Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом, згідно з яким просить визнати недійсним договір ревардингу №303129 від 28 липня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Прайд Авто Трейд», стягнути з відповідача 196995 грн. на відшкодування коштів, сплачених за недійним договором ревардингу. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач причини неявки не повідомив, заяв від нього не надійшло. Враховуючи вищезазначене, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами 28 липня 2016 року позивач з ТОВ «Прайд Авто Трейд» уклав договір ревардингу №303129, згідно з яким, відповідач зобов'язався у строк від 5 до 120 робочих днів з моменту сплати першого ревардингового платежу передати товар - Kia Sorento 2.2 CRDi MT 4 WD Comfort, 2014 р.в., кольору мокрий асфальт. Згідно п.2.1 договору, сторони зобов'язались: постачальник - придбати та передати на умовах ревардингу у користування майно (товар визначений у п.3.1. договору), а отримувач - прийняти товар та сплачувати ревардингові платежі та інші платежі згідно з умов цього договору. Свою частину договору позивач виконав та вніс усі запропоновані платежі: 28 липня 2016 року (вартість фінансування) - 59200 грн. та 04 серпня 2016 року (перший ревардинговий платіж за передачу товару) - 135667 грн. Незважаючи на це, а також на його неодноразові звернення, відповідач свої зобов'язання, передбачені п.4.1, 5.1 Договору, у встановлений ним строк не виконав, товар позивачу не передав, кошти теж не повернув. Укладений договір вважає недійсним з тих підстав, що договір не містить вказівки, яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить вимога ст.808 ЦК України. Тому у даному договорі суттєво обмежені права позивача по відношенню до постачальника у разі неналежного виконання останнім обов'язків, передбачених договором та законом. Звужені обов'язки постачальника, передбачені ч.2 ст.10 ЗУ «Про фінансовий лізинг», положенням ЦК України, оскільки за договором лише п.4.1.1. передбачено єдиний обов'язок постачальника передати у користування та володіння отримувача товар в порядку, встановленому цим договором (передати у власність обов'язок відсутній), повністю виключена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі товару та його належної якості, одночасно значно розширені права постачальника. Положеннями розділу 12 договору встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципу свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Передбачена у розділі 1 договору та додатку №2 до нього оплата вартості фінансування договору у розмірі 59200 грн., виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Крім того зазначає, що оскаржуваний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору. А тому, відповідно до ст.799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню. Також просив застосувати наслідки недійсності договору та стягнути сплачені ним внески на виконання договору та комісію банку. У судовому засіданні досліджені: заява [PERSON] з пропозицією досудового врегулювання спору від 23 січня 2017 року (а.с.5); копія пенсійного посвідчення та посвідчення інваліда війни [PERSON] (а.с.6); копія договору ревардингу №303129 від 28 липня 2016 року з додатками до нього (а.с.7-17,18,19,20,21); копії квитанцій від 04 серпня 2016 року та від 28 липня 2016 року про сплату [PERSON] 135667 грн. та 59200 грн., отримувач ТОВ «Прайд Авто Трейд», призначення платежу перший ревардинговий платіж та сплата вартості фінансування згідно договору 303129, а також про сплату комісії банки за проведення операції в сумі 1628 грн. та 500 грн. (а.с.22,23); копія паспорта [PERSON] (а.с.24-25). Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: У судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Прайд Авто Трейд» укладено договір ревардингу №303129. Відповідно до розділу 1 вказаного договору «ревардинг» - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору ревардингу. Згідно п. 2.1 договору, постачальник зобов'язується придбати та передати на умовах ревардингу у користування майно (товар визначений у п. 3.1. цього договору), а отримувач зобов'язується прийняти товар та сплачувати ревандингові платежі та інші платежі згідно з умов цього договору. Відповідно до п. 2.2. договору строк користування отримувачем товаром складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати ревандингових платежів (додаток №3 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару за формою, встановленою постачальником. Пунктом 3.1 договору передбачено, що товаром по даному договору є автомобіль Kia Sorento 2.2 СRDIi MT 4WD Comfort, 2014 р.в., колір мокрий асфальт.. Відповідно до п. 3.2 договору вартість товару на момент укладення даного договору та розмір першого ревардингового платежу вказується в додатку №2 до даного договору, який є його невід'ємною частиною. Згідно з додатком №2 до договору вартість предмета ревардингу складає 296 000 грн. 00 коп., а розмір фінансування 59 200 грн. Відповідно до п. 4.1.1. договору постачальник зобов'язаний передати у користування та володіння отримувача товар в порядку, встановленому даним договором. Відповідно до п.5.1. договору, товар передається в користування отримувачеві протягом строку, який становить від п'яти до ста двадцяти робочих днів з моменту сплати отримувачем на рахунок постачальника першого ревардингового платежу, платежу за передачу товару. Пунктом 6.1. договору передбачено, що з дати підписання акту приймання-передачі отримувач має право користуватися товаром згідно з його звичайним призначенням. Чинним цивільним законом не врегульовано правовідносини, що виникають з договору ревардингу. Тому суд на підставі ст.8 ЦК України суд при вирішенні даної справи керується правовими нормами ЦК України, інших актів законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (застосовує аналогію закону). Як вбачається з положень оскаржуваного договору, він містить у собі ознаки договору лізингу, найму та купівлі-продажу транспортного засобу. Тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізинг». Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для визнання договору недійсним, суд виходить з наступного. Як передбачено пунктом 3.6. договору, постачальник не відповідає перед отримувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності товару, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. В той же час договір не містить вказівки яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Зазначені умови оспорюваного договору суперечать вимогам ч. 1 ст.808 ЦК України, яка передбачає, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином у вказаному договорі суттєво обмежені права позивача по відношенню до постачальника у разі неналежного виконання останнім обов'язків, передбачених договором та законом. Звужені обов'язки постачальника, які передбачені ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, оскільки за даним договором лише п.4.1.1. передбачено єдиний обов'язок постачальника передати у користування та володіння отримувача товар в порядку, встановленому цим договором (передати у власність обов'язок відсутній), повністю виключена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі товару та його належної якості, одночасно значно розширені права постачальника. Положеннями розділу 12 договору встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист пав споживачів». Передбачена у розділі 1 договору та додатку №2 до нього оплата вартості фінансування договору у розмірі 59 200 грн., виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Як вже встановлено судом, аналіз змісту оскаржуваного договору ревардингу від 28 липня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права одержувача як споживача стосовно постачальника у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 3.6. договору), звужені обов'язки постачальника (що в даному договорі фактично діє як лізингодавець), які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі товару та передачі товару належної якості, одночасно значно розширені права постачальника. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, оскаржуваний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що оспорюваний договір ревардингу, нотаріально посвідчено не було. Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України у зв'язку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, що відповідно до положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання договору недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки позивач на рахунок відповідача сплатив на виконання договору перший ревардинговий платіж в сумі 135667 грн. та комісію 1628 грн., а також вартість фінансування в сумі 59200 грн. та комісію 500 грн., то зазначені кошти, що разом складають 196995 грн. підлягають стягненню з ТОВ «Прайд Авто Трейд» на користь [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved