Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, 30.05.2013 року надав [PERSON] позику у розмірі 6900 доларів США, яку відповідач зобовязався повернути до кінця 2013 року. Одержання відповідачем коштів підтверджує розпискою. У вказаний строк відповідач свої зобовязання за договором не виконав, позику не повернув та ухиляється від повернення коштів. На його неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості не відреагував. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача борг за договором позики, що згідно офіційного курсу НБУ становить 144900 грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що [PERSON] не одержував будь-яких грошових коштів від позивача. Розписка від 30.05.2013 року дійсно була підписана відповідачем, однак була складена ним на підтвердження факту зняття з реєстрації та передачі [PERSON] транспортного засобу марки «PEUGEOT PARTNER» д.н. [NUMBER], на який на той час було накладено арешт, що унеможливлювало його переоформлення. Відносини позики між сторонами не виникали, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, в ході судового розгляду судом було оглянуто розписку, складену 30.05.2013 року [PERSON], у якій останній зазначив, що винен [PERSON] суму у розмірі 6900 доларів США. Вказані кошти відповідач зобовязався повернути до кінця 2013 року (а.с.2). Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на положення ст. ст. 1046, 1049, 1050 ЦК України, стверджуючи про те, що між сторонами виникли відносини позики. Зокрема, у відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо субєктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника неустойки. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Проте, письмового договору позики позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду надано не було. Натомість суду було надано оригінал розписки від 30.05.2013 року, складеної [PERSON] Даючи оцінку зазначеному доказу, суд зауважує наступне. Так, статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові N 6-2789цс16 від 18.01.2017 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. З урахуванням наведеної правової позиції судом також встановлено, що 05.09.2012 року транспортний засіб марки «PEUGEOT PARTNER» д.н. [NUMBER], кузов №VF3GB9HWC8N009410 було зареєстровано за [PERSON] Реєстрація проводилася з-за кордону. Зазначена обставина підтверджується довідкою Територіального сервісного центру №7341 Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 27.05.2016 року (а.с.37). 20.11.2012 року [PERSON] було складено довіреність, якою уповноважено [PERSON] або [PERSON], або [PERSON], або [PERSON], або [PERSON], або [PERSON] управляти, розпоряджатися, зняти з обліку в органах ДАІ, продати за ціну та на умовах за його розсудом, обміняти укласти договір позички, договір оренди, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 339440 автомобілем [NUMBER], кузов №VF3GB9HWC8N009410, 2008 року випуску (а.с.38). Як пояснив суду представник відповідача, фактично [PERSON] надав позивачу розписку від 30.05.2013 року як забезпечення виконання повернення [PERSON] вартості транспортного засобу у розмірі 6900 доларів США, у випадку неможливості зняття арешту з автомобіля. В подальшому, 04.01.2013 року державним виконавцем на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №712/8140/12 від 26.10.2012 року було відкрито виконавче провадження №35867598 відносно боржника [PERSON] про стягнення на користь держави штрафу у розмірі 25968 грн. 48 коп. (а.с.39). У звязку з невиконанням у добровільному порядку виконавчого документа боржником, постановою державного виконавця від 07.02.2013 року було накладено арешт на все майно належне боржнику [PERSON], в тому числі на транспортний засіб марки «PEUGEOT PARTNER» д.н. [NUMBER], кузов №VF3GB9HWC8N009410, 2008 року випуску (а.с. 40). 30.05.2013 року зазначений транспортний засіб було звільнено з-під арешту у звязку з виконанням виконавчого документу у повному обсязі (а.с.41). 21.06.2013 року автомобіль [NUMBER], кузов №VF3GB9HWC8N009410, 2008 року випуску було знято з обліку на підставі доручення ВТЕ-092615 від 30.05.2013 року (а.с.37). Вказане свідчить про те, що між сторонами договір позики грошей не укладався, а виникли інші за своїм змістом правовідносини на підтвердження виконання усного доручення з приводу придбання автомобіля та забезпечення його звільнення з-під арешту. Зазначені обставини також були встановлені рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 31.08.2017 року, яке набрало законної сили. Окрім того, судом було досліджено та проаналізовано зміст розписки від 30.05.2013 року, яким не підтверджується факт безпосередньої передачі [PERSON] [PERSON] у борг коштів у розмірі 6900 доларів США. Натомість у розписці лише зазначається про те, що [PERSON] винен [PERSON] суму в розмірі 6900 доларів США, при цьому у ній не вказано часу та місця передачі цих коштів, а так само не вказано про те, що вказані кошти були позичені позивачем відповідачу. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Відповідно до ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу за договором позики слід відмовити, оскільки між сторонами договір позики грошей не укладався, [PERSON] не отримував грошові кошти від [PERSON] на В.Г.

Outcome: dismissed