Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Виконавчий комітет Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що на праві приватної власності їй належить будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 08 листопада 2010 року та копією витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ №112343 від 29 листопада 2010 року. Відповідач [PERSON] з дня реєстрації деякий час проживав за вказаною адресою, а з 2010 року по теперішній час не проживає та не використовує його за призначенням без будь яких поважних на те причин. Ухвалою від 23.10.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику ( з повідомленням) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Позивач до суду не з`явилась, хоча була завчасно та належним чином повідомлений. Відповідач до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся завчасно та належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника, заперечень та пояснень по справі не мають. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою, [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, з 2010 року за місцем реєстрації не проживає, не використовує його за призначенням, без будь яких поважних на те причин. Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області від 05.10.2020 року №3068 , [PERSON] не є родичем, та не мешкає за місцем реєстрації з 2010 року. Позивач [PERSON] є учасником війни, дружиною загиблого ветерана війни, людиною похилого віку. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім цього, за роз`ясненням Пленуму «члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону» (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Як вбачається з копії довідки від 04.10.2020 року виданої квартальним комітетом №10 [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2010 року. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, при цьому поважності причин не встановлено, суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивача, як власника житла. На підставі викладеного та

Outcome: approved