Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № BL8894 від 17.09.2008 р. в розмірі 202476,76 доларів США та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів вмежах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53500 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL8894, відповідно до умов якого останньому встановлено кредитний ліміт в розмірі 165460 доларів США строком до 31.08.2028 р. На виконання вимог п.п. 1.1.1 Генерального договору 17.09.2008 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № BL8894/К-1, відповідно до якого Позичальник отримав кредит в розмірі 165460 доларів США, які зобов»язався повернути. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 17.09.2008 р. між позивачем та [PERSON] укладено Договір іпотеки, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов»язань за Основним договором Іпотекодавець передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що Позичальник за кредитним договором не виконав свої зобов»язання належним чином, в зв»язку з чим у нього виникла заборгованість, що встановлено рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 31.07.2013 р., відповідно до якого з [PERSON] та ТОВ «Про-Майстер» стягнуто суму заборгованості в розмірі 1618394,34 гривень. В зв»язку з невиконанням Позичальником належним чином своїх зобов»язань позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. В ході підготовчого провадження до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача судом залучено Службу у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на неналежне виконання позичальником за Кредитним договором [PERSON] своїх зобов»язань, внаслідок чого у Банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, представник позивача звернула увагу суд, що звернення стягнення на предмет іпотеки на порушує прав інших осіб, які зареєстровані в квартирі, що є предметом іпотеки, а саме: [PERSON], [PERSON], оскільки вони були зареєстровані власником житла в даній квартирі після укладення Іпотечного договору. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у формі заперечень, відповідно до яких він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки вплине на права неповнолітньої дитини, яка проживає в даній квартирі, в зв»язку з чим Банк до звернення до суду повинен був отримати дозвіл Органу опіки і піклування на реалізацію нерухомого майна. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення судового розгляду не звертався. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, подавши до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника служби і прийняття рішення з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенюю з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня .2008 року ПАТ «Універсал Банк» і [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 8894, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредитні послуги в рамках ліміту 165 460 доларів США, а останній зобов'язався повернути використаний ліміт та сплатити плату за користування ним не пізніше 31 серпня 2028 року. 17 вересня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» і [PERSON] було укладено додаткову угоду (індивідуальну угоду) № ВL 8894 /К-1 до генерального договору № ВL 8894, згідно якої Банк зобов'язався встановити позичальнику кредитну лінію в сумі 165460 доларів США, а останній зобов'язався повернути всю суму кредиту не пізніше 31 серпня 2009 р. Згідно з п. 3.2 додаткової угоди № ВL 8894 /К-1 сторони домовилися, якщо банком та/або позичальником не пізніше ніж за п'ять робочих днів дати закінчення строку дії ліміту, не буде надіслано один одному повідомлення про незгоду будь-якої із сторін на автоматичне продовження строку дії ліміту кредитної лінії, він вважається автоматично подовженим на наступні 12 календарних місяців. Відповідно до п. 5.1. додаткової угоди № ВL 8894 /К-1 встановлено процентну ставку в розмірі 16,45 % річних. Згідно заяви на видачу готівки від 17 вересня 2008 року [PERSON] отримав від ПАТ «Універсал Банк» кошти за Генеральним договором № ВL 8894 та додатковою угодою № ВL 8894 /К-1. 17 вересня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Про-майстер» було укладено договір поруки № ВL 8894-П1, відповідно до умов якого ТОВ «Про-майстер» зобов'язалося відповідати перед ПАТ «Універсал Банк» за невиконання [PERSON] його зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 8894 та додаткової угоду № ВL 8894/К-1 до нього. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 17.09.2008 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов»язань за Основним договором Іпотекодавець передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. На підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 31.07.2013 з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Генеральним договором ВL 8894 від 17.09.2008 р. в розмірі 1618394,34 гривень та судові витрати у справі. Згідно з рішенням Апеляційного суду м.Києва від 28.01.2014 р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року в частині розміру суми заборгованості, що підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» з [PERSON], зменшено до 1 611 305,27 грн. Станом на день звернення до суду заборгованість Позичальником на виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 31.07.2013 р. та рішення Апеляційного суду м.Києва від 28.01.2014 р. погашена не була. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.06.2014 р. заборгованість [PERSON] за Генеральною угодою № ВL 8894 становить 202476,46 доларів США, що на день здійснення розрахунку за курсом НБУ становить 2395966,11 гривень, з яких: -заборгованість за тілом кредиту - 163108,95 доларів США; -заборгованість по відсотка - 35865,53 доларів США; -заборгованість по пені 3501,98 доларів США. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Порядок проведення прилюдних торгів визначено ст. ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 43 Закону визначено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, що узгоджується з положеннями Закону України «Про іпотеки». Враховуючи викладене, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості квартири за адресою: [ADDRESS] ринкова вартість даного нерухомого майна станом на 14.08.2016 р. становить 53500 доларів США. При ухваленні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Установлений даним Законом України мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, [PERSON] є власником іншого нерухомого майна на підставі договору дарування від 09.02.2001 р., а тому заборони, передбачені відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на дані правовідносини і не зупиняють виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки . Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача в частині посилання на те, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки будуть порушені права неповнолітньої дитини, яка мешкає в даній квартирі, а тому Банк повинен був отримати дозвіл Органу опіки і піклування, виходячи з наступного. Відповідно до довідки про склад сім»ї в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, її донька - [PERSON], та її онук - [PERSON], 2004 р. народження. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 30.07.2009 р. Відповідно до положень п.2.4.4 Іпотечного договору Іпотекодавець був зобов»язаний не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають Предмет іпотеки, фізичних чи юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані після укладення Іпотечного договору, без дозволу Іпотекодержателя, а тому власник майна [PERSON], реєструючи зазначених осіб в квартирі, що є предметом іпотеки, повинна була передбачати несприятливі наслідки, що можуть настати для даних осіб у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому звернення стягнення не порушує права третіх осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved