Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 13.02.2010 року між ними було укладено договір про відкриття кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачеві було надано кредит у розмірі 15000 грн.. Відповідач прийнятих на себе обов'язків не виконує, станом на 30.04.2014 року має заборгованість в сумі 23565,36 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 14617,82 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 6600,19 грн., комісії за користування кредитом в сумі 749,00 грн., штрафів в сумі 1598,35 грн.. Позивач просить стягнути на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати . В судовому засіданні представник позивача Ковальчук Андрій Віталійович позов підтримав та пояснив, що відповідачеві було відкрито кредитну лінію. Спочатку було встановлено кредитний ліміт в сумі 1500 грн., який в подальшому відповідно до умов укладеного договору поступово збільшився до 15000 грн.. Строк дії кредитної картки був до грудня 2013 року. Відповідач користувався відкритою кредитною лінією до січня 2013 року, знімав кошти та частково повертав борг. В останнє погашення боргу було здійснено 25.01.2013 року на суму 1000 грн.. Оскільки була погашена не вся заборгованість, то нараховувались відсотки за використаний кредит та штрафні санкції. Відсотки за користування кредитом нараховувались лише на суму своєчасно непогашеного кредиту, тому розмір невикористаного кредитного ліміту на розмір нарахованої заборгованості не впливає. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що банк без узгодження з ним підвищував кредитний ліміт. Він не просив банк збільшувати кредитний ліміт, оскільки його заробітна плата не дозволяла йому погашати кредит, що перевищував її розмір. Проведений банком розрахунок йому незрозумілий. При цьому правильність такого розрахунку відповідач не спростував, своїм правом заявлення клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи чи отримання кваліфікованої правової допомоги не скористався. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування . 13.02.2010 року відповідачем з позивачем було укладено договір про отримання кредиту у виді відкриття кредитної лінії та початково встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 1500 грн., який поступово було збільшено до 15000 грн., зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно проведеного позивачем розрахунку, неправильність якого відповідачем не доведено, він станом на 30.04.2014 року має заборгованість в сумі 23565,36 грн.. Розрахунок проведено відповідно до умов укладеного договору. Як свідчить виписка з карткового рахунку відповідача, фактично до кінця вересня 2011 року він належно виконував прийняті на себе зобов'язання, однак в подальшому отримані кредитні кошти вчасно не повертав та утворив заборгованість у вказаній позивачем сумі. В останнє часткове погашення заборгованості відповідачем було проведено 25.01.2013 року. Відповідач не заперечив та не спростував факт користування кредитним лімітом у вказаних позивачем розмірах відповідно до представленого витягу про банківські операції по картковому рахунку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належно не виконував прийняті на себе зобов'язання відповідно до укладеного з позивачем договору, істотно порушував його умови, що є підставою для стягнення з винної особи заборгованості . На підставі викладеного,

Outcome: approved