Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що в ході проведення ліквідаційної процедури ВАТ «Червоний партизан» 12 червня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав належну підприємству будівлю на території стадіону с.В.Яромирка Городоцького району. Підтверджуючими матеріалами даної угоди є договір купівлі-продажу, акт прийому-передачі, квитанція та накладна. Проте, не зважаючи на те, що позивач є законним власником даної будівлі, Великояромирська сільська рада Городоцького району прийняла рішення №3 від 20 липня 2012 року про прийняття на баланс сільської ради приміщення на сільському стадіоні та надання дозволу на його демонтаж без належних на те підстав. Оскільки даним рішення було прямо порушено право власності позивача на вказану будівлю, він змушений був звернутися до суду за відновленням порушених прав, а саме про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами звернувся до суду із позовом про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу. Ухвалою Городоцького районного суду від 10.09.2013 року провадження у справі було закрито згідно п.7 ст. 205 ЦК, коли ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі (справа № 672/833/13-ц). 04 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Хмельницької області позов [PERSON] до Великояромирської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії Великояромирської сільської ради Городоцького району №3 від 20.07.2012 року про прийняття на баланс сільської ради зруйнованого приміщення на сільському стадіоні та надання дозволу на його демонтаж було задоволено (справа № 672/467/13-ц). Для захисту своїх прав позивач змушений був звернутися за юридичною допомогою. З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи між ним та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг від 01.03.2011 р. (далі - Договір). На підтвердження оплати за Договором в сумі 8000,00 грн. та 60,00 грн. банківської комісії до матеріалів справи додається копія Договору, копія Акту про прийняття-передачі наданих послуг, копії квитанцій. Окрім того при зверненні до суду позивачем було сплочено судовий збір в розмірі 344,10 грн. Вимоги про стягнення з відповідача судого збору за заявою позивача залишені без розгляду. До переліку збитків, завданих відповідачем відносяться і витрати позивача палива власним автотранспортом під час поїздок на судові засідання, а саме: 1. Справа № 672/833/13-ц: 4 судових засідання (01.07.2013, 14.08.2013, 27.08.2013, 10.09.2013). 2. Справа № 672/467/13-ц: 8 судових засідань місцевого суду (04.04.2013, 16.04.2013, 16.05.2013, 18.05.2013, 04.06.2013, 31.07.2013, 12.08.2013, 17.12.2013), 3 судових засідання апеляційного суду (02.10.2013, 24.10.2013, 14.11.2013). Згідно довідки виданої ТОВ «АвтоАгротехсервіс» м.Городок №163 від 25.09.2014р.: 1. Відстань від с.В.Яромирка до м.Городок становить 13 км 2. Відстань від с.В.Яромирка до м.Хмельницький становить 75 км Відповідно: 1 .с.В.Яромирка - м.Городок - м.Городок - с.В.Яромирка- 26 км 2. с.В.Яромика - м.Хмельницький - м.Хмельницький - с.В.Яромирка - 150 км загальна кількість поїздок по першому маршруту - 12, відповідно - 26км х 12 = 312 км, загальна кількість поїздок по другому маршруту - 3, відповідно - 150 км X 3 = 450 км, загальна кількість кілометражу - 312км + 450км = 762 км. Відповідно до технічних характеристик норм витрат палива автомобіля (інтернет джерело: сайт http://www.admiral-mb.ru/mir-mercedes/nriodeli-mercedes/vito/teh-vito.ph p та сайт http://car.ua/catalog/mercedes-benz/vito/mod/13732/) Mercedes-Benz Vito 115 CDI витрати палива становить 8,6л/100км (матеріали додаються). Відповідно: на 762 км витрачено під час поїздок на судові засідання 65,5л пального. За період 2013 року ціна на дизпаливо на АЗС була не стабільною та коливалася в межах 9,20 грн/л - 9,80 грн/л, відповідно середня ціна - 9,50грн/л. Відповідно розрахунок витрат на дизпаливо: 65,5л х 9,50 грн. = 622 грн. (фіскальні чеки додаються). У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями відповідача також завдано позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті та житті його родини: щоденні думки, негативні переживання та спогади про наслідки психотравмуючих для нього судових засідань, визваних нахабною поведінкою представника відповідача, його безпідставними наклепами та звинуваченнями в його адресу; потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Окрім того, внаслідок штучного затягування відповідачем судової справи безпричинними неявками в судове засідання та безкінечними клопотаннями різного характеру були порушені актуальні життєві плани позивача, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Судова «тяганина» потягла за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовила необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п.3 Постанови зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди визначити важко, але відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині внаслідок незаконних дій Яромирською сільською радою в особі голови [PERSON] Розмір душевних страждань і страждань своєї родини позивач оцінює в 1500 грн. Загальна сума матеріальної шкоди завданої відповідачем становить 8682 грн.: правова допомога 8060 грн. (8000,00 грн. гонорар + 60,00 грн. банківської комісії) витрати на пальне - 622 грн. Відповідно до п.13 ст.2 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що в ході проведення ліквідаційної процедури ВАТ «Червоний партизан» 12 червня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав належну підприємству будівлю на території стадіону с.В.Яромирка Городоцького району. Проте Великояромирська сільська рада Городоцького району прийняла рішення №3 від 20 липня 2012 року про прийняття на баланс сільської ради приміщення на сільському стадіоні та надання дозволу на його демонтаж без належних на те підстав. Оскільки даним рішення було прямо порушено право власності позивача на вказану будівлю, він змушений був звернутися до суду за відновленням порушених прав, а саме про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами звернувся до суду із позовом про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу. Ухвалою Городоцького районного суду від 10.09.2013 року провадження у справі було закрито згідно п.7 ст. 205 ЦК, у зв'язку із ліквідацією юридичної особи, яка була однією із сторін у справі (справа № 672/833/13-ц). 04 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Хмельницької області позов [PERSON] до Великояромирської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії Великояромирської сільської ради Городоцького району №3 від 20.07.2012 року про прийняття на баланс сільської ради зруйнованого приміщення на сільському стадіоні та надання дозволу на його демонтаж було задоволено (справа № 672/467/13-ц). Для захисту своїх прав позивач змушений був звернутися за юридичною допомогою. З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи (справа № 672/467/13-ц)., між ним та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг від 01.03.2011 р. (далі - Договір). На підтвердження оплати за Договором в сумі 8000,00 грн. та 60,00 грн. банківської комісії, до матеріалів справи додається копія Договору, копія Акту про прийняття-передачі наданих послуг, копії квитанцій. Окрім того при зверненні до суду та апеляційне оскарження рішень суду (справа № 672/467/13-ц) позивачем було сплочено судовий збір в розмірі 344,10 грн. Вимоги про стягнення з відповідача судого збору за заявою позивача залишені без розгляду. До переліку збитків, завданих відповідачем, позивачем віднесено і його витрати палива власним автотранспортом, під час поїздок на судові засідання по цивільних справах №672/833/13-ц та № 672/467/13-ц, в сумі 622 грн. Таким чином судові витрати позивача під час розгляду судом цивільних справ за його участю (справа № 672/833/13-ц, справа № 672/467/13-ц становили 8682 грн.). Однак дані витрати не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України, про що говориться у п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме: «Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.» Згідно п.37 вищевказаної постанови: «Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК». (Кінцеве рішення у справі №672/467/13-ц ухвалено апеляційним судом Хмельницької області, кінцеве рішення у справі № 672/833/13-ц ухвалено Городоцьким районним судом Хмельницької області). Згідно п.41 вищевказаної постанови: «Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено». Суд під час розгляду справи, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснив позивачу, що з питанням про повернення судових витрат, витрачених ним при розгляді попередніх цивільних справ, йому необхідно звертатись до того суду, який ухвалював кінцеве рішення по справі. Дані витрати не є збитками і порядок їх повернення регламентується виключно нормами ЦПК України. Однак [PERSON] заявив, що він бажає, щоб Городоцький районний суд Хмельницької області по даній справі вирішив питання про судові витрати, понесені ним при розгляді судом попередніх цивільних справ, в яких він приймав участь. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8682 грн. задоволенню не підлягають, оскільки це не є матеріальна шкода, а судові витрати, стягнення яких регламентується виключно нормами ЦПК України. Тому позивачу з питанням про повернення судових витрат слід звертатись до того суду, який ухвалив кінцеве рішення по цивільній справі, в якій він приймав участь. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 1500 грн., то позов в цій частині також задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак [PERSON], вказуючи на свої моральні страждання, які він оцінив у 1500 грн., які йому спричинила Великояромирська сільська рада Городоцького району Хмельницькій області, не довів їх у суді належними доказами. Так позивач у своїй заяві зазначає, що розмір своїх душевних страждань і страждань своєї родини він оцінює в 1500 грн. Однак члени його родини не були стороною у справі, тому питання про їх моральні страждання і розмір моральної шкоди не може вирішуватись у даній справі. Також позивач зазначає, що він зазнав моральних страждань внаслідок безпричинних неявок відповідача у судові засідання по цивільних справах №672/833/13-ц, №672/467/13-ц та заявленням по них різного характеру клопотань. Однак згідно ч.1 ст.31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Отже розгляд цивільної справи у суді регламентується нормами ЦПК України, де зазначено, що сторонам надається право заявляти у суді клопотання з метою захисту своїх прав. Також ст.169 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неявки однієї із сторін у судове засідання. За таких обставин позивач має право лише на відшкодування судових витрат, пов'язаних з його явкою до суду, однак це питання вирішується у справі, по якій дані витрати проводились. Відшкодування моральних страждань отриманих під час судових засідань не передбачено, оскільки відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Тому у позивача не було підстав для моральних страждань під час судових засідань, а йому необхідно було лише на засадах змагальності сторін доводити свою правоту, шляхом подання до суду належних доказів. Крім того позивачем не доведено, що внаслідок прийняття Великояромирською сільською радою Городоцького району рішення №3 від 20 липня 2012 року про прийняття на баланс сільської ради зруйнованого приміщення на сільському стадіоні та надання дозволу на його демонтаж, йому заподіяна будь-яка матеріальна шкода, внаслідок якої він би зазнав фінансових втрат та відповідно моральних страждань. Що стосується порушення сну позивача та неприємних сновидінь, то ним не доведено причинний зв'язок між діями відповідача та вказаними ним наслідками. За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed