Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить про про розірвання договору про залучення інвестицій в будівництво житла № 14.12.2004 року та додаткові угоди до нього від 20.03.2015 року та від 18.12.2006 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест». За вказаними договорами та угодами об*єктом інвестування позивачем (надалі- інвестор) було сплата коштів відповідачу за будівництво квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач зобов*язання виконав, сплатив обумовлені договором та угодами кошти в загальній сумі 388221 грн 06 коп. Але відповідач зобов*язання не виконав, не побудував будинок, не ввів його в експлуатацію, в середині 2008 року будівництво житлового будинку припинено, на його (позивача) звернення відповідач надав йому відповідь від 30.08.2012 року про те, що ведуться переговори щодо кредитування для відновлення будівництва квартири. Тому позивач просить стягнути сплачені ним кошти, а також інфляційні втрати і три проценти річних за невиконання грошових зобов*язань, застосовуючи приписи ст. 625 ЦК України. Крім того, просить стягнути моральну шкоду у зв*язку із негативним психологічним станом та станом фізичного здоров*я, яка виникла у нього внаслідок невиконання золбов*язань відповідачем в сумі 30 тис грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Погодившись із запереченнями представника відповідача про те, що відповідач не є забудовником, пояснив, що зі змісту договору між сторонами видно про те, що останній повинен сприяти будівництву будинку, в якому повинна бути розташована квартира, вартість будівництва якої сплатив позивач, крім того, він повинен був вирішити питання про введення в експлуатацію будинку ще у у 4 кварталі 2008 року, але ці зобов*язання не виконав. Також вважає, що відповідач при розгляді справи не надав доказів про те, що він здійснив інвестування залучених від відповідача коштів саме у будівництво квартири для нього (п.2.1.1 договору на а.с.9). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що в тексті договору між сторонами (а.с.9-11) немає зобов*язань відповідача побудувати квартиру для позивача,; відповідач дійсно отримав кошти в якості інвестицій від позивача, передав їх забудовнику ДП «Житлобуд», який будував зазначений будинок, але у зв*язку із фінансовою кризою 2006-2008 років його вчасно не побудовано, а в поточний час закінчився договір оренди землі, на якій ведеться будівництво і забудовник - влада м. Києва вирішує питання про оренду, тому будівництво не ведеться. Суд розглядає справу, дотримуючись приписів щодо змагальності диспозитивності розгляду справи та обов*язку сторін надавати докази (ст.ст. 10,11,60 ЦПК України), про які учасникам розгляду справи було роз*яснено. Перед початком розгляду справи по суті (перед оголошенням позовної заяви 29.05.2014 року) представникам сторін, як,і як вони пояснили, є юристами, судом було роз*яснино про те, що докази вимог чи заперечень повинні бути надані до початку розгляду справи по суті, або про них повинно бути заявлено Представник відповідача пояснив, що всі докази містяться у матеріалах справи та у наданих ним запереченнях. В подальшому він заявив клопотання про оголошення перерви для надання доказів: що він дійсно виконав зобов*язання за договором: передав кошти позивача забудовнику. Суд відхилив його клопотання, оскільки він не надав доказів про поважність незаявлення таких доказів перед початком розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 131 ЦПК України). Суд при вирішенні спору керується вказаними у позовній заяві нормами закону. Суд погоджується із ствердженням позивача про те, підстави розірвання договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов*язання повинно виконуватись згідно договору між сторонами. Згідно зі ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Суд застосовує вказану норму закону, оскільки відповідач істотно порушив умови договору. Суд враховує при цьому, що відповідач зобов*язався сприяти будівництву будинку, де повинна знаходитись квартира позивача. Відповідач не надав жодних (допустимих та належних, передбачених ст. 57 ЦПК України) доказів про те, що він взагалі інвестував отримані у позивача (інвестора за договором від 14.12.2014 року) кошти, що передбачено п. 2.1 договору (а.с.9). Також він не надав доказів про те, що він сприяв будівництву квартири для позивача. Суд вважає, що зазначення в умовах договору та угод про плановий строк введення будинку (із квартирою для позивача) в експлуатацію свідчить про зобов*язання відповідача в певний строк передати позивачу (інвестору за договором) документи для оформлення права власності на квартиру. Саме такий висновок суд робить зі всього змісту договору в сукупності всіх його умов. Тому відповідач, незалежно від того, є він забудовником, чи не є, повинен був організувати інвестування коштів інвестора [PERSON] таким чином, що вона могла у 4 кварталі 2008 року отримати від нього документи на квартиру. Тому договір повинен бути розірваним, а отримане за договором повернене інвестору (позивачу). Суд розриває договір між сторонами на підставі ч.ч. 1- 4 ст. 652 Також суд застосовує приписи ч. 1 ст. 530 ЦК України щодо щодо порушення строку зобов*зання в сукупності зі ст. 610 ЦК України. Оскільки з 2008 року по 2014 рік пройшов значний строк, то таке порушення умов договору між сторонами є істотним. Одночасно суд відмовляє позивачу у стягненні інфляційн7их втрат, оскільки відповідач мав перед позивачем не грошові зобов*язання (повернути кошти, чи сплатити їх за певні товари, послуги), а інші зобов*язання. Зміст ст. 653 ЦК України щодо правових наслідків розірвання договору не надає повноважень суду при вирішенні спору застосовувати приписи ст. 625 ЦК України. Також суд при цьому враховує, що позивач не заявив вимог про відшкодування збитків, завданих розірванням договору (ч.5 ст.653 ЦК України). Суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди, оскільки така умова не передбачена договором між сторонами. Крім того. Представник позивача пояснив, що законодавство про захист прав споживачів не розповсюджується на відносини сторін за вказаним договором. Суд приймає до уваги його пояснення в цій частині. Також суд вважає, що виходячи із найменування договору і його змісту, дати укладання, він може регулюватись законодавством про інвестиційну діяльність, норми якого також не передбачають стягнення моральн6ої шкоди у зв*язку із порушенням вказаного законодавства. Судові витрати суд стягує із відповідача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial