Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те що 27.06.1987 року сторони зареєстрували шлюбу в Фрунзенському відділі РАЦС міста Душанбе, актовий запис № 420. Від шлюбу\~ мають повнолітнього [PERSON], [INFO].\~ Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя, різні характери. Шлюбні відносини між ними припинились з лютого 2011 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу неможливе. Майновий спір між сторонами буде вирішуватися в судовому порядку. Позивач до судового засідання надав заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, строк для примирення не надавати та розірвати шлюб. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила надати термін для примирення. Також заперечувала проти фактичного припинення шлюбних стосунків з лютого 2011 року, оскільки шлюбні стосунки були припиненні з липня 2014 року коли позивач переїхав проживати до [INFO], а вона залишилася проживати у м. Черкаси за адресою реєстрації. Згідно ст. 51 Конституції України «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка». За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст.\~111,\~112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства по справах про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, судом встановлено, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, а саме з липня 2014 року та не ведуть спільне господарство, подальше спільне життя подружжя неможливе. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає поновлювати шлюбні стосунків На підставі ст. ст. 111, 112 СК України,

Outcome: approved