Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.09.2017 року зарєєстрував з відповідачем шлюб у виконавчому комітеті Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу, серія [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис №7. Під час спільного проживання між сторонами виникали сварки, внаслідок чого 07.06.2020 року відповідачка змінила місце проживання і з того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально подальше збереження шлюбу неможливе. Просив розірвати шлюб, з відповідача на його користь стягнути Ѕ понесених ним судових витрат, тобто в розмірі 420 грн. 40 коп. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином. Надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, не заперечуючи проти розірвання шлюбу. Примирення сторони не бажають. Крім того, в своїй заяві відповідач просить покласти судові витрати на позивача, зважаючи на те, що винним у припиненні шлюбних відносин є саме позивач, оскільки в період спільного проживання спричиняв їй тілесні ушкодження. На підтвердження зазначеного до заяви додала витяг з ЄРДР про внесення відомостей стосовно спричинення їй тілесних ушкоджень чоловіком - [PERSON] . Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії серія [NUMBER] , сторони 19.09.2017 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис №7. Під час спільного проживання між сторонами виникали сварки, внаслідок чого з 07.06.2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу неможливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, вважаючи, що шлюб існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, відповідачем повинні бути відшкодовані понесені позивачем судові витрати. Але враховуючи те, що в своєму позові позивач просив суд стягнути з відповідача Ѕ частину понесених ним судових витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат 420 грн. 40 коп. Відповідач в своїй заяві просить покласти судові витрати на позивача, оскільки вважає його винним в розірванні їхніх стосунків. Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, - у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача, судом не знайдено підстав для вирішення питання розподілу судових витрат у відповідності до ч.9 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved