Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, в якому просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] та участі у його вихованні; збільшити йому час для участі у вихованні сина, встановивши, наступний порядок: у період навчання в шкільному закладі (навчальний рік з 01 вересня по 31 травня) - з 01 по 07 число кожного місяця включно та з 15 числа по 21 число поточного місяця включно шляхом перебування [PERSON] у вказаний період на території фактичного проживання батька; під час осінніх та весняних канікул по 4 (чотири) календарних дні в кожний із зазначених періодів, як в м. Харкові, так і за межами міста; під час зимових канікул сім календарних днів, як в м. Харкові, так і за межами міста; під час літніх канікул в період з 01 червня по 31 серпня, як в м. Харкові, так і за межами міста загальною кількістю не менше 45 календарних днів. Зобов'язати [PERSON] повідомляти його про термін від'їзду та місце перебування сина, [PERSON], за межі м. Харкова шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед від'їздом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 08.08.1998 року між ним, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №461 у Жовтневому відділі реєстрації актів громадського стану в м. Харкові. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними, [PERSON] та [PERSON], фактично припинено з 2009 року, а тому 22 вересня 2010 року рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №2-10886/2010 року шлюб між нами розірвано. При цьому за взаємною згодою [PERSON] та [PERSON] син, [PERSON], залишився проживати разом з матір'ю. Рішенням №306 Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 04.06.2014 року, [PERSON], встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та визначено час: перша, третя п'ятниця з 20-30 до 15-00 неділі та 20 днів влітку оздоровлення. Після винесення вказаного рішення відповідачка не одноразово порушує встановлений порядок його участі у вихованні малолітнього сина: 18.07.2014 року, 03.10.2014 року, 03.04.2015 року, 17.04.2015 року, що проявлялось в наступному - відповідачка не надає позивачу бачитись з сином у визначений рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області час, аргументуючи свою поведінку постійними змінами у розкладі тренувань їх сина, не надаючи при цьому такого розкладу, та тим, що дитині необхідно посилено вчити завдані уроки, ігноруючи той факт, що він також може успішно та залюбки допомогти своїй дитині у виконанні шкільного домашнього завдання. В зв'язку з чим він був вимушений звернути з вказаним вище позов до суду. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав вказаних в ньому та просили його задовольнити у повному обсязі . Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, при цьому позивачка пояснила, що вона ні коли не чинила перешкод відповідачу в спілкуванні з їх сином, а навпаки не заперечує проти додаткового часу спілкування з дитиною, однак вважає, що це потрібно робити тільки з дозволу дитини та по його бажанню. При цьому пояснила, що дійсно декілька раз вона не давала сина відповідачу, однак це було коли син був хворий. Представник третьої особи: управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, так як вважає, що час який був наданий відповідачу рішенням №306 Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 04.06.2014 року є достатній для їх спілкування, так як саме такий порядок влаштовує дитину, а задоволення позову буде суперечити інтересам дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково за наступними підставами. Судом встановлено, 08.08.1998 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №461 у Жовтневому відділі реєстрації актів громадського стану в м. Харкові. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №2-10886/2010 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON], залишився проживати разом з матір'ю.. Відповідно до ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При неможливості добровільного узгодження питання спілкування з дитиною спір вирішується органом опіки та піклування (ст.158 СК) чи судом (ст.159 СК). Рішенням №306 Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 04.06.2014 року мені, [PERSON], встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та визначено час: перша, третя п'ятниця з 20-30 до 15-00 неділі та 20 днів влітку оздоровлення Відповідно до п.3 ст.158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Однак, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] вказане рішення у повному обсязі не виконується, що унеможливлює належне спілкування позивача з дитиною та його участь у вихованні сина, що підтверджується протоколом прийняттям заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17.04.2015 року та зверненням [PERSON] до [PERSON] про невиконання рішення ХМР№ 306 від 04.06.2014 року. Суд не бере до уваги твердження відповідача, про те що вона не дає бачитися позивачу з дитиною, коли він хворіє, так як на підтерження суду не було надано належних та допустимих доказів Згідно зі ст.159 СК України позов про усунення перешкод у вихованні дитини є позовом про заперечення поведінки особи, яка чинить іншому у здійсненні ним свого права. Так, згідно вказаної статті, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до роз'яснень, що є в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду №3 від 15 травня 2006 року) , у частині яка не суперечить положенням Сімейного Кодексу України, при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та з необхідності їх нормального розвитку і виховання. Тому позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідачки не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з сином та участі у його вихованні в порядку встановленому рішенням ХМР№ 306 від 04.06.2014 року підлягають задоволенню. Крім того, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У судовому засіданні 16.03.2016 року судом було заслухано думку дитини - [PERSON] та з'ясовано, що неповнолітній [PERSON], не бажає, щоб було встановлено додатковий час спілкування з батьком, стверджує, що йому достатньо часу, який було встановлено згідно з рішенням ХМР, зазначив, що коли його батько забирає до себе додому, де окрім нього в однокімнатній квартирі мешкає його нинішня дружина та її донька він почувається не дуже комфортно, також зазначив, що коли в призначений час батько його забирає він не завжди приділяє йому належної уваги, а іноді йде на роботу залишаючи його зі своєю дружиною та її донькою. Просив не змінювати порядок побачень, які були призначені рішенням ХМР. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача щодо збільшення часу для участі у вихованні дитини позивачем у повному обсязі, при цьому суд враховував інтереси дитини, вік дитини та безпосередньо думку дитини та представника органу опіки та піклування та бере до уваги рішення №306 Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 04.06.2014 року згідно якого встановлено порядок участі батька, [PERSON] у вихованні сина, тому суд вважає, що на час розгляду справи у суді, наявний термін спілкування позивача з сином, є достатнім, а тому не потребує визначення додаткового строку у цьому питанні. Що стосується позовних вимог про зобов'язання [PERSON] повідомляти позивача про термін від'їзду та місце перебування сина, [PERSON], за межі м. Харкова шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед від'їздом, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 153,157-159 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду №3 від 15 травня 2006 року) суд ,

Outcome: partial