Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши , що 28.03.2012 року між ними було укладено договір про отримання кредиту в розмірі 2400,00 грн. зі сплатою 30 відсотків за користування з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїх обовязків не виконує, станом на 31.12.2016 року має заборгованість в сумі 14700,19 грн.. Позивач просить стягнути на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати . Представник позивача позов підтримав, подавши про це письмову заяву, справу просив розглянути в його відсутність . Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог та пропуском позивачем строку позовної давності, подавши про це письмову заяву. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування . 28.03.2012 року сторонами було укладено договір про отримання кредиту в сумі 2400,00 грн. зі сплатою 30 відсотків за користування з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно проведеного позивачем розрахунку відповідача за період з 21.04.2012 року по 31.12.2016 року має заборгованість в сумі 14700,19 грн.. Відповідач належним чином прийняті на себе зобовязання не виконав, має неповернену заборгованість. Відповідач зробив про застосування загального та спеціального строку позовної давності. Позивачем позов подано 07.02.2017 року, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлено. Законом (ст.256 ЦК України) встановлено трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалась або мала довідатись про порушення свого права, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.261 ЦК України). Види вимог, за якими встановлюється спеціальна позовна давність, передбачені ст.258 ЦК України, право збільшення позовної давності за домовленістю сторін передбачено ст.259 ЦК України. Доказів того, що сторонами укладалась угода щодо збільшення передбаченого законом строку позовної давності, матеріали справи не містять. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України ( постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 24 вересня 2014 р. у справі №6-103цс14; від 12 листопада 2014 р. у справі №6-167цс14, від 1 жовтня 2014 р. у справі №6-134цс14) у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Наведений позивачем розрахунок не містить даних про те, що кредит отримувався частинами та про те, що з моменту отримання кредиту відповідач вчиняв дії щодо його повернення. Кредит було отримано 29.03.2012 року, строк виконання договору настав 29.03.2013 року, після настання вказаного строку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за укладеним договором 07.02.2017 року, загальний строк позовної давності закінчився 29.03.2016 року. Оскільки позивач звернувся до суду 07.02.2017 року, ним пропущено строк позовної давності, про його поновлення не клопотав, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed