Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 10.01.1980 по 30.12.1995 перебував у трудових відносинах та був членом КСП «Дружба» Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. При проведенні розпаювання землі та видачі 23.06.1995 року КСП «Дружба» Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 №000006 його помилково не включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), хоча на той час він був членом КСП. Нещодавно випадково дізнався про те, що має право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Дружба», у зв`язку з чим звернувся з письмовою заявою до Відділу Держгеокадастру у Знам`янському районі та Диківської сільської ради Знам`янського району щодо видачі сертифіката про право на земельну частку (пай), однак отримав відмову та рекомендацію звернутися за вирішенням стосовно зазначеного питання до суду. Оскільки вирішити зазначене питання у позасудовому порядку не можливо, звернувся до суду з даним позовом. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Дружба» Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, представником позивача подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що позивач не був обізнаний про те, що його не включено в списки осіб - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), а також у зв`язку з його тривалим захворюванням (онкологія), у зв`язку з яким фізично не міг звернутися до суду у встановлені законом строки. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] позивача 10.01.1980 прийнято в члени КСП «Дружба» с. Диківка Знам`янського району Кіровоградської області. 30.12.1995 позивача виключено з членів КСП «Дружба» та звільнено за згодою сторін. Згідно з архівною довідкою №С-37 від 08.12.2019 з 1980 по 1995 р.р. [PERSON] працював бригадиром будівельником колгоспу «Дружба» с. Диківка Знам`янського району Кіровоградської області. Згідно з довідкою СТОВ «Диківське» Знам`янського району Кіровоградської області, на підставі Рішення загальних зборів (протокол від 17.12.1992 за №3), КСП «Дружба» переіменовано на АТ «Дружба». 23.06.1995 колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР-3 №000006, що підтверджується листом відділу у Знам`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 29-11-0.24-769/112-19 від 20.11.2019. З даного листа також вбачається, що відповідно до додатка №1 до вищевказаного Державного акта позивача не включено до списку громадян - членів АТ «Дружба» на території Диківської сільської ради, запис про реєстрацію сертифікату на право на земельну частку (пай) по АТ «Дружба» на ім`я позивача, відсутній. Листом від 15.12.2019 Диківська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області повідомила позивача про неможливість включення його до списків членів КСП «Дружба» на території Диківської сільської ради та відповідно видачі сертифікату на право на земельну частку (пай), тому рекомендовано для вирішення питання щодо визнання права на земельну частку (пай) звернутися до суду. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.9 ст.5 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. В судовому засіданні стороною позивача доведено та підтверджено належними доказами той факт, що на час паювання та одержання господарством КСП «Дружба» 23.06.1995 державного акта на право колективної власності на землю позивач перебував у членах КСП, однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, включений не був. Таким чином судом встановлено наявність у позивача суб`єктивного права на земельну частку (пай), про захист якого він просить. При цьому, суд відзначає наступне. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» та ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст.ст.75, 76 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що саме з часу видачі державного акта на право колективної власності на землю позивач міг дізнатися про порушення свого права. З огляду на те, що право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст.71 ЦК УРСР, минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви відповідачем. Однак, представником позивача заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. В підтвердження своєї позиції представник позивача вказує, що позивач взагалі не був обізнаний про те, що його не було включено в списки осіб - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Крім того, позивач протягом тривалого часу хворіє на онкологічну хворобу. Лише нещодавно, випадково дізнався про те, що має право на земельну частку (пай) із земель колишнього АТ «Дружба», тому письмово у грудні 2019 року звернувся до Диківської сільської ради Знам`янського району щодо видачі сертифіката про право на земельну частку (пай), однак йому відмовлено та рекомендовано вирішувати зазначене питання в судовому порядку. Судом не може бути взято до уваги посилання позивача на те, що йому лише в жовтні 2019 року стало відомо, що він як член АТ «Дружба» має право на отримання земельної частки (паю), оскільки це не спростовує обставин щодо того, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права в межах строку, визначеного ст.71 ЦК УРСР. Однак, з урахуванням вищевикладеного, суд все ж вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку позовної давності позивачем. При цьому суд враховує і позицію відповідача про визнання позову. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач на час паювання та одержання господарством КСП «Дружба» 23.06.1995 державного акта на право колективної власності на землю перебував в членах КСП, тобто мав право на земельну частку (пай), однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, включений не був, чим були порушені його конституційні права, з урахуванням визнання поважною причину пропуску позивачем строку позовної давності та з метою захисту його порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Однак враховуючи, що представник позивача у поданій заяві просив віднести судові витрати на рахунок позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати у справі по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved