Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, в позові посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] 19.08.2009 року померла мати [PERSON] [PERSON] За життя 10.01.2001 року вона склала заповіт, яким все майно заповідала своїй дочці [PERSON] За життя [PERSON] належав житловий будинок № 78 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області та земельна ділянка за цією ж адресою. Після смерті [PERSON] [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але не змогла в порядку спадкування оформити право власності на будинок та земельну ділянку, оскільки зясувалось що [PERSON] нібито їх вже продала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2008року. [PERSON] за життя звернулася до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними позови задоволені. Рішення набули законної сили. Всупереч рішенням суду, [PERSON] вчинила правочин, за яким продала спірний будинок своїй матері [PERSON], а остання здійснила реєстрацію права власності. У звязку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом та просить суд повернути у його власність майно у вигляді спірного житлового будинку та земельної ділянки. 07.04.2017 після розгляду справи по суті позивач подав заяву про уточнення позову, ухвалою суду того ж дня було відмовлено позивачу в прийнятті уточненого позову, так як позивач змінив підставу позову, на підставі ст. 31 ЦПК України такий позов повинен розглядатись самостійно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача та 3-ї особи заперечували проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено наступне. 19.08.2009 року померла мати [PERSON] [PERSON] За життя 10.01.2001 року вона склала заповіт, яким все майно заповідала своїй дочці [PERSON] За життя [PERSON] належав житловий будинок № 78 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області та земельна ділянка за цією ж адресою. Після смерті [PERSON] [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але не змогла в порядку спадкування оформити право власності на будинок та земельну ділянку, оскільки зясувалось що [PERSON] нібито їх вже продала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2008року. [PERSON] за життя звернулася до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, позови задоволені. Рішення набули законної сили. Всупереч рішенням суду, [PERSON] вчинила правочин, за яким продала спірний будинок своїй матері [PERSON], а остання здійснила реєстрацію права власності. У звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить суд повернути йому спірний житловий будинку та земельну ділянку. Відповідно до статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином позивач у своїй позовній заяві не застосував жодного способу захисту цивільного права та інтересів, передбачених цивільним законодавством. 07.04.2017 після розгляду справи по суті позивач подав заяву про уточнення позову, ухвалою суду того ж дня було відмовлено позивачу в прийнятті уточненого позову, так як позивач після розгляду справи по суті змінив підставу позову, а саме ставить питання про витребування у [PERSON] спірного спадкового майна померлого власника, відповідно до ст. 31 ЦПК України такий позов повинен розглядатись самостійно (а.с. 87). Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.3ст.397 ЦК України). Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з урахуванням того, що таке рішення не змінює обсяг права позивача і не перешкоджає захисту права, яке позивач вважає порушеним шляхом предявлення іншого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed