Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» (08.07.2009 року змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») було укладено кредитний договір № ВL2411, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 10 000 доларів США під 24 % річних. 21.05.2009 року Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору із внесенням відповідних доповнень. 15 грудня 2015 року між Банком та [PERSON] було підписано угоду про припинення зобов`язань за кредитним договором, згідно умов якої сторони погодили можливість припинення зобов`язань, за умови повного виконання всіх зобов`язань позичальником. Свої зобов`язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 13.09.2019 року становить 2054,54 доларів США, що становить 51721,23 гривень, яка складається із: простроченої заборгованість по сумі кредиту, що становить 862,06 дол. США, заборгованість по кредиту , що становить 862,06 дол. США, заборгованості по відсотках, що становить 68,42 дол. США та заборгованості по підвищених відсотках, що становить 1124,06 дол. США. В зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі в розмірі 2054,54 доларів США та сплачений судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. забезпечення розгляду справи. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та [PERSON] 29 лютого 2007 року було укладено кредитний договір № ВL2411, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 1000 доларів США під 24 % річних, строком до повного виконання зобов`язань відповідно до п. 7.7 Кредитного договору. 21.05.2009 року Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до 21.05.2009 року Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору із внесенням відповідних доповнень. 15 грудня 2015 року між Банком та [PERSON] було підписано угоду про припинення зобов`язань за кредитним договором, згідно умов якої сторони погодили можливість припинення зобов`язань, за умови повного виконання всіх зобов`язань позичальником. В судовому засіданні встановлено, що позивачем були виконані зобов`язання та надано кредит, що підтверджує заявою на видачу кредиту від 29.02.2008 року. У зв`язку з неможливістю виконувати в повному обсязі свої зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та з позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору, у тому числі новий графік погашення, однак останній умови договору не виконує. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, згідно ч. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого згідно розрахунку заборгованості, станом на 13.09.2019 року, заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ВL2411 від 29.02.2008 року, становить 51721,23 гривень, яка складається із: простроченої заборгованість по сумі кредиту, що становить 862,06 дол. США, заборгованість по кредиту , що становить 862,06 дол. США, заборгованості по відсотках, що становить 68,42 дол. США та заборгованості по підвищених відсотках, що становить 1124,06 дол. США. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору, оскільки він не виконав взяте на себе зобов`язання згідно з умовами договору, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, тому позов підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі 2054,54 дол. США. Судові витрати по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved