Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 593 457 гр. 29 коп. та судові витрати у сумі 1820 грн. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 17 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований нею в реєстрі за №2946, за умовами якого відповідака отримала від позивача валютні цінності у вигляді в натурі 46870 доларів США, які зобов'язалися у певному порядку та в строк до 17 грудня 2010 року, в порядку відповідно до графіку виплат, зазначеного в п.1 договору позики, але порушила свої зобов'язання і не повернула позивачеві вказані вище кошти. На вжиті позивачем заходи позасудового врегулювання спору відповідачка не відреагувала, у зв'язку з цим, представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача гривневий еквівалент неповернутої частини валютних цінностей в сумі 46870 доларів США, що за курсом НБУ складає 373 333 гр. 61 коп. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 2269 доларів США, що за курсом НБУ складає 18073 гр. 27 коп., трьох відсотків річних від простроченої поверненням суми за 132 дні 4050 гр. 41 коп., та передбачених договором штрафу (пені) за 132 дні по 1500 грн. за кожен день прострочення зобов'язань в сумі 198000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON], та її представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилалися на те, що відповідачка [PERSON] взагалі ніяких коштів не отримувала, яким чином вона підписувала договір не пам'ятає, взагалі не пам'ятає будь-яких обставин укладання та підписання договору. Сам текст договору побачила не в день його укладання а на слідуючий день в сумочці. Вважає, що з боку [PERSON] [PERSON], який саме привів її до [PERSON] маються ознаки злочину - шахрайства. З цього приводу вона звернулася до правоохоронних органів, і в теперішній час на підставі її заяви та заяв інших громадян внесені відомості в ЄРДР та проводиться розслідування. Також , посилалась на необґрунтованість нарахування позивачем штрафу (пені) в розмірі 1500 грн. за кожний день прострочки, оскільки вважає, що встановлення штрафу в твердій грошовій сумі суперечить положенням Цивільного кодексу України. Просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2010 р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 46870 доларів США, а остання зобов'язалася повернути [PERSON] валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 46870 доларів США не пізніше 17 грудня 2010 р., в порядку та строки відповідно до умов п. 1 договору позики, а саме: по 1300 доларів США не пізніше 17 довтня 2010 року, 1300 доларів США не пізніше 17 листопада 2010 року та 44 270 доларів СШП не пізніше 17 грудня 2010 року. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Договір позики від 17 вересня 2010 р. укладений сторонами в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2946. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги доказів, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Укладаючи договір позики від 17 вересня 2010 р., в пункті 4 договору відповідачка [PERSON] стверджувала, що зазначені в цьому договорі валютні цінності вона отримала від [PERSON] ще до підписання цього договору. В пункті 12 договору позики зазначено, що відповідачка отримала нотаріально посвідчену копію договору, яка може бути використана будь-де, як достатній доказ факту його укладення та певних його умов. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачка після укладання договору позики від 17 вересня 2010 р. цим правом скористались, звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 18 вересня 2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року залишене без змін. Вказаними судовими рішеннями встановлено факт отримання позики відповідачкою у розмірі 46870 гр. і проведеною почеркознавчою експертизою встановлено, що саме [PERSON] підписувала договір позики. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням по іншій справі в порядку цивільного судочинства між тими ж сторонами з приводу одного предмету спору, не підлягають доказуванню. Зважаючи на викладене, суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] і не приймає до уваги її твердження про те що вона взагалі не отримувала ніяких коштів від [PERSON] Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про нарахування позивачем відсотків за користування. Відповідно до змісту договору від 17 вересня 2010 року, погоджені сторонами умови надання та повернення позики не містять обов'язку позичальника сплачувати будь-які відсотки за користування валютними цінностями. Зважаючи на відсутність в договорі позики умов щодо порядку сплати процентів вказаний договір укладено сторонами як безвідсотковий. Відповідно до положень норм ст. ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу норми ч. 1 ст. 61 ЦПК України, судом достовірно встановлено, що відповідачі за договором позики від 17 вересня 2010 року не повернули позивачу валютні цінності в сумі 46870 доларів США, у зв'язку з чим суд вважає вимогу позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь гривневого еквіваленту цих коштів обґрунтованою і приходить до висновку про необхідність її задоволення. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк. Відповідно до пункту 4 договору позики прострочкою виконання зобов'язань позичальником за цим договором є недотримання строку сплати будь-якого з поточних платежів більш ніж на п'ять днів. Таким чином, відповідачка [PERSON] порушила виконання своїх зобов'язань за договором позики від 17 вересня 2010 року перед [PERSON] вже з 22 жовтня 2010 року. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Представником позивача [PERSON] розмір трьох процентів річних від простроченої поверненням відповідачко. [PERSON] суми позичених валютних цінностей розрахований за період в 132 дні в розмірі 4050 гр. 41 коп. В силу норми ст. 11 ЦПК України, вимога позивача про стягнення з відповідача гривневого еквіваленту трьох процентів річних підлягає задоволенню саме в цьому розмірі. Ст. 10 48 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Період користування позикою позивачем вказаний 229 днів, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи та складає 18073 гр. 27 коп. В пункті 6 договору позики від 17 вересня 2010 року сторони встановили, що за прострочення виконання своїх зобов'язань позичальник [PERSON] повинна сплатити на користь позикодавця [PERSON] штраф (пеню) в розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідачки [PERSON] суми штрафу (пені) в розмірі 198000 грн. представник позивача [PERSON] вказує на факт порушення відповідачами строків виконання своїх зобов'язань по договору позики, яке мало місце упродовж 132 днів. Відповідачка [PERSON] повністю заперечувала проти позову в даній частині стягнення неустойки - штрафу (пені), стверджувала, що положення пункту 6 договору, яким встановлено порядок визначення штрафу (пені) фіксованою сумою в 1500 грн. за кожен день прострочення, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, а тому не підлягає застосуванню. Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В ч.3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає, що стягнення неустойки в твердій грошовій сумі не протирічить вимогам цивільного кодексу України. За ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача суму судових витрат.

Outcome: approved