Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому прохає стягнути з відповідача на їх користь безпідставно отриманих коштів у сумі 4 481 грн 86 коп. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивують тим, що відповідно до наказу від 26.02.1998 №199к [PERSON] прийнято на посаду сторожа ЦВО АТ «Полтавський ГЗК». Відповідно до наказу про надання відпустки від 10.07.2020 №655 відповідачу надано щорічну відпустку у кількості 41 календарний день з 03.08.2020 по 13.09.2020. З них 11 днів надано за невідпрацьований час (11 днів боргу станом на початок відпустки). 13.09.2020 згідно наказу №689 відповідача було звільнено за власним бажанням у зв`язку із переїздом на нове місце проживання. Фахівцем з розрахунку та оподаткування заробітної плати було виконано остаточний розрахунок заробітної плати, в результаті якого утворився борг у сумі 4 481 грн 86 коп. Даний борг виник через надання відпустки за невідпрацьований час у кількості 6 днів (6 днів боргу станом на момент звільнення). Відповідачем перед початком відпустки не надав інформацію своєму безпосередньому керівництву про бажання звільнитися, так як заява про звільнення була написана [PERSON] під час відпустки. Враховуючи вищевикладене позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою суду від 21.12.2020 позовна заява ПрАТ «Полтавський ГЗК» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 16.02.2020 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява в якій позов підтримав повністю та просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, на підставі доказів, наданих позивачем. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з огляду на наступне. У силу вимог ч.3 ст.12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з наказу від 26.02.1998 №199к [PERSON] прийнято на посаду сторожа ЦВО АТ «Полтавський ГЗК». Відповідно до наказу про надання відпустки від 10.07.2020 №655 відповідачу надано щорічну відпустку у кількості 41 календарний день з 03.08.2020 по 13.09.2020. 13.09.2020 згідно наказу №689 відповідача було звільнено за власним бажанням у зв`язку із переїздом на нове місце проживання (ст.38 КзПП України). Відповідно до розрахункових листів за дні відпустки, а саме: за 13 календарних днів з 03.08.2020 по 15.08.2020; за 28 календарних днів з 16.08.2020 по 13.09.2020 та -6 календарні дні з 13.09.2020 по 13.09.2020 відповідачу були виплачені грошові кошти за шорічну відпустку та нарахована грошова компенсація відпустки при звільненні. Згідно розрахункового листа за вересень 2020, з яким [PERSON] , особисто ознайомився під підпис 14.09.2020 фахівцем з розрахунку та оподаткування заробітної плати [PERSON] було виконано остаточний розрахунок заробітної плати, в результаті якого утворився борг у сумі 4 481 грн 86 коп. Даний борг виник через надання відпустки за невідпрацьований час у кількості 6 днів (6 днів боргу станом на момент звільнення). Нормами ч.1 ст.22 ЗУ «Про відпустки», передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, в тому числі при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в п.п.3,5,6 ст.36 і п.п.1,2 і 5 ст.40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.136 КЗпП України, розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2020 за Вих. № 4682/9993 [PERSON] було направлено повідомлення (вимогу) про необхідність сплати надлишково виплачених коштів (а.с.13). Станом на день розгляду справи у суді відповідачем грошові кошти не повернуті. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем перевикористано дні щорічної основної відпустки, за які йому були виплачені кошти, беручи до уваги, що вказані кошти ним у добровільному порядку повернуто не було, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved