Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач на підставі договору дарування від 02.09.2010 року, реєстраційний номер 1495 та свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 13.06.2006, виданого виконкомом Южненської міської ради, є власником 1/2 частини кв. [ADDRESS] . Інші частки квартири належать [PERSON] у розмірі 1/4 частки на підставі зазначеного свідоцтва про право власності та [PERSON] у розмірі 1/4 частки на підставі свідоцтва від 27.06.2018 року, реєстраційний номер [NUMBER] . В зазначеній квартирі зареєстрований колишній чоловік доньки позивача [PERSON] . З червня 2017 року відповідач не проживає в зазначеному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, що змушує позивача нести додаткові витрати. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 22.10.2018 року відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, третя особа по справі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, згідно яких просять суд справу розглядати в їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.ст.282-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 02.09.2010 року, реєстраційний номер 1495 та свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 13.06.2006, виданого виконкомом Южненської міської ради, є власником 1/2 частини кв. [ADDRESS] . Інші частки квартири належать [PERSON] у розмірі 1/4 частки на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 13.06.2006, виданого виконкомом Южненської міської ради та [PERSON] у розмірі 1/4 частки на підставі свідоцтва від 27.06.2018 року, реєстраційний номер 1078 (а.с.7-13). В зазначеній квартирі зареєстровані позивач, дочка позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] , онуки позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до Акту про не проживання, затвердженого ОСББ «Хімік» від 03.07.2019 року, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з червня 2017 року (а.с.16). \~ \~ \~ \~Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в п.п.33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошеня фізичної особи померлою. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16. Крім цього, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами не укладалось, таким чином він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача. Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу проживати в даній квартирі суду не надано, з позовом про усунення перешкод в користуванні даної квартири відповідач не звертався. Відповідач не проживає у квартирі позивача з червня 2017 року по даний час, але зареєстрований за вказаною адресою, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком та задоволення позову. Відповідно до ст..405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участю третьої особи [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , необхідно задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved