Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що відповідно до протоколу № 1 загальних зборів членів ЧП «Аджалик» від 26.04.2013 року на яких були присутні мешканці с. Свердлове у кількості 141 особи в тому числі і відповідач було вирішено сотворити неприбуткове СТ «Аджалик» для будівництва підводного газопроводу високого тиску від села Першотравневе до села Свердлове та розвідного газопроводу середнього тиску по всіх вулицях села Свердлове Комінтернівського району Одеської області. Дане рішення було прийнято одноголосно. Також було вирішено затвердити Статут СТ «Аджалик» та визначити його місцезнаходження Одеська область, Комінтернівський (нині Лиманський) район с. Свердлове (нині Іванове ) вул. Центральна, 1- а . Крім того було затверджено склад правління СТ у кількості 14 осіб. Головою правління було обрано [PERSON] , секретарем - казначеєм Юзифович Н.М. на цих же зборах було затверджено рішення про укладення договору на виконання робіт з газифікації села з позивачем ТОВ «Чорноморська газова компанія», прийнятий тимчасовий Статут СТ «Аджалик» по газифікації села і прийнято рішення про його державну реєстрацію. 07.05.2013 року між ТОВ «Чорноморська газова компанія» та тимчасовим кооперативом «Аджалик» було укладено договір «6/13 на виконання робіт з будівництва підземного газопроводу високого тиску від села Першотравневе до села Свердлове Комінтернівського району Одеської області та розвідного газопроводу середнього тиску по селу Свердлове. За умовами договору підрядник (ТОВ «Чорноморська газова компанія») обумовив суму цільового патинового внеску у сумі 15000 грн. із гарантованих замовником (СТ «Аджалик») 450 абонентів та надав СТ безпроцентну розстрочку до 25 грудня 2014 року, про що з кожним абонентом було складено додаткову угоду. 25.05.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 124 на виконання робіт. 22.05.2013 року відбулося засідання СТ «Аджалик» на якому було вирішено питання про внесення змін щодо розміру пайового внеску , а також прийнято рішення про те, що укладення кожною особою договору - додатку до договору 6/13 від 07.052013 року та вважати його заявою про вступ до кооперативу. 25.10.2013 року тимчасовий кооператив «Аджалик» був зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, як неприбуткове підприємство СТ «Аджалик - Газ» (код ЄДРПОУ 38846994). 06.11.2013 року між ТОВ «Чорноморська газова компанія» та СТ «Аджалик - Газ» було укладено договір про газифікацію с. Свердлове на підставі договору № 6\\13 від 07.05.2013 р. Роботи з будівництва підводного газопроводу були розпочаті в липня і закінчені у вересні 2014 року. Станом на 01.01.2014 року ТОВ ЧГК було сплачено 1864,750 грн. замість обумовлених договором 3400000 грн. Станом на 01.01.2015 року заборгованість склала 300000 грн. Ця ситуація виникла у зв`язку з тим, що замість 450 абонентів було підключено 253. У зав`язку з чим на засіданні правління СТ. Аджалик - Газ» було прийнято рішення про розподілення суми заборгованості на всіх членів СТ, що склало 12000 грн., а для нових членів СТ встановлено суму пайового внеску у сумі 35000 грн. ТОВ «ЧКГ» продовжила термін сплати пайового до 25.12.2015 року. Про згоду продовжити виплати відповідач [PERSON] надав відповідну розписку, проте своїх зобов`язань не виконує , хоча з жовтня 2014 року користується газом. Борг [PERSON] перед ТОВ «ЧГК» складає 11440 грн. У межах договору № 6/13 від 07.05.2013 року сторони домовились про вартість будівництва та об`єму виконаних робіт. Проте незважаючи на повне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором та розпискою, відповідач не виплачує заборгованість та продовжує користуватися природним газом на протязі року. Згідно Статуту «Аджалик -Газ» метою його створення, є газифікація села та покращення побутових умов громадян, що мешкають у с. Свердлове. Відповідно до п. 6.4. Статуту СТ у разі порушення строків внесення членських та цільових внесків член СТ сплачує штраф у розмірі 0,1 проценту від несплаченої суми за кожен день прострочки. Таким чином просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Чорноморська газова компанія» 11 440 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сметюх В.С. позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Капля Т.А. пояснила суду, що відповідач позовні вимоги ТОВ «Чорноморська газова компанія» не визнає, просив суд відмовити у його задоволенні посилаючись на таке. Позивач на підставу своїх позовних вимог посилається на протокол № 1 загальних зборів членів ЧП «Аджалик» від 26.04.2013 року, на яких були присутні мешканці села Свердлово у кількості 141 особа. [PERSON] на вказаних загальних зборах не був присутнім, та позивач не надав жодного доказу його присутності на вказаних зборах. Заяви про вступ до споживчого товариства «Аджалик» він не писав. Доказів на підтвердження повноважень на укладення угоди № 6/3 від 07 травня 2013 року [PERSON] та Юзефович Н.Н. з ТОВ «Чорноморська газова компанія» він не надавав. Крім того, СТ «Аджалик» на час підписання угоди з ТОВ «Чорноморська газова компанія» не було зареєстроване у ЄДРПОУ. Дійсно 25 травня 2013 року він уклав договір № 124 з ТОВ «Чорноморська газова компанія», відповідно до якої компанії повинна була виконати роботи по будівництву підвідного та розвідного газопроводу, а він повинен був сплатити 15000 грн. Всі кошти по даному договору ним були сплачені позивачу, що підтверджується квитанцією про сплати суми у розмірі 16220 грн. У протоколі № 1 загальних зборів СТ «Аджалик» від 26 квітня 2013 року не було встановлено кількості осіб, які б бажали приєднатися до кооперативу для будівництва газопроводу. Крім того ці збори не уповноважували [PERSON] та Юзефович Н.Н. на укладення договору № 6/13 з ТОВ «Чорноморська газова компанія», а відтак вказані особи вийшли за межу наданих повноважень і саме вони повинні нести відповідальність у даному випадку. 14 жовтня 2013 року громадяни [PERSON] , Юзефович Н.М. , [PERSON] згідно протоколу № 1 створили та у подальшому зареєстрували споживче товариство «Аджалик -Газ». Він не є членом кооперативу «Аджалик -Газ» . Відповідно до Статуту вказаного товариства, товариство повинно вести облік своїх членів та видавати йому посвідчення, вступ до членів товариства здійснюється на підставі письмової заяви та сплати вступного внеску, рішення прийняте правлінням підлягає затвердженню загальними зборами. Він не має жодних стосунків із створеним підприємством «Аджалик - Газ». Він уклав договір № 124 від 25 травня 2013 року із ТОВ «Чорноморська газова компанія» , відповідно якого компанія здійснює будівництво відповідних газопроводів, а він повинен сплатити 15 000 грн. Всі кошти за договором він сплатив. Жодних розписок щодо обов`язку на сплату заборгованості він не підписував, розписка подана у якості доказу позивачем підписана не ним. Крім того, ним було сплачено додатково 8 970 грн та 4 000 грн за підключення газопостачання, отже разом ним сплачено 29 190 грн. Просив суд відмовити у задоволенні позову з перелічених підстав. Представник третьої особи СТ «Аджалик - Газ» Юзефович Н.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Розглянувши позовні вимоги, заперечення, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивач виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено. 25 травня 2013 року між ТОВ «Чорноморська газова компанія» та [PERSON] укладено договір № 124 на виконання робіт (додаток до договору) відповідно до якого «Замовник» доручає «Підряднику» виконати роботи по будівництву підвідного та розвідного газопроводу с. Свердлове, та зобов`язується оплатити «Підряднику» вартість виконаних робіт за визначеними сторонами п. 2 даної додаткової угоди вартістю робіт та порядком розрахунків в загальній сумі 15 000 грн. Згідно п. 4. 1 додаткової угоди «усі розбіжності вирішуються тільки між сторонами даної угоди» (а.с.21). Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів [PERSON] сплатив на користь ТОВ Чорноморська газова компанія суми з наступним цільовим призначенням: -від 22.06.2013 року - 4000 грн - аванс за договором № 124; -від 27.07.2013 року на суму 650 грн - платіж за липень 2013 р. -від 28.10.2013 року на суму 1000 грн - за серпень 2013 р.; -від 22.10.2013 року на суму 600 грн. - за технічні умови; -від 22.10.2013 року на суму 700 грн за газифікацію по договору № 124; -від 28.12.2013 року на суму 700 грн за вересень 2013р.; -від 31.01.2014 року на суму 700 грн за січень 2014 р.; -від 15.02.2014 року на суму 700 грн за лютий 2014 р.; -від 18.03.2014 року на суму 700 грн. за березень 2014 р.; -від 06.05.2014 року на суму 700 грн. за квітень 2014 р.; -від 30.08.2014 року на суму 1230 грн за травень, червень 2014 р.; -від 08.10.2014 року на суму 1230 грн. згідно договору № 124; -від 31.10.2014 року на суму 615 грн. жовтень 2014 р.; -від 24.11.2014 року на суму 615 грн. за листопад 2014 р.; -від 10.01.2015 року на суму 1000 грн згідно договору № 124; -від 2013 року на суму 550 грн за проектні роботи; Таким чином у загальній сумі [PERSON] сплатив на користь позивача 16220 грн. Крім того, відповідно до записів на звороті смети на підключення [PERSON] сплачено 17.01.2014 року аванс в сумі 4000 грн.; аванс в сумі 8000 грн, борг 970 грн. від 24.11.2014 р. (а.с.66,67 на зворотах). При ухваленні рішення суд відхиляє як доказ сторони позивача боргову розписку написану від імені [PERSON] 25.10.2014 року на суму боргу 12000 грн. (а.с.22), оскільки представлений доказ є оспорюваним стороною відповідача, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування заперечень відповідача щодо належності підпису на розписці [PERSON] . Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України обов`язок щодо доведення покладається на сторону яка надала доказ. Доказ надано позивачем, тому, ствердження представника позивача на необхідність доведення даного доказу стороною відповідача є хибним. Диспозитивність цивільного судочинства, визначена нормами ст. 13 ЦПК України. Відповідно до частин 1 та 3 вказаної статті суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обов`язок доказування і подання доказів визначений ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги посилання позивача та пояснення третьої особи щодо наявності боргу відповідача перед позивачем, оскільки [PERSON] був присутнім на установчих зборах 26 квітня 2013 року, був присутнім на загальних зборах СТ «Аджалик - Газ» від 27 вересня 2014 року оскільки дані посилання не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Так відповідно до даних протоколу № 1 від 26 квітня 2013 року не становлено особисту присутність [PERSON] . Крім того, предметом розгляду даних зборів були питання створення Споживчого товариства «Аджалик»; затвердження Статуту Споживчого товариства «Аджалик»; обрання правління Споживчого товариства «Аджалик»; визначення місцезнаходження товариства «Аджалик» (а.с.7-8). 22 травня 2013 року на засіданні правління СТ «Аджалик», що підтверджується протоколом № 3, були вирішені питання про знесення змін до правління СТ «Аджалик» (щодо [PERSON] та [PERSON] ); внесення змін щодо розміру пайового внеску ( 15000 грн. при укладенні договору до 10 червня; 22500 при укладенні договору з 10 по 25 червня); щодо членства у споживчому товаристві на підставі укладення договору № 6/13 від 07.05.2013 року та вважанням укладення даного договору заявою про вступ до кооперативу (а.с.12). Відомості про присутність відповідача на даному засіданні відсутні. 27 вересня 2014 року протоколом загальних зборів № 3 п. 2 порядку денного вирішено питання про збільшення розміру цільового внеску на 12 000 грн. для нових членів товариства остаточно встановивши, що нові члени товариства мають сплачувати 35 000 грн. пайового внеску (а.с. 14). Суд відхиляє посилання позивача та представника третьої особи про присутність відповідача на даних загальних зборах, оскільки відповідно до протоколу від 27.09.2017 року та списку присутніх на даних зборах прізвище [PERSON] зазначено під номерами 38 та 164, однак ні ініціали ні адреси жилавих будинків не відповідають даним відповідача (а.с.15,16). При ухваленні рішення суд критично оцінює позицію позивача, щодо членства відповідача, як у тимчасовому споживчому товаристві «Аджалик» так і у зареєстрованому товаристві «Аджалик - Газ», оскільки жодних належних та допустимих доказів відповідно до діючого законодавства позивачем не надано, та судовим розглядом справи не встановлено. Судовим розглядом встановлено фактичне укладення договору підряду між позивачем та відповідачем, без визначення ролі як посередника СТ «Аджалик» або « Аджалик - Газ», так як відповідно до п. 4.1. договору на виконання робіт визначено, що усі розбіжності між сторонами договору вирішуються між сторонами договору (а.с.21). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про кооперацію» в редакції 19.01.2013 року (на виникнення спірних правовідносин) визначено порядок створення кооперативу, зокрема визначено, що кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників. Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами. Рішення установчих зборів оформляється протоколом, який підписують головуючий та секретар зборів. У протоколі зазначаються особи, які брали участь в установчих зборах: для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дані паспорта громадянина України або паспортних документів іноземця (для осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, - дані документа, який його замінює); для юридичної особи - прізвище, ім`я та по батькові уповноваженого представника юридичної особи, документ, що підтверджує його повноваження. Дані про фізичну особу засвідчуються її особистим підписом, а про юридичну особу - підписом її уповноваженого представника. Державна реєстрація кооперативу, відповідно до ст. 9 Закону України «Про кооперацію» в редакції 19.01.2013 року. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» в редакції 19.01.2013 року членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Згідно ст. 11 Закону України «Про кооперацію» в редакції 19.01.2013 року вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Відповідно до ч.ч. 1-4, 6, 8 ст. 111 Господарського кодексу України (далі ГК України) в редакції 03.02.2013 року споживча кооперація в Україні - система самоврядних організацій громадян (споживчих товариств, їх спілок, об`єднань), а також підприємств та установ цих організацій, яка є самостійною організаційною формою кооперативного руху. Первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі та взаємодопомоги об`єднуються для спільної господарської діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і соціальних інтересів. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні. Споживче товариство є юридичною особою і діє на основі статуту. Споживчі товариства можуть на добровільних засадах об`єднуватися в спілки, інші форми об`єднання, передбачені законом, єдину спілку споживчих товариств України та мають право вільного виходу з них. Правові засади організації та діяльності споживчої кооперації визначаються законом. Підприємствами споживчої кооперації визнаються унітарні або корпоративні підприємства, утворені споживчим товариством (товариствами) або спілкою (об`єднанням) споживчих товариств відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів з метою здійснення статутних цілей цих товариств, спілок (об`єднань). Згідно ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Підстави для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи встановлюються законом. Відмова у проведенні державної реєстрації юридичної особи з інших підстав, ніж встановлені законом, не допускається. Відмова у державній реєстрації, а також зволікання з її проведенням можуть бути оскаржені до суду. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін. Відповідальність юридичних осіб визначена ст. 96 ЦК України, відповідно до якої Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Суд відхиляє як доказ позивача, договір № 6/13 від 07 травня 2013 року укладений між головою тимчасового кооперативу «Аджалик» (замовник) та ТОВ «Чорноморська газова компанія» (підрядник). Оскільки договірні зобов`язання між ними, та взяття на себе гарантій СТ «Аджалик» за пунктом п. 2.2. абз.7 договору на забезпечення підключення необхідної кількості будинків до майбутнього газопроводу, не породжує обов`язку [PERSON] на сплату боргу за невиконанні зобов`язання неіснуючого споживчого товариства (а.с.19-20). Доказів укладення додаткової угоди до договору між ТОВ «Чорноморська газова компанія» та [PERSON] , з яких міг би виникнути борг у розмірі 11 440 грн. судовим розглядом не встановлено. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно вимог ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно зі змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 7, 9-11 ЗУ «Про Кооперацію», ст.ст. 89, 509, 511, 525 ЦК України, ст. 111 ГК України та

Outcome: dismissed