Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника. Обгрунтовує позов тим, що 28.01.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11289432000, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 25837 доларів США для придбання автомобіля та взяв на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 28.01.2015 зі сплатою 14,50 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором [PERSON] передав у заставу автомобіль - легковий седан; марка Chevrolet; модель Epica LA69L; номер кузова [NUMBER]; рік випуску 2007; державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС №056977, зареєстрований Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ, 21.06.2008. Згідно Договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 130480 грн. Рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». В подальшому 20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11289432000 від 28.01.2008. 20.04.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступив на користь позивача своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11289432000 від 28.01.2008. На підставі вказаних договорів від 20.04.2012 до позивача перейшло право вимоги, що виникло з Договору про надання кредиту і застави, який укладений з відповідачем. Через неналежне виконання умов Договору у відповідача станом на 09.04.2015 утворилася заборгованість у розмірі 477 186,19 грн. Оскільки відповідач неналежно виконує зобов'язання, забезпечені заставою, тому позивач просить в судовому порядку задовольнити позов шляхом продажу предмету застави автомобіля із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено ст. ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Просить врахувати, що позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж, оскільки відповідач не забезпечує доступу до автомобіля. Представник позивача [PERSON] за викликом суду не прибув, відповідною заявою просить провести судовий розгляд у відсутності представника, позов підтримує. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що в січні 2008 року уклав з банком договір про отримання споживчого кредиту, придбав автомобіль і відразу повернув всю суму кредитних коштів в банківську установу готівкою. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутній борг, в тому числі перед позивачем. Зазначив, що неодноразово письмово звертався до позивача стосовно надання йому інформації про існуючу заборгованість, які залишені позивачем без реагування. Підписання договору від січня 2009 року пояснив введенням його в оману з боку працівників банку. Також зазначив про відсутність заставленого автомобіля на даний час у його користуванні, вказуючи на те, що ще у 2011 році автомобіль [NUMBER] вилучений і конфіскований прокуратурою Республіки Італії при суді Толмеццо. Представник відповідача адвокат [PERSON], діючи згідно угоди про надання правової допомоги №1503 від 15.03.2016 (т.1 а.с.177-178) в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в задоволенні у зв'язку з неподанням позивачем достатніх доказів про існування боргу. Вказав, що договір факторингу не містить доказів передачі заборгованості [PERSON] позивачу, а останній не довів сам факт існування боргу, тоді як сторона відповідача надала беззастережний доказ про повне погашення існуючої заборгованості. Просить взяти до уваги розрахунок, здійснений спеціалістом з фінансових питань і який вказує, що відповідачем здійснено переплату більше як на 7600 доларів США. Просить відмовити в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 28.01.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому був переіменований у ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11289432000, за умовами якого банк надав відповідачу для купівлі автомобіля кредит у розмірі 25837 доларів США, що еквівалентно 130476, 85 грн. за курсом Національного Банку на день укладення договору, строком на 7 років, з кінцевим терміном погашення 28.01.2015, а позичальник зобов'язувався повернути отримані кошти, сплатити проценти в розмірі 14, 5% річних та здійснювати повернення кредитних коштів щомісячно частинами згідно з графіком погашення платежів. (т.1 а.с.12-20) Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору [PERSON] передав у заставу автомобіль, а саме: легковий седан; марка Chevrolet; модель Epica LA69L; номер кузова [NUMBER]; рік випуску 2007; державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС №056977, зареєстрований Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ, 21.06.2008 року. Згідно Договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін становить 130480,00 грн. та залишається у володінні та користуванні позичальника. З врахуванням положень п. 9.6 Договору - Банк як позичальник обумовив своє право передавати права та обов'язки банку за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника, тим самим сторони обумовили право позикодавця без попередньої згоди позичальника відступити право вимоги за договором і таке право [PERSON] «УкрСиббанк» було реалізоване. З копії додаткової угоди №1 від 30.01.2009 вбачається, що сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту до 28.01.2017, про зміну ануїтетного платежу 410 грн. (т.1 а.с.21-22) Судом встановлено, що 20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості. З копії акту прийому передачі від 14.05.2012 вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» передав право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11289432000 від 28.01.2008 року. (т.1 а.с.100) З копії договору факторингу №05/12-КВ від 20.04.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» вбачається, що ТОВ «Кредекс Фінанс» відступив на користь позивача своє право вимоги заборгованості, в тому числі стосовно боржника [PERSON] (т.1 а.с.201, 208-210). Встановлено, що на час укладення Договорів факторингу 20.04.2012 - у відповідача наявна заборгованість. З'ясовано, що ухвалено рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21.10.2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості, яке на даний час не виконано. Пункт 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за його зобов'язаннями за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. Крім цього, на адресу відповідача як боржника та заставодавця 20.11.2013 скеровувалось повідомлення про існування заборгованості, необхідність сплатити, про заміну первісного кредитора позивачем, а також про необхідність передачі предмету застави ТОВ «Вердикт Фінанси» в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобов'язання (т.1 а.с.56-57). З копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №42801115 вбачається, що 09.02.2013 зареєстровано обтяження на автомобіль легковий марка Шевролет Епіка, д.н.з. ВС 6620ВН, обтяжував ТОВ «Вердикт Фінанси» (т.1 а.с.38-39) Зясовано, що відповідач допустив невиконання умов, в результаті чого станом на 09.04.2015 утворилася заборгованість у розмірі 477186,19 грн., яка складається: 190520,35 грн. - заборгованість по основній сумі; 100161,28 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги; 77517,94 грн. - нараховані відсотки на дату подачі позову; 103270,97 грн. - пеня за несвоєчасно виконані зобов'язання; 5715,65 грн. три проценти річних від простроченої суми. Суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок та вважає таким, що проведений вірно,\~факт існування і розмір заборгованості відповідачем не спростований жодними допустимими доказами. Судом встановлено, що відповідач отримав кредит, користується ним, зазначена сума кредиту до теперішнього часу\~\~банку не повернута. Заперечення відповідача стосовно відсутності заборгованості як перед банком, так і перед позивачем, не заслуговують на увагу. Так, відповідач надав пояснення про те, що в січні 2008 отримав кредитні кошти, придбав автомобіль і того ж дня вніс отримані кошти в розмірі 130\~790 грн. на рахунок банку. В підтвердження покликається на копію квитанції №15 від 28.01.2008 (т.2 а.с.4) З виписки по кредитному договору [PERSON] за період з 28.01.2008, в якій відображено рух коштів по рахунку, відсутня вказана сума, про яку вказує відповідач. (т.1 а.с.49-55) Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу неправильності при обрахунку, оскільки надані позивачем розрахунки заборгованості в сукупності з існуючим судовим рішенням не викликають у суду жодних сумнівів, відповідають доказам по справі. Наданий відповідачем обрахунок, виконаний шляхом конвертації валют у гривню, з врахуванням повного повернення відповідачем суми в той самий день є сумнівним, непереконливим і не може братись судом до уваги як належний доказ. Також судом враховується, що відповідач не зміг пояснити доцільність і необхідність підписання додаткового договору через рік у січні 2009 року, згідно умов якого були зменшені щомісячні платежі і збільшений термін погашення кредитних коштів з 2015 року до 2017 року. Позиція відповідача про відсутність боргу спростована також рішенням, яке ухвалене Сихівським районним судом м.Львова від 21.10.2010 (цивільна справа №2-2557/10), яким на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто з відповідача заборгованість за договором в розмірі 235\~279,41 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн. Вказане судове рішення не оскаржувалось, набрало законної сили. Про вказане судове рішення відповідачу відомо, про що ним зазначалось в заяві, адресованій директору ТОВ «Вердикт Фінанси» від 16.09.2013, копія якої долучена до матеріалів справи. (т.1 а.с.163-164) Також доводи відповідача та його представника про вчинення неправомірних дій з боку працівників банківської установи, котрі ввели в оману відповідача у січні 2009 року, примусили [PERSON] підписати умови додаткової угоди за відстутності боргу є непереконливими і такими, що спрямовані на уникнення відповідача від взятих на себе зобовязань. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, позивач повністю довів обставини, на які посилається. Відповідач своїх зобовязань за договором кредиту не виконав, та не представив суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та договору застави, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобовязання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. \~Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що[PERSON] допустив порушення взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та доведеними, в рахунок погашення заборгованості за договором слід звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб, який зареєстрований на імя відповідача. Відсутність у відповідача транспортного засобу у звязку з конфіскацією такого не є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. А тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений позивачем при подачі до суду позову - судовий збір . На підставі ст. ст. 11, 526, 530, 554, 572, 589, 590, 1054 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: approved