Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом витребування ключів від вхідних дверей квартири та зобов»язання відповідача не чинити перешкоди у користування квартирою та вселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2005 р. він придбав квартиру [ADDRESS], в якій проживав до 2011 року, був і є зареєстрованим. В подальшому, 14.11.2011 р., він подарував зазначену квартиру відповідачці, після чого остання зі своїм чоловіком почали перешкоджати йому користуватись квартирою. Позивач посилається на те, що за захистом свого права він звертався до Голосіївського РУ ГУ МВС України. На підставі положень ст.ст.64, 156 ЖК України позивач просить захистити його права користуватись спірним жилим приміщенням, як члена сім»ї власника житла, оскільки після укладання Договору дарування не втратив це право і не зобов»язаний був звільняти приміщення, оскільки про це не зазначено в самому договорі. В ході розгляду справи позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на те, що після дарування квартири [ADDRESS] позивач не втратив право користування жилим приміщенням, оскільки сам договір дарування не містив положень про те, що позивач зобов»язаний звільнити квартиру і знятись з реєстрації. Крім того, позивач, як член сім»ї власника житла, має право користуватись даною квартирою. Позивач зазначив, що після відчуження квартири він продовжував нею користуватись, однак після погіршення у нього стосунків з матір»ю відповідачки, остання почала перешкоджати йому в користуванні житлом. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову і подала до суду зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням та зняти його з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог представник відповідача посилалась на те, що після відчуження квартири [PERSON] втратив право користування даною квартирою, яке було пов»язано з право власності на майно. Він не є членом сім»ї [PERSON], не проживав постійно в [ADDRESS], оскільки мешкав з матір»ю відповідачки в [ADDRESS], а тому після відчуження квартири у нього не зберіглось право користування жилим приміщенням. Позивач та його представник заперечували проти задоволення зустрічного позову. Представник Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві в судове засідання не з»явився, надіславши клопотання про розгляд справи у відсутність представники Відділу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 19.09.2005 р. 14.11.2011 р. між [PERSON], як «Дарувалником», та [PERSON], як «Обдарованою», був укладений Договір дарування [ADDRESS], відповідно до якого Дарувальник передав майно у власність Обдарованої безоплатно. На час розгляду справи в спірній квартирі зареєстровані:[PERSON] та [PERSON] З моменту укладання Договору дарування [PERSON] постійно проживає в спірній квартирі, що не заперечувалось сторонами. На час розгляду справі відповідач мешкає в квартирі разом зі своїм чоловіком. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, що закріплено п.1 ч.1 ст.346 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на положення ст..ст.64, 156 ЖК України як на підставу свого права для продовження користування [ADDRESS] після її відчуження. Відповідно до ст.156 ЖК України члений сім»ї власника жилого будинку (квартири) які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуютья жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) якщо при їх всеплення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу положень ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Челнами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що з 2007 р. [PERSON] з [PERSON], матір»ю [PERSON], постійно проживали в [ADDRESS], який є їх спільною частковою власністю. Зазначені обставини підтвердили в ході розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON] Періодичні відвідування квартири [ADDRESS] з [PERSON], яка є матір»ю відповідачки, не свідчать про користування даним житлом в розумінні положень житлового законодавства. Реєстрація позивача, як суб»єкта підприємницької діяльності, за адресою: [ADDRESS] та зазначення даної адреси в документах, зокрема у кредитному договорі, також не підтверджує факт користування квартирою. [PERSON] не є членом сім»ї [PERSON], яка одружена з [PERSON], він постійно не проживає з відповідачкою і не веде з нею спільне господарство, що б на підставі ст.156 ЖК України надавало йому право користування спірною квартирою після її відчуження.. Отже, після припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] він втратив право на користування цим житлом, яке було нерозривно пов»язано з правом власності. Відповідно до роз»ясень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україии з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ) про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що реєстрації [PERSON] в [ADDRESS] перешкоджає [PERSON] вільно реалізувати право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням, а саме відчужити його. Крім того неприязні стосунки, що склались між між [PERSON], [PERSON] та її матір»ю, призводять до виникнення конфліктів у тому числі із застосування фізичного насильства. Під час розгляду справи по суті [PERSON] були надані докази щодо реєстрації його малолітнього сина - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] без згоди власника квартири, що також впливає на її права. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, оскільки він втратив право користування спірним жилим приміщенням після відчуження квартири і не набув його в порядку ст..ст.64, 156 ЖК України, а зустрічний позов є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved