Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ПАТ «Чернігівобленерго» є постачальником електричної енергії в Чернігівській області, відповідно до ліцензії серії АГ №500368 від 19 травня 2011 року. Зокрема, відокремлений підрозділ Прилуцький район електричних мереж, що є структурною одиницею ПАТ «Чернігівобленерго», постачає електричну енергію [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При цьому, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюється за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку за розрахунковий період, яким є календарний місяць у строк не пізніше 10 числа наступного місця. Проте, відповідач не регулярно та не в повному обсязі сплачує рахунки за спожиту електричну енергію, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 5402 грн. 65 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, проте згідно заяви просить суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з'явилася з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також не подала відзиву на позовну заяву і не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання. У зв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що ПАТ «Чернігівобленерго» є постачальником електричної енергії за регульованим тарифом в Чернігівській області, відповідно до ліцензії серії АГ №500368 від 19 травня 2011 року, виданої Національною комісією регулювання електроенергетики України (а.с.5-6). Відокремлений підрозділ Прилуцький район електричних мереж є структурною одиницею ПАТ «Чернігівобленерго» та постачає електричну енергію від імені ПАТ «Чернігівобленерго» (а.с.7). Згідно довідки Сергіївської сільської ради від 18 квітня 2018 року за №160, [PERSON] дійно зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] є споживачем електричної енергії за вказаною адресою, де відповідачем встановлено прилад обліку та відкрито особовий рахунок за [NUMBER] (а.с.8). Згідно обігових відомостей по абоненту [PERSON], особовий рахунок [NUMBER], за період з вересня 2016 року по березень 2018 року за адресою: [ADDRESS], заборгованість за спожиту електричну енергію становить5402 грн. 65 коп. (а.с.8-9). Відповідно до п. 2, п. 42 Правил користування електричною енергієюдля населення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року за № 1357, (з наступними змінами) (далі ПКЕЕН), побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником; споживач електричної енергії зобовязаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. П.19 ПКЕЕН, встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Відповідно до п. 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. У відповідності до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послугт», комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями 7,8 даного Закону визначені права та обов»язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та відповідний обов»язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс13. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи, що відповідач за місцем своєї реєстрації та проживання є споживачем електричної енергії, та за період з вересня 2016 року по березень 2018 року не регулярно та не в повному обсязі сплачує рахунки за спожиту електричну енергію, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 5402 грн. 65 коп., тому позов про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 1762 грн. На підставі вищевикладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved