Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про права власності на житловий будинок. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що в 1979 році він, як переселенець отримав у колгоспі «Комуністі» будинок, розташований за адресою: вул. Дружби народів, 2 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. В період з 1982 року по 1990 рік ним було сплачено вартість даного будинку колгоспу «Комуніст». Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 17.09.1991 року №368, було затверджено акти передачі житлових будинків колгоспу «Комуніст» у власність громадянам, які прибули у м. Баштанка по переселенню. Акт був зареєстрований в БТІ. У червні 2018 року позивач звернувся до реєстраційної служби з метою реєстрації свого права власності на даний будинок, але йому було відмовлено через те, що він не надав належних правовстановлюючих документів (довідку фінансового відділу про остаточний розрахунок за одержаний будинок). На підставі викладеного позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутність їхнього представника. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, що відповідно до ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~є підставою для задоволення позову. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення виконавчого комітету [PERSON] районної ради від 17.09.1991 року №368; копію акту про передачу в 1991 році житлового будинку як переселенцю [PERSON]; копію реєстраційного посвідчення БТІ про реєстрацію за [PERSON] житлового будинку з 26.09.1991 року; копію технічного паспорта на житловий будинок; копію рішення [PERSON] міської ради від 27.10.2000 року №10 Про перейменування вулиць; копію Державного акту на право власності на земельну ділянку; копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копію архівної довідки від 24.01.2018 року №7-07/04; копію архівної довідки від 13.06.2018 року №74-07/05; Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Звіт про визначення оціночної вартості житлового будинку; рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень), суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що у 1979 році позивач на підставі переселенського квитка отримав у колгоспі «Комуніст» житловий будинок, розташований за адресою: вул. 60 Років Жовтня (нині Дружби Народів), 2 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, який був власністю колгоспу «Комуніст». В 1991 році було складено акт про передачу переселенцю [PERSON] вищевказаного житлового будинку. З наявної в матеріалах справи архівної довідки від 24.01.2018 року (а.с. 18) вбачається, що позивач остаточно розрахувався з колгоспом «Комуніст» за вказаний будинок в листопаді 1990 року. В звязку з чим 17.09.1991 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради народних депутатів за №368 було вирішено питання про передачу в особисту власність житлових будинків, зокрема, вищевказаний будинок позивачу [PERSON] та доручено [PERSON] філіалу Миколаївського БТІ зареєструвати за позивачем даний житловий будинок. Починаючи з 26.09.1991 року даний будинок на підставі вказаного рішення був зареєстрований БТІ за позивачем. З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту (а.с.8-12) вбачається, що даний будинок складається з: житлового будинку А1, сіней а1, крильця №1, літньої кухні Б1; сараю Е1, гаражу В1, сараю З1, убиральні Г1, хвіртки №2, паркану №3, паркану №4 та вимощення І. 06 червня 2018 року державний реєстратор розглянувши заяву позивача про реєстрацію права власності на даний будинок, виніс рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав в звязку з поданням документів не в повному обсязі, а саме не було подано довідку фінансового відділу про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, що підтверджується відповідним рішенням, наявним в матеріалах справи (а.с.25). Встановлені судом обставини свідчать, що вищевказаний житловий будинок був отриманий позивачем на підставі відповідного акту про передачу житлового будинку переселенцю згідно з переселенським квитком. На той час діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року. Згідно з положеннями п. 9 Додатку №1 до вищевказаної Інструкції, акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, є самостійними правовстановлюючими документами. Таким чином, отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійними підставами набуття права власності на житло, тому вказаний будинок перейшов у власність позивача як переселенця на підставі акту про передачу будинку, при наявності рішенння про це виконкому [PERSON] районної ради народних депутатів від 17.09.1991 року за №368 та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Підставою відмови державного реєстратора у здійсненні державної реєстрації права власності позивача на вищевказаний спірний житловий будинок стала відсутність у останнього довідки фінансового відділу про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Неможливість отримання позивачем даної довідки обумовлена наявністю об'єктивних причин, а саме припиненням діяльності підприємства продавця в 2000 році, що підтверджується Архівною довідкою від 13.06.2018 року за №74-07/05 (а.с.19). Водночас архівною довідкою від 24.01.2018 року за №7-07/04 (а.с.16) підтверджується повна оплата позивачем вартості будинку продавцю в листопаді 1990 року. Втрата на час розгляду справи чинності нормативних актів, які передбачали можливість реєстрації за переселенцями житлових будинків на підставі описаних вище документів, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на будинок, оскільки на час отримання його позивачем вказані норми діяли та наявні в позивача правовстановлюючі документи були достатніми для реєстрації його права власності на житловий будинок. В силу вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~ Ст. 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.. Сукупність встановлених судом обставин свідчать про наявність достатніх підстав для задоволення позову\~щодо визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, з метою захисту права власності останнього. Крім того, необхідність задоволення позову обумовлена визнанням позову стороною відповідача. Так, згідно ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Із змісту ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що позов задоволений у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним на підставі ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. З наявної в матеріалах справи квитанції №50 від 26.06.2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. За такого, позивачу підлягає поверненню сплачений судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп. . На підставі викладеного та

Outcome: approved