Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за централізоване опалення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що КП «Добро» Добропільської міської ради надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , споживачем яких є [PERSON] . Останній має заборгованість по сплаті вказаних послуг, яка за період з 15.10.2016 року по 09.04.2019 року складає суму в розмірі 12646,02 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, у зв`язку з простроченням [PERSON] грошового зобов`язання, просить стягнути з останнього суму інфляційної складової боргу в розмірі 1444,64 грн. та 3 % річних за прострочення платежів в розмірі 455,78 грн.. Також позивач просить відшкодувати понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що підтримує заявлений позов, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи відповідач належним чином був повідомлений. Причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі. Будь-яких клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з такого. Між сторонами виник спір стосовно надання послуг з централізованого опалення. Відповідач, [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2004 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №191867872 від 06.12.2019 року (а.с.44-45) та довідкою з ТОВ «Добропільського бюро технічної інвентаризації» від 09.12.2019 №264 (а.с.46). Згідно відповіді на запит про інформацію з виконавчого комітету Білозерської міської ради м.Добропілля Донецької області №16-19/1047 від 01.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.06.2004 року (а.с.31). В судовому засіданні встановлено, що квартира, за адресою якої позивачем надаються послуги з централізованого опалення, розташована в багатоквартирному будинку, який приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. Таким чином судом встановлено, що відповідач споживав послуг з централізованого опалення, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS] , в період з 15.10.2016 року по 09.04.2019 року. Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. За змістом ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд при розгляді даної справи враховує, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що КП «Добро» Добропільської міської ради є юридичною особою, яке створено Добропільською міськрадою з метою задоволення потреб громади у наданні якісних послуг з постачання теплової енергії. Вказане підприємство діє на підставі Статуту, затвердженого Рішенням Добропільської міської ради №7/8-38 від 20.04.2016 року (а.с.21-26,16) та на підставі виданих ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1554 від 15.09.2016 року (а.с.18). КП «Добро» з жовтня 2016 року по теперішній час, здійснює постачання теплової енергії фізичним особам\~споживачам послуг, в тому числі і відповідачеві з 15.10.2016 року, згідно тарифів, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 року (зі змінами) для суб`єкта господарювання, який є виконавцем послуг - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», що підтверджується рішеннями Добропільської міськради «Про надання дозволу щодо тимчасового використання тарифів на послуги з централізованого опалення» №7/16-33 від 21.10.2016 року, № 7/17-34 від 16.11.2016 року, № 7/22-32 від 15.02.2017 року (а.с.13,14,15). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (а.с.6-7) вбачається, що позивачем на ім`я відповідача, відкритий особовий № [NUMBER] . З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем оплата за надані позивачем послуги, за адресою [ADDRESS] , не здійснювалась. Внаслідок не оплати за надані послуги у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги за період з 15.10.2016 року по 01.05.2017 року та з 01.10.2018 року по 01.05.2019 року, яка станом на 01.07.2019 року складає 12646,02 грн. Вказаний розрахунок заборгованості (а.с.6-7), суд вважає правильним. Аналізуючи досліджені в засіданні докази, суд вважає, що сума боргу відповідача за надані послуги з центрального опалення є доведеною в частині періоду з 15.10.2016 року по 01.05.2017 року та з 01.10.2018 року по 01.05.2019 року. Доказів неправильності проведеного розрахунку відповідачем суду не надано. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення, позивач просив застосувати частину 2 статті 625 ЦК України та стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості . Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань по сплаті заборгованості за\~надані послуги\~з централізованого\~опалення в матеріалах справи відсутні. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості в розмірі: 1444,64 грн. інфляційні нарахування на суму боргу за період з 21.11.2016 року по 01.07.2019 року; 455,78 грн. 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.22.2016 року по 01.07.2019 року. На підтвердження вказаних в позові сум, позивачем були надані розрахунок інфляційного нарахування на суму боргу та розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу (а.с.9-11). Вказаний розрахунок позивача (а.с.9-11) суд вважає вірним. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, на підставі ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн., сплата якого підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням (а.с.1). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved