Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 296 598 гривень 67 копійок, вказуючи на те, що 06 жовтня 2006 року позивач уклав із відповідачем кредитний договір № CNIHAN00000537, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 53590 грн. 00 коп. на термін до 07.10.2013 р., зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Але відповідач не виконує свої зобовязання по погашенню кредиту, а тому станом за період з 08.08.2011 року по 01.10.2015 року утворилась заборгованість в сумі 296 598 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 546,5 грн. заборгованість за кредитом; 58 702,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1950,78 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 235 398,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, яку і просить стягнути з відповідача з урахуванням уточнення до позовної заяви від 12.02.2016р., а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з»явився, але у наданій суду заяві просять справу розглянути без його участі. Позовні вимоги повністю підтримують. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та вказав, що дісно між ним та банком було укладено кредитний договір від 06.10.2006 року, згідно якого він отримав споживчий довгостроковий кредит у сумі 53 590 грн. 08.10.2008 року між ним і банком був укладений договір депозитного банківського вкладу «Стандарт довгостроковий», за яким ним на депозитний рахунок банку були покладені кошти в сумі 100 000 грн. А 08.10.2009 року банк здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог зі своєї ініціативи і погасив заборгованість по кредитному договору його депозитними коштами, а тому він вважає, що з 08.10.2009 року зобов»язання по кредитному договору припинилися і повторне використання коштів не допускається. Крім цього, відповідач просить суд застосувати позовну давність бо він вважає, що позивач вже використав право дострокового стягнення з нього всієї заборгованості за кредитним договором з урахуванням рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Як встановлено в судовому засіданні що 06 жовтня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № CNIHAN00000537, який підписаний сторонами, відповідно до якого ПРИВАТБАНК зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 53590,00 гривень на термін до 07.10.2013 року, а останній зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору, в строки та в порядку зазначеному кредитним договором. Тобто, в період з 01 по 07 число кожного місяця відповідач зобовязаний здійснювати погашення, шляхом сплати щомісячних платежів, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом. Крім того, відповідно до зазначеного договору, [PERSON] зобовязаний, за порушення термінів сплати будь-якого із зобовязань, сплачувати відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав [PERSON] кредит у розмірі 53 590,00 гривень, але [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконав. Так станом за період з 08.08.2011 року по 01 жовтня 2015 року заборгованність [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» складає: 296 598 грн. 67 коп., а саме: 546,5 грн. заборгованість за кредитом; 58 702,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1950,78 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 235 398,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Ст.509 ч.1 ЦК України передбачено, що зобов»язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А ч.1 ст.527 ЦК України передбачає, що боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Законодавець пов»язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст.1046 ЦК України). Судом установлено, що банк і позичальник уклали кредитний договір у письмовій формі, як вимагається ч.1 ст.1055 ЦК України. Договором передбачено, що кредит надається банком позичальнику готівкою з відкритого для цієї мети на його ім»я позичкового рахунку. Також судом встановлено, що банк перерахував на його позичковий рахунок обумовлену кредитним договором грошову суму, яку було знято з рахунку. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16.02.2012 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача було стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором CNIHAN00000537 від 06.10.2006 року за період з 04.11.2008 року по 08.08.2011 року в сумі 129756 грн. 30 коп. А отже, посилання відповідача на те, що позивачем повторно заявлено одну і ту ж вимогу про стягнення заборгованості, не може бути підставою для відмови в стягненні заборгованості за кредитним договором, бо наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору. Крім цього, ст.257 ЦК України визначена позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки, а тому посилання відповідача на застосування у зв»язку з порушенням позивачем позовної давності є безпідставними. За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені по справі позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки відповідач не виконав умов кредитного договору, тому слід стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору, що підтверджено відповідними документами, бо позов задовольняється.

Outcome: approved