Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві позивач зазначив, що 01 листопада 2013 року він надав в борг відповідачу 700 000 грн., які той зобов'язувався повернути в строк до 01 вересня 2016 року. Факт передачі грошових коштів у сумі 700000 грн. та зобов'язання їх повернути в строк до 01 вересня 2016 року підтверджується розпискою. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між ним та відповідачем, останній 01 вересня 2016 року суму позики йому не повернув, а тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Просив суд стягнути з Відповідача на його користь суму боргу в розмірі 701 549 грн. 93 коп., де: основний борг - 700000 грн. 00 коп.; 3% річних - 1549 грн. 18 коп. та судові витрати у розмірі 6890 грн. 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зазначили що жодних договірних відносин між сторонами не існувало. Кошти відповідач не отримував. Допитаний як свідок відповідач [PERSON], вказав, що розписку він не писав, не підписував, грошові кошти йому не передавались. З 2006 року по 2014 рік він працював директором ТОВ « Дніпрохим», засновником якого є [PERSON] Свідок [PERSON], розповів про те, що він проходив протягом трьох тижнів стажування на посаду охоронника на фірмі «Дніпрохим», засновником якої є [PERSON] Восени 2013 року він був у гостях у начальника служби охорони фірми [PERSON] і його попросив Остапюк бути присутнім при передачі грошей. Він з [PERSON] прослідував в кабінет [PERSON], де вже був присутнім [PERSON]. [PERSON] роздрукував розписку, в якій він розписався. [PERSON] перерахував гроші, вони були в гривні, купюрами по 500 грн. і сказав, що все правильно. Свідок [PERSON], вказав, що знає [PERSON] і [PERSON] з 2010 року. Він орендує кабінет в ТОВ «Дніпрохим». Раніше у нього був спільний бізнес з [PERSON]. З 2013 року спільного бізнесу не має. Він був разом з [PERSON] в своєму кабінеті, коли зайшов Остапюк і попросив зайти до нього в кабінет та бути свідками. [PERSON] роздрукував розписку та приніс гроші, які перерахував [PERSON] і після цього всі підписали розписку. Між [PERSON] та [PERSON] були дружні відносини. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши відповідача як свідка, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.11.2013 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 700000 гривень, а [PERSON] зобов'язувався повернути кошти в повному обсязі до 01 вересня 2016 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 01.11.2013 року. Позивач просив стягнути з відповідача відповідно до уточненої позовної заяви на свою користь, суму у розмірі 701 549 грн. 18 коп., зокрема: сума основного боргу - 700000 грн. 00 коп.,3% річних - 1549 грн. 18 коп. Згідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, №6-79цс14 від 02.07.2014 року. Заперечуючи проти позову, та, будучи допитаний як свідок, [PERSON] зазначив, що грошових коштів у позивача не брав, розписку не підписував, жодних боргових зобов'язань перед позивачем не існує та з цією метою просив призначити у справі почеркознавчу експертизу. Ухвалами суду від 28.12.2016 року та 28.02.2017 року у справі було задоволено клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи. Згідно зі ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду. З'ясування обставин підписання боргової розписки має істотне значення для вирішення даного спору. Згідно з висновком комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово- технічної експертизи документів №140/5472, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, складеного 10 травня 2017 року, підписи від імені [PERSON] у розписці від 01.11.2013 року від імені [PERSON], розташовані праворуч від запису «1 ноября 2013 года» та в рядку «Деньги получил [PERSON]» - виконані не [PERSON], а іншою особою (особами) шляхом переписування на просвіт з якогось підпису ( зображення підпису) [PERSON] ( а. с. 154-167). Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд критично відноситься до показань свідків[PERSON], [PERSON], які вказали, що [PERSON] підписував розписку та йому передавались кошти за розпискою, оскільки свідки пам'ятали, що підписання розписки та передача коштів відбувалася восени 2013 року, а підписання відповідачем саме розписки 01 листопада 2013 року спростовується висновком комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово- технічної експертизи документів №140/5472, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, складеним 10 травня 2017 року. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог за позовом [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed