Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, 27.01.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого він надав відповідачці позику у розмірі 800000 гривень, яку відповідач зобов'язався повернути в термін до 31.12.2014 року. Факт одержання відповідачем коштів підтверджує розпискою. У вказаний строк відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, позику не повернула та ухиляється від повернення коштів. На його неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості не відреагувала. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 800000 грн. 00 коп. У судове засіданні позивач позов підтримав та підтвердив, викладені у ньому обставини, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що дійсно в січні 2013 року отримала в борг у позивача кошти в сумі 800000 гривень. Кошти [PERSON] вона не повернула, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 27.01.2013 року [PERSON] написала розписку, в якій зазначила, що отримала у борг від [PERSON] кошти в сумі 800000 гривень для власних потреб. Вказані кошти зобов'язалася повернути в строк до 31.12.2014 року (а.с.4). У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника неустойки. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, письмова форма договору позики сторонами дотримана не була. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була надана розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с.4). Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як було встановлено судом, у визначений договором строк кошти позивачу повернуті не були. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved