Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 липня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з відповідачкою кредитний договір № 003-15231-250711, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100\~000, 00 грн., та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 1\~600, 00 грн. При цьому [PERSON] може самостійно один раз на місяць змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії. Проте [PERSON] не виконувала належним чином зобовязання за вищевказаним кредитним договором, в результаті чого станом на 12 червня 2015 року в неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 20\~838, 34 грн., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 9\~967, 10 грн.; простроченого тіла кредиту у розмірі 3\~518, 56 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 7\~352, 68 грн. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, була сповіщена про розгляд справи належним чином за місцем реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала та про причини неявки суд не повідомляла. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за закінченням строку зберігання, що свідчить про те, що відповідачка до операторів поштового зв'язку не зверталась. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачкою, тому суд вважає, що остання про розгляд справи була сповіщена належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25 липня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «КБ «Дельта») уклав з [PERSON] кредитний договір № 003-15231-250711. Відповідно до п. 1.2. вищевказаного [PERSON], Банк відкриває відповідачу (Держателю) поточний рахунок з використанням платіжної картки № 26254904887948 в національній валюті України гривні, випускає та надає в користування клієнту платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International та/або MasterCard, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування клієнта згідно переліку послуг та на умовах викладених а Тарифному пакеті Кредитна картка №1, що міститься в Додатку №1 до [PERSON] та згідно з умовами цього договору, Умовам надання картки і правил. Згідно п. 1.3. кредитного [PERSON] надає Держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100\~000, 00 грн. та на день укладення цього [PERSON] встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 1\~600, 00 грн. Відповідно до п. 1.6. кредитного [PERSON] кошти кредитної лінії та власні кошти клієнта використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються клієнтом у субєктів господарювання, та зняття готівки, виконання клієнтом своїх зобовязань перед Банком за цим договором, та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством України. Згідно п. 2.3. даного [PERSON], клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за ставками, які зазначені в Тарифах. Згідно п. 3.6 даного [PERSON], клієнт картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у Тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, Овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. Проте [PERSON] не виконувала належним чином зобовязання за вищевказаним кредитним договором, в результаті чого станом на 12 червня 2015 року в неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 20\~838, 34 грн., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 9\~967, 10 грн.; простроченого тіла кредиту у розмірі 3\~518, 56 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 7\~352, 68 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] повідомлялась Банком про заборгованість, однак до цього часу вказана заборгованість відповідачкою погашена не була. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У звязку з несплатою позивачем судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved