Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на на житловий будинок за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті його батька залишилось спадкове майно, інших спадкоємців які претендують та мають право на дане майно не має, тому просив суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок № 2, з надвірними будівлями і спорудами який знаходиться по вул. Леніна(Центральна) в с.Гута-Потіївка (Потіївка), Радомишльського району, Житомирської області. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений. \~Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву,просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився. \~Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог,виходячи з наступних підстав. \~ Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~\~ У судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2005 року, у віці 76 років, помер батько позивача [PERSON], в селі Гуто-Потіївка, Радомишльського району, Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 11 березня 2005 року зроблено запис за №2, що також підтверджується свідоцтвом про смерть серії I- ТП №009412, виданого 11 березня 2005 року виконкомом Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району, Житомирської області. Факт родинних відносин позивача з батьком підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] виданого 22 липня 1957 року Гуто-Потіївською сільською радою серії І-ЯР № 422641, де його батьками записані: батько [PERSON] та мати- Лойко [PERSON]. За життя батько позивача [PERSON] склав заповіт від 25 січня 1994 року, в якому на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: жилий будинок, будівлі та домашнє майно заповідаю своїм дітям, [PERSON], [PERSON]. [PERSON] помер 25 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП №155097, виданого 27 жовтня 2010 року, виконкомом Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, за актовим записом за №83. До складу спадкового майна входить жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами за № 2, що знаходиться по вул. Центральна(Леніна), в селі Гуто-Потіївка(Потіївка), Радомишльського району, Житомирської області. Судом встановлено, що при житті, [PERSON], а саме 15.07.2008 року відмовився від спадщини, після смерті [PERSON] на користь позивача, шляхом подачі заяви до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області. Згідно довідки виданої Виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 03.10.2016 року за №192, померлий [PERSON] на день смерті 11.03.2005 року проживав та був зареєстрований, у вищевказаному житловому будинку. Крім померлого та на день його смерті та протягом шести місяців з дня його смерті в житловому будинку разом із спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Інвентаризаційна вартість зазначеного жилого будинку з господарським спорудами складає 79 138 гривень (сімдесят девять тисяч сто тридцять вісім) гривень. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 12.12.2016 року за №822 право власності на жилий будинок з надвірними будівлями №2 вул. Леніна (Центральна), в с. Гуто-Потіївка, Радомишльського району, Житомирської області, не зареєстроване. У встановлений законом шестимісячний строк позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області. На підставі заяви позивача про прийняття спадщини нотаріусом була заведена спадкова справа №696/2008 до майна померлого [PERSON]. На даний час позивач, як спадкоємець який прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до нотаріуса за місцем зберігання спадкової справи із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище житловий будинок, який належав його батьку [PERSON], але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на спадковий будинок не зареєстроване. У звязку із тим, що позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що позбавляє його можливості володіти, користуватися і розпорядитись спадковим майном на свій розсуд, він мусив звернутись до суду для вирішення даного питання в судовому порядку. У відповідності до п.45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції УРСР за №115 від 19 січня 1976 року, яка діяла в тому числі і на час виникнення даних правовідносин в сільській місцевості були дані по господарських книг, які велися відповідними сільськими радами. В пункті 4 ч.2 п/п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР», затвердженої Мінкомунгоспом УРСР 31.01.1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка діяла до 13.12.1995 року, державній реєстрації підлягали тільки будинки і домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Таким чином, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами №2, що знаходиться по вул. Леніна (Центральна), в с. Гуто-Потіївка(Потіївка), Радомишльського району, Житомирської області не підлягав державній реєстрації і інвентаризації відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 100,101 ЦК УРСР в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності жилий будинок, при чому Глава 10 «Особиста власність» цього ж кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved