Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати незаконними рішення Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 05.06.2015 року №664 «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для ведення ОСГ та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки» та від 04.11.2016 №147 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність для ведення особистого селянського господарства»; витребувати із володіння [PERSON] у комунальну власність територіальної громади Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області земельну ділянку, яка розташована в с.Лішня Дрогобицького району, урочище «Нове село» кадастровий номер [NUMBER], нормативна грошова оцінка якої становить 5200,39 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Дрогобицькою місцевою прокуратурою встановлено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2016, яка набрала законної сили 09.03.2016, [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Тобто [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане із корупцією, яке полягає у неповідомленні про наявність реального конфлікту інтересів (голосував на сесії). Так, [PERSON], будучи наділений повноваженнями депутата Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області та суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», всупереч інтересам держави та територіальної громади, в порушення ч.1 ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини 1 статі 28, статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» 05.06.2015 під час проведення позачергової тридцять четвертої сесії шостого скликання не повідомив у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів і в цих умовах приймав рішення №664 «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для ведення ОСГ та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,12га громадянці [PERSON].», яка є його матір'ю, чим порушив ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП. Як передбачено законодавством, у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Окрім цього, на підстав вищевказаного рішення №664 від 05.06.2015 прийнято рішення Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №147 від 04.11.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність для ведення ОСГ», відповідно до якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 на, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в с.Лішня Дрогобицького району, урочище «Нове село». 28.11.2016 [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер [NUMBER] площею 0,12 га, в с.Лішня Дрогобицького району Львівської області, про що державним реєстратором Підбузької селищної ради внесено запис №177217228 про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки, вищевказані рішення прийнято внаслідок вчинення [PERSON] корупційного адміністративного правопорушення, такі, на думку прокурора, підлягають скасуванню в судовому порядку. 16.02.2018 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на безпідставність такої, оскільки сам по собі факт вчинення корупційного правопорушення не є достатньою підставою для скасування у судовому порядку спірних рішень. Вона від народження проживає в с.Лішня, жодного разу не скористалася своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки та неодноразово зверталась до сільської ради із заявою на використання свого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність. Окрім цього голос [PERSON] при прийнятті оскаржуваних рішень, не був вирішальним. 20.02.2018 Лішняньска сільська рада подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що такий позов є необґрунтованим та безпідставним, зокрема вказує на те, що голос депутата [PERSON] під час голосування вирішальним не був і на прийняття рішення не вплинув. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради (не менше восьми депутатів). 27.02.2018 та 28.02.2018 Дрогобицька місцева прокуратура подала до суду відповіді на відзиви. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Додатково суду вказала на те, що [PERSON], як депутат Лішнянської сільської ради, на виконання вимог ст.67 закону України «Про запобігання корупції» не мав права голосувати за обидва рішення. Разом з тим, зазначила, що на рішення від 05.06.2015 Дрогобицькою місцевою прокуратурою було скеровано подання про усунення наслідків, завданих корупційним правопорушенням. Проте, таке Лішнянською сільською радою виконано не було. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов заперечує через його необґрунтованість та безпідставність, просить в задоволенні такого відмовити. Представник Лішнянської сільської ради позов заперечив. Зазначив, що Лішнянська сільська рада діє згідно вимог Закону України «Про місцеве самоврядування». В Лішні протягом тривалого часу не розглядались питання щодо передання безоплатно у власність земельних ділянок. У 2015 році на вимогу громади, було прийнято рішення на розгляд таких питань. [PERSON] неодноразово зверталась до сільської ради із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки. До цього часу, вона, як громадянин України, жодного разу не скористалась своїм правом на безоплатну передачу їй у власність земельної ділянки. При прийнятті оскаржуваних рішень Лішнянська сільська рада діяла як колегіальний орган, один голос депутата, зокрема [PERSON], нічого не вирішував. Щодо виконання подання Дрогобицької місцевої прокуратури, то зазначив, що [PERSON] було оплачено всі видатки, пов'язані із оформленням землі. Просить в задоволенні позову відмовити. [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, зазначив, що його мати вже понад 30 років проживає в с.Лішня. За все своє життя, ані вона, ані жоден член їхньої сім'ї не скористались своїм конституційним правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки. Те, що він був депутатом сільської ради, жодним чином не вплинуло на прийняття оскаржуваних рішень. А тому, в задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних міркувань. 05.06.2015 Лішнянською сільською радою ухвалено рішення №664 «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для ведення ОСГ та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки», на підставі якого [PERSON] надано дозвіл на виділення земельної ділянки 0,12 га для ведення ОСГ в селі Лішня в урочищі «Нове село» та надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки. Згідно Протоколу пленарного засідання Лішнянської сільської ради позачергової XXXIV сесії VI скликання від 05.06.2015 року «за» оскаржуване рішення (рішення про надання згоди на виділення земельної ділянки для ведення ОСГ та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га [PERSON].) проголосувати одноголосно, при кількості присутніх 14 депутатів. 04.11.2016 Лішнянська сільська рада ухвалила рішення №147 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність для ведення особистого селянського господарства», згідно якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 0,12 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка розташована в с.Лішня, урочище «Нове село», Дрогобицький район, Львівської області, та надано останній у приватну власність вищевказану земельну ділянку. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка №107247607 від 12.12.2017 року, сформована прокуратурою Львівської області) на спірну земельну ділянку 28.11.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності, реєстраційний номер: 1100478746212. Судом встановлено, що згідно постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, а саме за те, що він, будучи депутатом шостого демократичного скликання Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області та суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», всупереч інтересам держави та територіальної громади не повідомив у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, що виразилось у неподанні (ні усно, ні письмово) ним заяви про конфлікт інтересів сільській раді с.Лішня Дрогобицького району Львівської області перед прийняттям рішення №664 «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для ведення ОСГ та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га громадянці [PERSON].», яка відповідно до довідки, виданої Дрогобицьким міським відділом Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області є його матір'ю. За вчинене правопорушення на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 грн. Згідно норм Земельного кодексу України усі громадяни України мають право на отримання безоплатно в приватну власність земельних ділянок із земельної комунальної власності, яким скористалась [PERSON] Як зазначено у статті 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на їх думку, є необхідними для здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У своєму тлумаченні фрази «мирне володіння» Комісія та Суд частот розрізняють поняття «позбавлення власності» і «контроль за її використанням». Наприклад у відомій справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції (1982) заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу №1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватись та розпоряджатись своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном. Розглянувши справу, Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, обмеження чи користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, контролю за її використанням та надання відшкодування. Разом з тим, втручання в майнові права як власника земельної ділянки повинні відбуватися з дотриманням трьох критеріїв, за якими слід оцінювати захід втручання на предмет його сумісності з гарантіями ст.1 Протоколу №1, а саме: чи є втручання законним, чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес і чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Щокін проти України», «Сєрков проти України»). У відповідності до позиції Європейського Суду України з прав людини, викладеної в рішенні в справі «Стретч проти Сполученого Королівства», особа, суб'єкт приватного права, не повинен відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення у попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припуститися помилки. Як зазначено у ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься у протокол засідання колегіального органу. У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї, особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідними колегіальним органом. Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про запобігання корупції», нормативно правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Системний аналіз вищезазначених норм Закону України «Про боротьбу з корупцією» дає підстави для висновків про те, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу та лише у визначених законом випадках може вплинути на втрату правомочності органу. Таким чином, усунення депутата [PERSON] від голосування при прийнятті оскаржуваних рішень внаслідок конфлікту інтересів не призводить до втрати правомочності колегіального органу (Лішнянської сільської ради), не впливає на юридичний факт наявності більшості голосів при прийнятті оскаржуваних рішень. Згідно з правовою позицією Конституційного суду України викладеній у рішенні №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року потрібно розрізняти нормативні та ненормативні акти органу місцевого самоврядування. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальних характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (п.4 вказаного рішення). Оскаржувані рішення є ненормативними актами, звернені конкретно до [PERSON] застосовані одноразово і після реалізації вичерпали свою дію. Відповідно до останнього абзацу п.5 цього рішення Конституційного суду, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Оскаржувані рішення є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, а відтак їх скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки в нього виникло право володіння відповідними земельними ділянками, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі №916/876/13. Як встановлено [PERSON] за власні кошти виготовила усю документацію для виділення вказаної земельної ділянки; Лішнянська сільська рада не претендує на витребувану земельну ділянки, яка вже не є вільною. Позбавлення права власності [PERSON] на виділену земельну ділянку та витребування її, по суті позбавляє її права власності. На підставі наведеного, суд приходить то висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови у позові. За замістом ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується у разі відмови у позові.

Outcome: dismissed