання шлюбу за згодою сторін залишиться проживати з матір`ю - відповідачем. Просив розірвати шлюб з відповідачем, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник - адвокат Клещ О.В. в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та представника позивача, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 29 червня 2011 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №79, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29 червня 2011 року. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 жовтня 2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що шлюбні відносини припинено через різні погляди на життя та взаємні непорозуміння, втрату почуттів любові та поваги, у зв1язку з чим давно припиненні шлюбні відносини, сторони мешкають окремо. Зазначає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам. Дитина після розірвання шлюбу за згодою сторін залишиться проживати з відповідачем. Відповідач позов визнала в повному обсязі. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а оскільки шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн., інша частина судового збору в розмірі 420,40 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved