Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 11.12.2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 20293 доларів США 50 центів, зі сплатою 10% річних за користування кредитом. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач не виконав, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість, яка складає 89920 грн. 84 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 89920 грн. 84 коп. та сплачений судовий збір в сумі 899 грн. 20 коп. Представник позивача в судовому засіданні зменшив позовні вимоги, в зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 82102 грн. 82 коп. та сплачений судовий збір. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що 19 грудня 2008 року відповідач отримала від позивача лист щодо підвищення номінальної ставки відсотку за кредитом до 17,5% річних починаючи з 24.11.2008 року та додаткові угоди щодо підвищення процентної ставки по кредитному договору. Відповідач не погодилась з підняттям процентної ставки, оскільки лист не ніс інформації щодо наявності передбачених договором підстав для зміни процентної ставки, а також в додатковій угоді не було зазначено інформацію щодо реальної вартості кредиту, звернулась до банку з проханням надати розрахунок орієнтовної сукупної вартості та іншу інформацію, але відповіді на своє звернення не отримала. Всі чергові платежі за договором відповідач сплачує в терміни і в сумі згідно графіку, який був наданий на момент підписання кредитного договору, що свідчить про неприйняття умов додаткової угоди. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 11 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 139/П (т. 1 а.с.6-14). За даним договором відповідачу було надано кредит в сумі 20293,50 доларів США, строком до 11.12.2014 року, зі сплатою 10% річних (п.1.1., п.1.2., п.1.3. кредитного договору). Надану суму кредиту відповідач повинен був повернути, згідно графіку погашення заборгованості по кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору (т. 1 а.с.15-16). Позивачем були виконані зобов'язання за укладеним кредитним договором, факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача в судовому засіданні підтвердила сама відповідач. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості, який доданий до заяви про зменшення позовних вимог вбачається, що у відповідача станом на 25.01.2013 року існує заборгованість за тілом та відсотками (17,5% річних) по кредиту в сумі 9389,27 доларів США та заборгованість за комісіями 7054 грн. 38 коп. (т. 1 а.с.38-39). З розрахунку заборгованості, який міститься на а.с.5-7 том 2 вбачається, що станом на 27.12.2013 року існує заборгованість за тілом та відсотками (10% річних) по кредиту в сумі 2121,67 доларів США та заборгованість за комісіями 4912 грн. 35 коп. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову відповідач наполягала, що вона не погодилась з підняттям процентної ставки з 10% до 17,5%, оскільки лист, який вона отримала 19 грудня 2008 року та направлений банком 20 листопада 2008 року, не ніс інформації щодо наявності передбачених договором підстав для зміни процентної ставки, а також в додатковій угоді не було зазначено інформацію щодо реальної вартості кредиту. Листом №331/П від 12.11.20008 року банк повідомив відповідача про підвищення процентної ставки з 10% річних, яка встановлена в кредитному договорі до 17,5% річних, в зв'язку з підвищенням облікової ставки НБУ (т. 1 а.с.42), вказаний лист відправлено 20.11.2008 року (т.1 а.с.43). Не погоджуючись зі зміною процентної ставки [PERSON] 23 грудня 2013 року направила на адресу банку лист в якому вказувала на порушення банку процедури реалізації рішення щодо зміни відсоткової ставки та просила банк надати розрахунки та інформацію, які необхідні для прийняття пропозиції банку щодо підвищення процентної ставки (т.1 а.с.44, 45-47). Про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, банк зобов'язаний повідомити позичальника листом з повідомленням на адресу, що вказана в статті 8 цього договору, або іншу письмово повідомлену позичальником адресу, не пізніше ніж за 10 (десять) банківських днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення проект відповідної додаткової угоди до кредитного договору. Десятиденний термін починає спливати з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом позичальникові (п.5.1.1. кредитного договору). В судовому засіданні достовірно встановлено, що також підтверджується листом №05/П від 15.01.2009 року (т.1 а.с.40-41), що підвищену процентну ставку (17,5%) банк почав застосовувати з 26 листопада 2008 року, хоча і відповідач не підписала додаткову угоду до кредитного договору про збільшення процентної ставки. Отже, банком порушено передбачену кредитним договором процедуру підвищення процентної ставки. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Отже, у разі недосягнення сторонами кредитного договору згоди у письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки умова кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною (ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 236 ЦК України). Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК України) і такий договір (чи його істотна умова) є недійсним з моменту його укладення (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК України) незалежно від того, чи виконали сторони його умови. Згідно п.5.1.2 кредитного договору, у випадку, якщо позичальник не погодиться із запропонованим банком розміром процентної ставки, він зобов'язаний протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції в повному обсязі та інші платежі за цим договором. Після сплати позичальником зазначених сум, дія цього договору вважається припиненою і сторони погоджуються з тим, що в такому випадку укладення угоди про припинення цього договору не потрібно. Сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, а так само невиконання або неналежне виконання зобов'язань, передбачених п.п.3.3, 5.1 цього договору, є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з нарахуванням можливих штрафних санкцій (п.5.2 кредитного договору). В судовому засіданні встановлено, що банк, в обумовлений договором термін, не направляв на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, до суду не звернувся. В подальшому відповідач здійснювала поточні платежі згідно з передбаченим в кредитному договорі графіком, що підтверджується квитанціями (т.1 а.с.65-123), а банк зараховував грошові кошти як платежі за новою процентною ставкою. За клопотанням відповідача судом було призначено судову фінансово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 7182/13-45 від 26.09.2013 року на всі три питання, що ставились на вирішення експертизи експерт надав відповідь - не видається за можливе підтвердити, чи спростувати певні докази, а саме надані позивачем розрахунки заборгованості, з причини того, що у відповідь на клопотання станом на 26.09.2013 року позивач не надав документи. На підтвердження того, що заборгованість за кредитним договором банком нарахована невірно, а саме значно завищена, відповідачем було надано звіт незалежного аудитора аудиторської фірми Товариство з обмеженою відповідальністю «Інсайт» № 19 від 23.12.2013 року (т. 1 а.с.230-232). Зі звіту вбачається, що за результатами розрахунку станом на 11.12.2013 року заборгованість за тілом та відсотками по кредиту [PERSON] перед ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 139/П від 11.12.2007 року становить 1632,01 доларів США, в тому числі: - кредит - 1632,01 доларів, що на 1237,49 доларів США менш, ніж за «графіком погашення заборгованості по кредиту і відсотків по Кредитному договору № 139/П»; - відсотки - 0,00 доларів США; - штрафні санкції - 2692,56 грн.; - комісія за РО - переплата 585,87 грн. Відповідно до п.4.5 кредитного договору №139/п від 11.12.2007 року сплата позичальником неустойки (штрафу) здійснюється з поточного рахунку позичальника відповідно до умов п.2.5.6. цього договору. Отже, з урахуванням переплати комісії за РО заборгованість [PERSON] за штрафними санкціями складає 2106,69 грн. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом в розмірі 1632,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2014 року (8,6458 грн. за 1 долар США) становить 14110 грн. 03 коп. та штрафні санкції станом на 11.12.2013 року в сумі 2106 грн. 69 коп. Отже, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial