Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 серпня 2010 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №87. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. З квітня 2015 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини і сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Саме з квітня 2015 року по даний час вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Позивач переконливо просить суд не надавати строку на примирення, оскільки таке не можливо, а роздільне проживання та відсутність діалогу між ним та відповідачем ще раз підтверджує неприйнятність поновлення шлюбних відносин. Збереження шлюбу суперечить його з відповідачем інтересам. Спору про поділ майна, утримання дитини немає, після розірвання шлюбу дитина буде проживати з відповідачкою. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.17), у судове засідання 30 грудня 2015 року не зявився, надав до суду заяву, згідно якої позов підтримав в повному обсязі, просив слухати справу за його відсутності (а.с.12). Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.18), в судове засідання 30 грудня 2015 року не зявилася, надавши до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила слухати справу за її відсутності (а.с.22). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 серпня 2010 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №87 (а.с.4), в період якого у них народилася спільна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Спільне життя подружжя не склалося через те, що сторони зрозуміли, що у них відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказані причини призвели до втрати почуттів між ними, сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені з квітня 2015 року, сторони проживають окремо. Судом було встановлено, що на час розгляду справи про розірвання шлюбу, спір між сторонами про розподіл майна та про утримання дитини відсутній, а дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, а відповідачка згідно поданої заяви, позов про розірвання шлюбу визнала (а.с.22). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 гривні 00 копійок, оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 483 гривні 20 копійок, замість належного до сплати судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved