Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAE1RX55550013 від 05.09.2006 року на загальну суму 40487,84 грн. та судових витрат в розмірі 404,88 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № HAE1RX55550013 від 05.09.2006 року [PERSON] 05.09.2006 року отримав кредит у розмірі 3136,32 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 29.07.2014 року має заборгованість 40487,84 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2548,39грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 14355,56 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 551,98 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 20627,73 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1904,18 грн. Представник позивача Пономаренко С.П. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Він пояснив, що дійсно 05 вересня 2006 року відповідно до заяви позичальника банк надав йому кредит на 12 місяців з 05.09.2006р. по 04.09.2007р. включно. Зазначеною заявою встановлено порядок погашення заборгованості: «щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти у сумі 329,08 грн. для погашення заборгованості». Відповідач вважає, що в зв'язку з тим, що прострочення заборгованості виникло 26.10.2006 року, то саме з цього дня розпочався відлік позовної давності. Позовна заява датована 01.10.2014 роком. Оскільки з моменту настання строку погашення останнього щомісячного платежу минуло більше 7 років, то на момент подачі позовної заяви строк позовної давності закінчився, в зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 11 жовтня 2014 року (поштовий штемпельна на конверті), чим пропустив строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України. Жодних клопотань про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не заявляв. Судом встановлено, що договір № НАЕ1RX55550013 укладено 5.09.2006 року і строк його дії складає 12 місяців, тобто до 4..09.2007 року і саме з цього часу відповідач дізнався про порушення свого права, згідно з п.5.5 заявки позичальника, тобто в момент укладення кредитного договору сторонами встановлений строк позовної давності по вказаному кредитному договору строком на 5 років. Твердження позивача про переривання строку позовної давності в зв'язку з зі зняттям з карточного зарплатного рахунку позивача коштів на погашення заборгованості за кредитом 17.12.2013 року в розмірі 58,53 грн. та 09.07.2014 року в розмір 325 грн. не може бути прийнято судом до уваги оскільки списання коштів з іншого рахунку відповідача не свідчить про вчинення відповідачем дій, які могли розцінюватись як визнання боргу та переривання строку позовної давності При цьому, суд виходить з того, що переривання перебігу строку позовної давності можливо лише за умови, що строк позовної давності не сплинув. Згідно зі ст. 257 ч.4 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 12.11.2014 року у справі № 6-167цс14, що відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed