Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу, який був зареєстрований 20.07.2000 на [PERSON] товарній біржі за реєстраційним номером №Г2-67/2000, який укладено між [PERSON] обєднаною державною податковою інспекцією у Харківській області в особі заступника начальника [PERSON], який діяв через брокера брокерської контори №277 [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], яка діяла через брокера брокерської контори №277 [PERSON] з другої сторони. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 20.07.2000 між [PERSON] обєднаною державною податковою інспекцією у Харківській області в особі заступника начальника [PERSON], який діяв через брокера брокерської контори №277 [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], яка діяла через брокера брокерської контори №277 [PERSON] з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, який був зареєстрований 20.07.2000 на [PERSON] товарній біржі за реєстраційним номером №Г2-67/2000. Нотаріальне посвідчення даного договору не проводилося. Договір укладено на підставі протоколу №2-67/2000 аукціону від 20.07.2000. За договором, [PERSON] обєднана державна податкова інспекція у Харківській області в особі заступника начальника [PERSON] передала у власність [PERSON] будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Федорцівська, 27 (колишня назва: вул. Леніна, 27, с. Федорці, Харківського району, Харківської області), а [PERSON] сплатила ціну відповідно до умов договору, а саме 1 650 (одна тисяча шістсот пятдесят) гривень. 20.08.2017 [PERSON] померла. Позивач є донькою померлої [PERSON]. Після смерті матері позивач подала заяву до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], в якій вона просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належить [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] було відмовлено громадянці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із надвірними будівлями в м. Харкові за адресою: вул. Федорцівська, 27 (колишня назва: вул. Леніна, 27, с. Федорці, Харківського району Харківської області). У постанові зазначається, що в матеріалах спадкової справи № 20/2017 є заява від чоловіка спадкодавця, [PERSON], [INFO], який відмовився від спадщини, що була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №68 від 28.09.2017. Заяв від інших спадкодавців про прийняття або відмову від спадщини не надходило. Приватний нотаріус [PERSON] повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Федорцівській, 27, в м. Харкові не вбачається можливим і пояснює це тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями в м. Харкові за вищевказаною адресою, зареєстрований [PERSON] товарною біржою 20.07.2000 без нотаріального посвідчення, не може бути прийнятий нотаріусом для вчинення нотаріальних дій в якості правовстановлюючого документа на вказаний обєкт нерухомого майна. Також відсутній документ, що посвідчує право власності на житловий будинок із надвірними будівлями в м. Харкові за адресою: вул. Федорцівська, 27, що перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 28.02.2018 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0694 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, № 27, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Харків, Слобідський р-н, вул. Федорцівська, кадастровий номер 6310136900:10:008:0010. 20 липня 2000 року між [PERSON], що проживала за адресою: [INFO], як покупцем з одного боку, та [PERSON] обєднаною державною податковою інспекцією у Харківській області, як продавцем з іншого боку, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №27 по вул. Леніна, який розташований в сел. Федорці Харківського району, Харківської області, який було посвідчено [PERSON] товарною біржею 20 липня 2000 року, реєстраційний № Г2-67/2000. У відповідності до приведеного вище договору спірний житловий будинок мав такі характеристики: житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 16,2 кв.м, з надвірними будівлями сараєм літ. «Б», сараєм літ. «В», літня кухня літ. «Г», скважина літ. «К», огорожа №1-3. [PERSON], як покупець сплатила належну за договором ціну продавцю, а останній отримав гроші та передав будинок у розпорядження позивача. Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов договору та відбулося його виконання.Однак, вказаний договір купівлі-продажу від 20 липня 2000 року не було посвідчено нотаріально.В подальшому, після посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] товарною біржею та на виконання п. 11 вказаного договору [PERSON] звернулась до Комунального підприємства «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації», де 21 серпня 2000 року здійснено реєстрацію право власності позивача відповідно до діючого на той час законодавства, що, зокрема, підтверджено реєстраційним посвідченням Комунального підприємства «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації» за №66 від 21.08.2000.Разом з тим, реєстрація в Комунальному підприємстві «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила законодавству. Таким чином, [PERSON] придбавши спірний житловий будинок за угодою купівлі-продажу, на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу» та статті 128 ЦК України (в редакції 1963 року) правомірно набула права власності на житловий будинок, однак, в силу положень статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року), через недотримання при укладені договору належної за законом форми, позивач на теперішній час позбавлений можливості у повній мірі використовувати правомочності власника будинку, адже його право власності на будинок не зареєстровано у відповідності до чинного законодавства .На заяву позивача про нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, відповідачем надано відповідь від 21.05.2018 року щодо неможливості такого посвідчення. 05 червня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 03 липня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав , просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] об,єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] товарної біржі в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності , проти задоволення позову не заперечував. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.07.2000 між [PERSON] обєднаною державною податковою інспекцією у Харківській області в особі заступника начальника [PERSON], який діяв через брокера брокерської контори №277 [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], яка діяла через брокера брокерської контори №277 [PERSON] з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, який був зареєстрований 20.07.2000 на [PERSON] товарній біржі за реєстраційним номером №Г2-67/2000. Нотаріальне посвідчення даного договору не проводилося. Договір укладено на підставі протоколу №2-67/2000 аукціону від 20.07.2000. Відповідно до договору , [PERSON] обєднана державна податкова інспекція у Харківській області в особі заступника начальника [PERSON] передала у власність [PERSON] будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Федорцівська, 27 (колишня назва: вул. Леніна, 27, с. Федорці, Харківського району, Харківської області), а [PERSON] сплатила ціну відповідно до умов договору, а саме 1 650 (одна тисяча шістсот пятдесят) гривень. Відповідно до реєстраційного посвідчення ХМ БТІ від 21.08.2000року будинок №27 по вул. Леніна у м. Федорці вцілому на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу посвідченого [PERSON] товарною біржею 20.07.2000 року 20.08.2017 [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2018 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] , спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0694 га , наданої для ведення особистого селянського господарства №27 в м. Харкові вул. Федорцівській , яка належала [PERSON] є позивач [PERSON] Постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 20.04.2018 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №27 із надвірними будівлями в м. Харкові за адресою: вул. Федорцівська , 27 , після смерті [PERSON] , через недотримання при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріальної форми. 17 травня 2018 року позивач зверталася до [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області з заявою про нотаріальне посвідчення купівлі- продажу №Г2-67/2000 від 20.07.2000 року . Згідно листа [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 21.05.2018 року позивачу відмовлено у нотаріальному посвідченні договору , оскільки викладене у заяві позивача не належить до компетенції ДПІ. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року) 21 серпня 2000 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у [PERSON] міському бюро технічної інвентаризації . За змістом статтей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на січень 2000 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу жилого будинку, сплатила за придбане майно 1650 грн., договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований у [PERSON] МБТІ, посвідчення на сьогодні договору в нотаріальному порядку є неможливим через смерть покупця [PERSON] , тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку . На підставі викладеного,

Outcome: approved