Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій особи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 26.07.2016 близько 20:05 год в районі автовокзалу по вул. Київській в м.Коростишів Житомирської області [PERSON] з належної йому мисливської гладко ствольної рушниці «Сайга-20к», яку умисно зберігав при собі, безпідставно вважаючи дії Позивача неправомірними, здійснив постріл відповідним набоєм в автомобіль марки «Lexus» «LX 570», 2009 року випуску, державним номером [NUMBER] , що належить позивачу. Своїми діями відповідач наніс суттєві пошкодження автомобілю, чим завдав збитків позивачу в сумі 112117, 87 грн., розмір яких встановлений висновок експерта № 527 від 16.09.2016. Вартість відновлюваного ремонту даного автомобіля складає 303697, 44 грн. За даним фактом слідчим відділом Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області було порушено кримінальне провадження № 12016060190000534 від 26.07.2016 року за ч.2 ст.15, ст.115 КК України за фактом замаху на вбивство потерпілого [PERSON] , яке в подальшому було перекваліфіковане слідчим на ч. 4 ст. 296 КК України, за фактом хуліганських дій відповідача з використанням зброї. Враховуючи те, що відповідач добровільно не відшкодовує завдані збитки, представником позивача на початку 2019 року було направлено нагадування - письмову вимогу про необхідність вирішення питання щодо відшкодовування витрат на ремонт автомобіля в досудовому порядку, однак відповідач відмовився відшкодовувати завдані збитки, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду за завдіні збитки у результаті умисного пошкодження автомобіля марки «Lexus» «LX 570», 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] , у розмірі 112117,87 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 26.06.2019 призначено судове засідання з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що органом досудового розслідування не встановлено, що відповідач діяв в межах необхідної оборони, а тому він повинен відшкодувати завдані збитки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. З письмового відзиву та пояснень в судовому засідання слідує, що позовні вимоги є безпідставними, надуманими і такими, що не відповідають вимогам норм матеріального і процесуального права. [PERSON] скоїв злочин, що передбачений ст. 146 КК України, здійснив спробу викрасти сина позивача, тому дії відповідача в даному випадку є необхідною обороною. Позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, досудове розслідування не завершено, відповідач у кримінальному провадженні є свідком, підозри нікому не пред`явлено. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їх правовідносини. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016060190000534, слідує, що 26.07.2016 р. до ЄРДР, з правовою кваліфікацією за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України були внесені відомості, що 26 липня 2016 о 20 год.05 хв, що в м. Коростишеві по вул. Київській поблизу автовокзалу невідома особа вийшла із салону мікроавтобусу білого кольору марки Ford Transit д/н [NUMBER] , підійшов до автомобіля Lexus» «LX 570», державним номером [NUMBER] , де використовуючи гладкоствольну зброю умисно здійснила постріл у бік де знаходився [PERSON] , тим самим намагалася умисно заподіяти смертні останньому, виконавши усі дії, які невстановлена особа вважала необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, але злочин не був закінчено з причин,які не залежали від її волі ( а.с.8). СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016060190000534 від 26.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Постановою першого заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури від 27.07.2016 змінено відомості, внесені до ЄРДР щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12016060190000534 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України. З відповіді слідчого СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області В.Писаренка № 320з/213/219 від 31.07.2019 вбачається, що кримінальне провадження № 12016060190000534 від 26.07.2016 перебуває на стадії досудового розслідування, на даний час проводяться слідчі дії у порядку ст. 223 КПК України для встановлення особи причетної до вчинення даного кримінального правопорушення. [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні перебуває в статусі свідка. Згідно ч. 1 ст. 1 КК України Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. 2. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільне небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. Відповідно до ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу. Згідно ст. 1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Відповідно до ст 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. Згідно ч.1-3, 7 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого . Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення . Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Відповідно до ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право: 1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; 2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування; 3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; 4) заявляти відводи та клопотання; 5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла; 6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; 7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; 8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг; 9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження; 10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом; 11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження; 12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала); 13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом; 14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом. Під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви; 4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; 5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування. Під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом. На всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження. Згідно ст 58 КПК України потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні. Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; 2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; 3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою. Представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику. Як встановлено ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для покладення такої відповідальності на підставі статті 1166 ЦК України потрібно встановити вину та причинний зв`язок між діями або бездіяльність заподіювача шкоди та заподіяною шкодою. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що оскільки досудове розслідування кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 12016060190000534 від 26.07.2016 не завершене, остаточне рішення не прийнято, у вказаному кримінальному провадженні відповідач є свідком і вказана обставина сторонами не заперечується, а тому суд не вбачає правових підстав відповідно до положень статті 1166 ЦК України, для задоволення позовних вимог, а вказані обставини підлягають дослідженню і доказуваннюу вищевказаному кримінальному провадженні, що є наслідком для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed