Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вказаній квартирі, яка належить позивачу на підставі договору дарування, зареєстрований її брат [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, відповідач близько 15 років у вказаній квартирі не проживає, виїхав з квартири, час від часу провідував батьків, проте після останньої зустрічі 10.10.2018 взагалі перестав приїжджати, не з`явився на поховання батька, не підтримує зв`язок, його місце знаходження невідоме, участі в утриманні квартири не бере, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, чим позбавляє позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі договору дарування квартири від 12.10.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербинською О.М., що підтверджується інформаційною довідкою №262165497 від 17.06.2021 (а.с. 8-11,12-13). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №64516385 від 29.06.2021 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 05.03.1987 по теперішній час. 21.05.2021 позивач звертався з заявою до відділу з питань реєстрації місця проживання Оболонської РДА про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, проте їй було відмовлено з посиланням на відсутність необхідних документів на підтвердження втрати відповідачем права користування квартирою. Крім того, в матеріалах справи містяться акти від 18.12.2020, від 26.03.2021, від 09.06.2021, складені доглядальницею [PERSON] , сусідом [PERSON] та реабілітологом [PERSON] , про не проживання відповідача за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Окрім того, відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ухвалення судом рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є достатнім способом захисту порушених прав позивача. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial