Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру громадян Лозівської міської ради про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що він є власником приватного будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі- продажу від 01.07.2016 року. Як зазначив позивач у своєму позові, на час укладання вказаного договору в будинку були зареєстровані гр. [PERSON] та гр.[PERSON],які згідно п.8 цього договору взяли на себе зобов»язання в термін 10 днів знятися з реєстрації. Однак, це зобов»язання виконана тільки [PERSON], а [PERSON] так і залишається бути зареєстрованим в даному будинку. В зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком по [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою; стягнути з відповідача, понесені судові витрати за подання позову до суду в розмірі 531,21 грн. 06.03.2017 року через канцелярію суду [PERSON] надав уточнену позовну заяву, в якій прохає усунути перешкоди у здійсненні ним права користування своєю власністю, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS];позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м.Лозова,Харківської області права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, шляхом зняття його з реєстрації місця проживання. Крім того, прохав не стягувати з відповідача, понесені ним судові витрати при подачі позову до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій прохає справу розглядати за його відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає. У разі неявки відповідача прохав винести заочне рішення. Крім того, надав газету «Слобідський край» від 15.04.2017 року про публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача у судове засідання(а.с.39,40). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а саме через засоби масової інформації, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення в газеті «Слобідський край» № 30 від 15.04.2017 року, що відповідає вимогам положення ст.74 ЦПК України. Причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення на позов не надав (а.с.40). Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON]. на підставі договору купівлі- продажу житлового будинку від 01.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 838, належить житловий будинок, який розташований за адресою:[ADDRESS] Із довідки,наданої квартальним про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб вбачається,що за адресою: [ADDRESS] окрім позивача зареєстрований [PERSON], [INFO], без родинних зв»язків(а.с.5). Як зазначив позивач у своєму позові, на час укладання договору купівлі -продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] в будинку були зареєстровані гр. [PERSON] та гр.[PERSON],які згідно п.8 цього договору взяли на себе зобов»язання в термін 10 днів знятися з реєстрації. Однак, це зобов»язання виконана тільки [PERSON], а [PERSON] так і залишається бути зареєстрованим в даному будинку. Його речей в будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, не несе інших витрат по утриманню будинку. Позивач, як власник вищевказаної квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обов'язків перед ним не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦПК України власник,який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Конституція України ( ст. 47) проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає уточнений позов [PERSON] та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved