Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та визнання договору позики виконаним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.10.2013 року він передав [PERSON] 15000 грн. для купівлі автомобіля, яку останній зобов»язувався повернути до 31.10.2013 року. Підтвердженням отримання коштів є розписка, написана власноручно [PERSON] 22.10.2013 року на підтвердження отримання коштів також було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] придбав за рахунок позичених у позивача коштів автомобіль тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER]. Відповідач до даного часу коштів не повернув, володіти автомобілем не має змоги. За таких обставин, просить суд визнати за ним право власності на автомобіль Тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER], який був придбаний в рахунок позичених у нього коштів та вважати договір позики від 22.140.2013 року фактично виконаним. Також, просив стягнути з відповідача судові витрати. 06.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про передачу автомобіля [PERSON] та визнання договору позики виконаним. Свої вимоги мотивував тим, що 01.10.2013 року він отримав від [PERSON] кошти в розмірі 15000 грн. Між ним та [PERSON] 22.10.2013 року було укладено договір позики. На дані кошти він придбав розукомплектований автомобіль тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER], що не підлягає реставрації, є власністю [PERSON], як це передбачено п. 13 договору позики від 22.10.2013 року. Вказує, що на сьогоднішній день він несе витрати щодо зберігання автомобіля, проте [PERSON] не виявляє бажання приймати автомобіль. Просить суд визнати, що автомобіль тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER], належить [PERSON] та визнати договір позики від 22.10.2013 року таким, що є фактично виконаним. Заявою від 31.03.2014 року позивач [PERSON] змінив предмет позову та просив суд визнати за ним право власності на автомобіль тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER], який придбаний відповідачем за кошті, отримані згідно з договором позики. Вважає, що на підставі п. 13 договору позики автомобіль повинен перейти у його власність. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позов підтримав та просив суд визнати за ним право власності на автомобіль тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER], посилаючись на п. 13 договору позики від 23.10.2013 року, укладений з [PERSON], яким погоджено, що в разі неповернення позичальником позичених коштів, право власності на автомобіль буде негайно визнано сторонами за позикодавцем з підстав того, що майно придбано за рахунок позики. Разом з тим, просив визнати даний договір позики виконаним. Зустрічний позов [PERSON] визнав в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] дійсно має заборгованість перед [PERSON], однак повернути кошти не має можливості через скрутне матеріальне становище. У той же час, вважає, що він виконує договір позики, а саме, п. 13 договору та визнає право власності на придбаний ним за позичені кошти автомобіль тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER] саме за [PERSON] Вважає, що порядок встановлений договором позики від 22.10.2013 року прямо передбачає виконання договору позики шляхом визнання права власності на майно куплене за позичені кошти за кредитором та передачі майна кредитору. Заслухавши пояснення [PERSON], представника [PERSON], вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.10.2013 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на придбання автомобіля, що підтверджується відповідною розпискою, власноруч складеною останнім. Відповідно до умов розписки [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути [PERSON] отриманні кошти в повному обсязі до 31.10.2013 року. 22.10.2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого вони погодили той факт, що розписка від 01.10.2013 року підтверджує отримання коштів на суму 15000 грн. терміном повернення до 31.10.2013 року. Згідно з умовами даного договору позичальник придбав за рахунок позичених коштів автомобіль Тягач MAN 18.463, [NUMBER], 2000 рік випуску, д.н.з. [NUMBER], техпаспорт [NUMBER]. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти, і відповідно має право на повернення саме грошових коштів у розмірі, визначеному в договорі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону. Відповідно до ст. 13 цього ж Закону договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно,транспортні засоби, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних право установчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави транспортних засобів та космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих засобів та об'єктів. Посилання сторін на те, що пунктом 13 договору позики від 23.10.2013 року встановлено, що в разі неповернення позичальником коштів, право власності на автомобіль негайно визнається сторонами за позикодавцем з підстав того, що майно придбане за рахунок позики, суд вважає безпідставним. Сторонами договір позики не був укладений, тобто автомобіль не набув статусу заставного майна, а тому застосування положень Закону України «Про заставу» в дану випадку є неможливим. Визнання права власності на майно за договором позики суперечить нормам ЦК України та природі договору позики. Підстави, наведені позивачем щодо визнання права власності, суперечать правовій природі правочину - договору позики, тому в межах даного спору суд не приймає заяви [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, оскільки визнання позову носить формальний характер, що також свідчить про відсутність спору між сторонами. Аналізуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

Outcome: dismissed