Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження від 14 грудня 1997 року посвідчене секретарем Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі за № 193, яким заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день її смерті буде її належати та на що вона за законом матиме право - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Через деякий час після смерті [PERSON] , відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 14 червня 2019 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження від 14 грудня 1997 року посвідчене секретарем Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі за № 193, яким заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день її смерті буде її належати та на що вона за законом матиме право - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Через деякий час після смерті [PERSON] , відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 14 червня 2019 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , копію заповіту на ім`я позивача, копію заяви позивача про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved