Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № Л-7876-11 від 23.06.2011р., загальною площею 22,2 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], який укладено між Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР та [PERSON], виселення останнього із вказаного вище нежитлового приміщення та стягнення з нього заборгованості з орендної плати в загальному розмірі 15 300,49 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.06.2011р. між сторонами укладено вказаний вище договір оренди на термін до 30.05.2016р. із сплатою за користування нерухомим майном орендної плати в розмірі 426,08 грн. без ПДВ за перший місяць оренди, з подальшим врахуванням індексу інфляції під час обчислення розміру орендної плати за відповідний місяць. За умовами договору, орендна плата повинна перераховуватись відповідачем до 20 числа кожного місяця, яку останній зобов'язався вносити своєчасно та в повному обсязі. Однак, всупереч таким умовам договору, відповідач взяті на себе зобов'язання з внесення орендної плати не виконує, у зв'язку з чим за період з 01.02.2012р. по 01.08.2014р. розмір заборгованості становить 15 300,49 грн. Оскільки дану суму в добровільному порядку орендар не відшкодовує, просить стягнути її в примусовому порядку. Крім того, невиконання такого обов'язку як своєчасне та в повному розмірі внесення орендної плати, за умовами договору та відповідно до вимог цивільного законодавства є істотним порушенням, яке наділяє позивача правом в односторонньому порядку розірвати такий договір. З метою реалізації цього права, просить в судовому порядку ухвалити відповідне рішення про його розірвання, з одночасним виселенням відповідача із займаних нежитлових приміщень. В судове засідання повноважний представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутності, позов просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про розгляд справи повідомлений належним чином. Про причини неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23.06.2011р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна № Л-7876-11 (а.с.5-11), предметом якого є нежитлове підвальне приміщення загальною площею 22,2 кв.м., що позначене в технічній документації під літерою IV, яке розташоване в будівлі (літ.А-3) за адресою [ADDRESS]. Об'єкт оренди, що знаходиться на балансі ЛКП «Віра», належить Територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі рішення Червоноармійського райвиконкому м. Львова № 176 від 10.03.1987р. Пунктом 4.1 договору визначено термін дії цього договору, а саме з 23.06.2011р. по 30.05.2015р. Відповідно до п. 5.1 договору, розмір орендної плати за об'єкт оренди складає 426,08 грн. без ПДВ за перший місяць оренди з врахуванням індексу інфляції. Загальна сума річної орендної плати без врахування індексу інфляції становить 5 072,40 грн. Орендна плата перераховується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць - п. 5.2. Відповідно до акту приймання-передачі від 24.06.2011р. (а.с.12), який складено у відповідності до вимог п. 3.1 договору, об'єкт оренди передано наймачеві. Загальні положення про найм (оренду), як різновиду договірних правовідносин, врегульовано Параграфом 1 Глави 58 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Особливості підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам визначено Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Крім того, що обов'язок відповідача здійснювати плату за користування об'єктом оренди визначено умовами укладеного договору, такий обов'язок також закріплено нормами ч. 1 ст. 762 ЦК України, яка гласить, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, а також ч. 3 ст. 18 згаданого вище Закону, де передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлено (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач не виконує свого обов'язку щодо внесення орендної плати, у зв'язку з чим, згідно представленої суду довідки від 29.08.2014р. (а.с.5), за період з 01.02.2012р. по 01.08.2014р. розмір такої заборгованості становить 15 300,49 грн. Правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за таке порушення визначено Главою 51 Розділу І Книги П'ятої ЦК України. Як зазначено в ст. 610, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). Одними із правових наслідків такого порушення, які встановлені договором або законом і про які йдеться в п. п. 1, 4 ст. 611 ЦК України є розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до змісту ч. 3 цієї статті, у разі односторонньої відмови від договору, такий договорі вважається розірваним виключно у випадку, коли право на таку відмову передбачено договором або законом. Договором оренди, зокрема п. 5.2 передбачено, що несплата орендної плати в повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди. Крім цього, за правилами ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Право наймодавця на односторонню відмову від договору у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань також закріплено в. ч. 3 ст. 26 згаданого вище Закону. ВСУ під час розгляду справи № 3-26гс12 від 08.05.2012р. в мотивувальній частині постанови навів роз'яснення, що визначена ст. 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою ст. 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт несплати відповідачем орендної плати у період, який перевищує три місяці підряд, і в такому випадку, у позивача зберігається право розірвати договір в судовому порядку, суд знаходить цю позовну вимогу підставною та ухвалює рішення про її задоволення. Також, суд вважає обґрунтованою вимогу про виселення відповідача із займаного нежитлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі припинення договору найму, як про це зазначено в. ч. 1 ст. 785 ЦК України, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Аналогічний обов'язок щодо повернення об'єкта оренди у випадку розірвання договору також закріплено в ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Оскільки даним судовим рішенням розривається укладений між сторонами договір оренди, з припиненням зобов'язань між сторонами, відповідач підлягає виселенню. Крім того, оскільки одним із правових наслідків порушення зобов'язання, відповідно до змісту п. 4 ст. 611 ЦК України, є також відшкодування збитків, суму заборгованості орендної плати, яка становить 15 300,49 грн. слід також стягнути з відповідача в примусовому порядку. За таких обставин справи, суд приходить до висновку, що мотиви позову повністю знайшли своє підтвердження нормам матеріального права, і тому, такий позов слід задовольнити в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved