Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 26 січня 1980 року між ними був зареєстрований шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач мотивує свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя припинено і на примирення позивач не згодний. Позивач в судове засідання не з»явився, проте згідно з адресованою до суду нотаріально завіреною письмовою заявою, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявилася, проте згідно з адресованою до суду заявою просила справу розглядати без її участі. Позовні вимоги визнала частково та просила суд врахувати її майновий стан та звільнити її від стягнення з неї сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: з Свідоцтва про шлюб серії ІСР №130033 від 27 травня 2016 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Овчаренко) зареєстрований у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №114 (а.с.7). Судом достовірно встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, категорично наполягають на розлученні, а отже бажання розірвати шлюб у сторін є взаємним. Також відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки, відповідачем в заяві не вказано про бажання змінити прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу прізвище відповідачу залишити «Тицькун». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. При цьому, на підставі ч.3 ст.82 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Як вбачається з довідок Чернігівського обласного онкологічного диспансера, відповідач з 2009 року перебуває на обліку з приводу свого захворювання та потребує лікування, тому заява відповідача про звільнення її від оплати судового збору за поданий [PERSON] позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За таких обставин, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та зважаючи на те, що сторони наполягають на розлученні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial