Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18.07.1999 року сторони зареєстрували шлюб. Спільних неповнолітніх дітей у сторін немає. Причиною розпаду сімї послужило відсутність взаєморозуміння, між сторонами виникли неприязні відносини, різні погляди на життя, несумісність характерів, подружжя живе окремо, не ведуть спільного господарства. Позивач не приймав участь у судовому засіданні, однак надав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі. Відповідач також не приймала участь у судовому засіданні, однак надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та просить справу розглядати без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.07.1999 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом РАГС виконокому Одеської міськради зроблено актовий запис №543 (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №273449). Спільних неповнолітніх дітей у сторін немає. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя та сімю. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач надала заяву, в якій просить повернути їй дошлюбне прізвище «Степаненко». Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС у розмірі 17 (сімнадцять) гривень суд вважає за необхідне покласти на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне витрати по справі у виді судового збору покласти на позивача та відповідача в рівних частках. У звязку з тим, що сума судового збору у розмірі 704, 80 грн. була сплачена позивачем, суд стягує з відповідача на користь позивача суму 352,40 грн.

Outcome: approved