Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.12.2014 року він надав у безпроцентну позику відповідачу грошові кошти у сумі 6300 доларів США, а [PERSON] зобов'язалася згідно умов договору в строк до 03.02.2015 року повернути йому позику. Підтвердженням договору є письмова розписка про позику грошей, яка була складена та підписана в присутності свідків. Відповідачкою було порушено умови та строки договору. Станом на день звернення до суду 13.03.2015 року відповідачем не повернуто 900 доларів США. На протязі місяця позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути грошові кошти, на що остання пояснила про відсутність коштів. А тому, позивач звернувся до суду та просить винести рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь основний борг у розмірі 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2015 року складає 19398,50 грн.; неустойку у розмірі 20,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2015 року складає 449,18 грн.; три проценти річних у розмірі 2,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2015 року складає 60,57 грн. а також судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Іванова В.О. в судовому засіданні позов не визнали повністю, заперечували проти його задоволення. Суду пояснила, що вона позичала у позивача грошові кошти у сумі 4500 доларів США, які повернула. Надану суду позивачем розписку про позику грошових коштів у сумі 6300 доларів США вона писала власноручно та підписувала. Передача грошових коштів відбувалася в приміщенні нотаріальної контори. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 03.12.2014 року на прохання та зі згоди сторін вони були присутні під час укладення безпроцентного договору позики грошових коштів. [PERSON] позичила 6300 доларів США у [PERSON] про що добровільно написала розписку та перерахувала гроші. Суд, заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований i його слід задовольнити частково. До такого висновку суд дійшов з наступного. Так, 03.12.2014 року [PERSON] відповідно до договору позики отримала від [PERSON] в борг 6300 доларів США та зобов'язалася повернути вказану суму до 03.02.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою від 03.12.2014 року. Розписка складена в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які також підписали її. Таким чином, сторони досягли згоди із усіх істотних умов договору позики і видачею розписки підтвердили укладення договору, його умови, засвідчили отримання грошових коштів від [PERSON] Факт укладення договору позики доведений. Суд не приймає як доказ твердження відповідача про отримання у борг меншої суми грошових коштів, від суми яка зазначена у розписці, оскільки вказана розписка написана власноручно [PERSON] без будь якого тиску на неї, про що повідомили суду, як сама відповідач, так і свідки. У судовому засіданні доведено суму позики саме у розмірі 6300 доларів США. Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними зобов`язальними, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 48, 51, 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оригінал розписки знаходиться у позивача [PERSON], що свідчить про невиконання відповідачем умов зазначеного договору позики. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На час вирішення справи відповідачка не повернула борг у розмірі 900 доларів США, тобто взяті на себе зобов'язання не виконала. Враховуючи те, що основний борг відповідачки перед позивачем - 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2015 року складає 19398,50 грн., 3% річних за період з 03.02.2015 року до 13.03.2015 року, за неналежно виконане зобов'язання складає 60,57 гривень ( 19398,50 гривень х 3 : 100 х 38 : 365 = 60,57 гривень. А тому, сума згідно розрахунку 3% річних підлягає до стягнення з відповідачки в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, її розмір та умови застосування визначаються виключно за їх розсудом. Законна неустойка може бути встановлена не тільки законом, але і іншими актами цивільного законодавства. Для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості про неї сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за яке неустойка встановлюється). У договорі позики, який укладено між [PERSON] та [PERSON], відсутня договірна домовленість сторін щодо визначення умов неустойки. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача неустойки заявлені без достатніх правових підстав, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243,60 гривень, оскільки вони підтвердженні квитанцією № 8 від 13.03.2015; витрати на правову допомогу в сумі 400 гривень, оскільки вони підтверджені квитанцією від 17.03.2015 № ПН206. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial