Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] в селищі Маньківка Черкаської області померла позивача баба по батькові [PERSON]. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] в селищі Маньківка Черкаської області. Після смерті його баби [PERSON] він прийняв та переоформив спадщину. Нещодавно позивачу стало відомо, що його покійна баба [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) в процесі приватизації колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», а потім у ТОВ «Мир» як колишня працівниця та пенсіонер вказаного підприємства. Про ці обставини позивачу стало відомо від Маньківської селищної ради довідкою від 29.04.2015 року №567/02-17, якою Маньківська селищна рада повідомила його, що земельна ділянка, належна його покійній бабі, розташована в полі №31, земельна частка паю за [NUMBER], площа земельної частки паю 4,5504 га. Даним листом позивачу повідомлено, що сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на ім'я баби не видавався. Позивач звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті його баби на вказане майно, на що листом від 23.04.2015 року №796/02-31 позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, у нього як спадкоємця, немає іншої можливості оформити право власності на майно, ніж шляхом звернення з даним позовом до суду. Позивач до суду не з'явився, але в своїй позовній заяві просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Маньківської селищної ради в судове засідання не з'явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1218, 1223, 1268, 1296 ЦК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що [INFO] в селищі Маньківка Черкаської області у віці 82 років померла баба позивача по батькові [PERSON], про що 16.10.2000 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 81, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 16.10.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] в селищі Маньківка Черкаської області у віці 56 років, про що 08.12.1997 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 11, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 08.12.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Маньківської райдержадміністрації Черкаської області. Позивач є спадкоємцем його баби [PERSON] за законом за правом представлення у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, за якою внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач також є спадкоємцем майна за законом першої черги після смерті його баби [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, за якою при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Після смерті його баби [PERSON] позивач прийняв та переоформив спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 21.04.2001 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П., за реєстром № 878, спадкова справа №240 за 2001 рік. Нещодавно йому стало відомо, що його покійна баба [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) в процесі приватизації колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», а потім у ТОВ «Мир» як колишня працівниця та пенсіонер вказаного підприємства. Про ці обставини позивачу стало відомо від Маньківської селищної ради довідкою від 29.04.2015 року №567/02-17, якою Маньківська селищна рада повідомила його, що земельна ділянка, належна його покійній бабі, розташована в полі №31, земельна частка паю за [NUMBER], площа земельної частки паю 4,5504 га. Також, листом від 12.06.2015 року за №818/02-17 позивача повідомлено, що за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), його баба [PERSON], колишня працівниця та пенсіонерка племрадгоспу «Маньківський» була включена в список працюючих та пенсіонерів колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), який затверджений загальними зборами реорганізованого підприємства. Сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на ім'я баби не видавався. Згідно завіреної копії Списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), під №379 значиться його баба [PERSON], тобто, [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю), була включена у списки на отримання Сертифіката на право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель ВАТ «Маньківське» смт. Маньківка, однак за життя цей сертифікат їй не було видано, цей процес був довготривалим у часі, і до видачі сертифіката вона не дожила. Позивач звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті його баби на вказане майно, на що листом від 23.04.2015 року №796/02-31 позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зокрема, даною постановою йому повідомлено, що дійсно за його заявою від 21.04.2001 року про прийняття спадщини після смерті баби - [PERSON], померлої 15.10.200 року, державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П., була відкрита спадкова справа №240/2001. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що позивачем не надано правовстановлюючий документ на належну покійній [PERSON] земельну ділянку, як те вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Для можливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку, позивачу необхідно надати нотаріусу правовстановлюючий документ на землю (сертифікат або державний акт). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. У позивача правовстановлюючого документа немає, і, як виявилось, отримати він його не може. За життя позивача баба не встигла і не змогла отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай), здійснити державну реєстрацію права власності та отримати правовстановлюючий документ, а в даний час це зробити неможливо, оскільки вона померла, а на мертву людину документ не видається. Тим не менш, право на майно вона мала за життя. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.537 ЦК УРСР, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі роз'яснення: Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до закону спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини, як спадкоємець він є власником майна в порядку спадкування, зобов'язаний утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у зв'язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у зв'язку із смертю спадкодавця, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved