Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] та на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.04.2007 року по 17.03.2016 року. В зареєстрованому шлюбі з відповідачем ним було набуто у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1000 кв.м, кадастровий номер [NUMBER] за тією ж адресою. Зазначені об'єкти нерухомого майна набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу будинку від 19.11.2010 року та договору купівлі продажу земельної ділянки від 19.11.2010 року. Договори укладено за письмовою згодою відповідача, яка на час укладення правочинів, була його дружиною. Зважаючи на час набуття майна, зазначене майно вважається об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, в дійсності, зазначене майно хоч і було придбано ним в період, коли він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але було набуте за його особисті кошти від продажу його власної квартири, спільні кошти подружжя для придбання цього майна не використовувались. На підтвердження цього факту свідчить та обставина, що незадовго до придбання спірного майна, а саме 23.10.2010 року на підставі Договору купівлі-продажу, ним було продано двокімнатну квартиру по [ADDRESS] яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2003 року, тобто була придбана ще до шлюбу з відповідачем і була об'єктом його особистої приватної власності. На час придбання спірного майна в розмовах з ним відповідач погоджувалась з тим, що майно придбано за його особисті кошти, а не за кошти спільного бюджету подружжя, обіцяла не претендувати на це майно та не створювати йому жодних перешкод в здійснені права власності відносно нього. В 2015 році їх стосунки погіршились, вони припинили спільне проживання та 17.03.2016 року розірвали шлюб і він переїхав проживати в спірний будинок. З того часу вони майже не спілкуються. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від відповідача надійшли заяви від 30.05.2017 року та 07.06.2017 року в яких зазначено, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, погоджується з ти, що спірна земельна ділянка та житловий будинок придбані за особисті кошти позивача, не заперечує щодо визнання за позивачем права особистої приватної власності на земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS] наслідки визнання позові відомі та зрозумілі, просить оскільки придбані за його власні кошти, враховуючи неприязні відносини між нею та позивачем, просить розгляд справи провести без її участі Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.04.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с. 15). 17.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 16). 23.10.2010 року за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за №1304 [PERSON] продав квартиру за адресою [ADDRESS] За договором купівлі-продажу від 19.11.2010 року, зареєстрованим в реєстрі за №1455 [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Кіровоградській області, право приватної власності зареєстроване за позивачем, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28227266 від 03.12.2010 року. В договорі зазначено про укладення договору за письмовою згодою дружини покупця - [PERSON] За договором договору купівлі-продажу від 19.11.2010 року, зареєстрованим в реєстрі №1457 [PERSON] придбав земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] на підставі якого на ім'я позивача виданий Державний акт на право власності на землю. (а.с. 4-9). В договорі зазначено про укладення договору за письмовою згодою дружини покупця - [PERSON] Отже, спірні об'єкти нерухомого майна придбані подружжям в період шлюбу. Згідно з п. 23 Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16 та в постанові від 07.12.2016 року у справі № 6-1568цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд не входить до оцінки ціни продажу та купівлі об'єктів нерухомого майна та розписки позивача, оскільки відповідач позов визнала, не заперечувала, що спірні об'єкти нерухомого майна придбані за особисті кошти позивача, про що чітко зазначено в заявах від 30.05.2017 року та 07.06.2017 року, а тому відповідно до ч. 4 статті 174 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю підлягають задоволенню.

Outcome: approved