Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 68179,06 грн., та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2017 року між ПраТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС» та БАСФ Т.О.В. ТОВ було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №160ак7юб, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Mitsubishi ASX, д.н.з. [NUMBER] . 25.02.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням [PERSON] , та автомобіля Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Mitsubishi ASX, д.н.з. [NUMBER] . Вина відповідача [PERSON] у настанні ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2368507 від 28.03.2018 року, страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку №АХА2368505 від 28.03.2018 року, страхового акту АХА2394743 від 15.08.2018 року та умов договору страхування №160ак7юб від 14.12.2017 року, розмір страхового відшкодування склав 113026,16 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» згідно полісу №АК009561030, ліміт відповідальності 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. ПАТ НАСК «Оранта» було компенсовано зазначену суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 44847,10 грн. в рамках процедури прямого врегулювання збитків. Позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» з заявою про доплату страхового відшкодування, проте від ПАТ НАСК «Оранта» було отримано відмову. Отже, сума збитків, яка не відшкодована становить 68179,06 грн. та підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.12.2017 року між ПраТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС» та БАСФ Т.О.В. ТОВ було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №160ак7юб, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Mitsubishi ASX, д.н.з. [NUMBER] . 25.02.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням [PERSON] , та автомобіля Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Mitsubishi ASX, д.н.з. [NUMBER] . Вина відповідача [PERSON] у настанні ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2368507 від 28.03.2018 року, страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку №АХА2368505 від 28.03.2018 року, страхового акту АХА2394743 від 15.08.2018 року та умов договору страхування №160ак7юб від 14.12.2017 року, розмір страхового відшкодування склав 113026,16 грн. На виконання умов договору страхування та заяви представника страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 48457,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6087 від 20.04.2017 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» згідно полісу №АК009561030, ліміт відповідальності 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. ПАТ НАСК «Оранта» було компенсовано зазначену суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 44847,10 грн. в рамках процедури прямого врегулювання збитків. Позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» з заявою про доплату страхового відшкодування, проте від ПАТ НАСК «Оранта» було отримано відмову. Згідно п.п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат в сумі 68179,06 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого ним судового збору 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved