Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В позові зазначив, що його батько, [PERSON], помер 26 травня 2005 року. При житті [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2, 86 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай). В 6-ти місячний термін позивач не звернувся в нотаріальну контору, оскільки не знав про існування даного земельного сертифіката. Про даний сертифікат йому стало відомо лише 1 вересня 2015 року. Йому повідомили, якщо він терміново не оформить на себе спадкові права, то дана земельна ділянка перейде у власність до територіальної громади. Окрім того, він не знав, що потрібно писати заяву до 6 місяців, а думав, що, навпаки, після 6-ти місячного терміну. А коли він звернувся в нотаріальну контору для прийняття спадщини, то йому пояснили, що правом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини наділений лише суд. 27 жовтня 2015 року позивач подав доповнення до позовної заяви, в якій вказав, що під час розгляду справи в суді 22.10.2015р. він вперше дізнався, що є одним із спадкоємців за заповітом свого батька, [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що 26 травня 2005 року помер [PERSON], батько позивача, [PERSON]. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] та копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 7, 8). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) розміром 2, 86 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 006455 (а.с. 6). 2 березня 1993 року секретарем Ясенівської сільської Ради народних депутатів посвідчено заповіт, за яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 27). Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, [PERSON]. 8 вересня 2015 року до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу звернувся позивач з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті батька, [PERSON]. Однак, листом приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він пропустив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, який закінчився 26 листопада 2005 року. Протягом цього строку до приватного нотаріуса ніхто із спадкоємців не подавав заяву про прийняття спадщини (а.с. 4). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.09.2015р. спадкова справа після смерті спадкодавця (26.05.2005р.) не заводилася (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до припису ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. А частина 3 статті 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує наявність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивач та його представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, тобто ту обставину, що протягом 6 місяців (з 26 травня 2005 року по 26 листопада 2005 року) в позивача були обєктивні, непереборні, істотні труднощі, які перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини. При цьому суд виходить з того, що строк для прийняття спадщини закінчився 26 листопада 2005 року, а до нотаріуса позивач звернувся лише 8 вересня 2015 року. Тобто, протягом майже 10 років позивач не звертався із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, ні до суду з позовом про визначення додаткового строку. Твердження позивача в позові про те, що він дізнався про існування сертифіката на земельну частку (пай) лише 1 вересня 2015 року суд відхиляє, оскільки вони є голослівними, надуманими і нічим не підтверджені. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи та розяснював представнику позивача його права та обовязки, в тому числі щодо надання доказів на підтвердження своїх вимог. Представник позивача будь-яких клопотань про надання або витребування доказів не заявляв. Суд не бере до уваги доводи позивача в позовній заяві про те, що він не знав вимоги ст. 1270 ЦК України, що строк для прийняття спадщини встановлюється в 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини, адже згідно ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Критично суд також оцінює та відхиляє доповнення до позовної заяви позивача, що він вперше дізнався під час розгляду справи в суді 22.10.2015р., що є одним із спадкоємців за заповітом свого батька, [PERSON], і тому пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А статті 1269, 1270, 1272 ЦК України не містить винятків щодо подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем за законом чи за заповітом протягом 6 місяців та наслідків її неподання. Крім цього, як вбачається з листа приватного нотаріуса, позивач звернувся для оформлення своїх спадкових прав саме за законом, а не за заповітом. Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України визнання позивачем позову суперечить закону, а саме ст. 1272 Цивільного кодексу України. Отже, у задоволенні позову [PERSON] до Ясенівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщин необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed