Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 27 лютого 2013 року він уклав шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з часом між сторонами було втрачено почуття любові один до одного та фактично припинено шлюбні стосунки. Оскільки у сторін по справі різні інтереси, уподобання, кожен з них живе своїм життям, мають різне бачення ролі чоловіка та дружини в сім`ї, позивач дійшов до твердого висновку, що шлюб існує лише формально, тому вирішив звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Відповідач не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , 27 лютого 2013 року вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджуєтеся свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 лютого 2013 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтва про народження від 14 червня 2013 року. Як зазначає позивач, що на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352 грн. 40 к. Крім того, позивачу необхідно повернути 352 грн. 40 к. судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved