Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про визнання права власності на автомобілі та визнання факту, що останні не були спільним майном подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач те третя особа перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого позивач надав відповідачу кошти на придбання для нього автомобілів. Відповідач придбав автомобілі та зареєстрував на своє ім'я. Одним з автомобілем постійно користувався позивач з часу його придбання. В подальшому позивач повідомив відповідачу, що необхідно або переоформити автомобілі або повернути кошти і враховуючи і відповідачем було переоформлено на позивача вказані автомобілі, про що в свою чергу, як вважає позивач, була обізнана третя особа. Проте, в подальшому позивач дізнався, що третьою особою оспорюється те, що позивач є власником автомобілів, оскільки остання звернулась до суду з позовом про поділ майна набутого за час шлюбу з відповідачем, зокрема і автомобілів, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали, просили задовольнити. Відповідач пояснив, що автомобілі були придбані за кошти позивача, які останній надав відповідачу у позику для придбання автомобілів позивачу. Після того, як відповідач придбав автомобілі, одним з ним почав одразу користуватися позивач, а пізніше він звернувся до відповідача з вимогою або переоформити автомобілі або віддати кошти за них. Зважаючи на те, що на момент зазначеної вимоги коштів у відповідача не було останній переоформив на позивача автомобілі, про що була обізнана третя особа, яка була дружиною відповідача і надала свою усну згоду на вчинення таких дій. Третя особа та представник останньої пояснили, що вважають позовні вимоги необґрунтованими і незаконними, а саме позов пред'явлений не до неналежного відповідача. Так, відповідач у даній справі не оспорював і не оспорює право власності позивача і навпаки у своїх поясненнях наполягає на тому, що автомобілі були придбані за кошти позивача, а тому останні є його власністю. Отже, враховуючи наведене, вбачається, що відповідач не порушував, не порушує і підстав вважати, що буде порушуватиме права власності позивача відсутні, у зв'язку з чим таке право позивача не потребує захисту по відношенню до відповідача. Проте, таке право оспорюється третьої особою у справі і обставини щодо набуття, припинення права власності на автомобілі є предметом розгляду в інших судових провадженнях, зокрема за позовом третьої особи. Враховуючи наведене, саме третя особа, має бути відповідачем у даній справі, однак відповідно до процесуального закону позивач відповідного клопотання про заміну відповідача не заявляв. Крім того, представник третьої особи, просив застосувати до правовідносин насліди спливу строку позовної давності, оскільки вважає, що позивач з часу коли дізнався, що автомобілі оформлені не на нього мав звертатися до суду за захистом своїх прав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріла справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.10.2008 року відповідачем було придбано автомобіль «МіцубісіЛансер» д.н.з. [NUMBER] /а.с. 7, 35, 36/. 24.07.2012 року відповідачем було придбано автомобіль «Кіаоптіма» д.н.з. [NUMBER] /а.с. 8, 37, 38/. Позивач у позовній заяві та відповідач і представник останнього у судовому засіданні стверджують, що відповідно до розписок /а.с. 5, 6/ вбачається, що позивач надав відповідачу гроші для придбання вище вказаних автомобілів для позивача, а тому саме він є власником. 19.03.2013 року вище вказані автомобілі відповідачем були відчуженні позивачу, шляхом спрощеної процедури переоформлення зняття з реєстраційного обліку і власником автомобілів став позивач /а.с. 51 - 62, 65- 92/. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що відповідачем право позивача не порушено, а саме останнім не оспорювалось, не оспорюється і немає підстав вважати, що буде оспорюватися право власності позивача на автомобілі, крім того відповідач та представник останнього в судовому засіданні доводять в інтересах позивача дані обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушувалися права позивача, а тому не потребують захисту. Разом з тим, вбачається, що право власності позивача на автомобілі оспорюється третьою особою, яка і мала бути відповідачем у даній справі. Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотання позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Позивач відповідних клопотань не заявляв, в свою чергу суд позбавлений з власної ініціативи проводити відповідні заміни. Враховуючи наведене, вбачається що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні останніх. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed