Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з урахуванням уточнених позовних вимог, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вказане домоволодіння знаходиться у його власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2006 року Володарською державною нотаріальною конторою. У вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON]. Реєстрація відповідача порушує його права як власника домоволодіння. Просить визнати його втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву в якій на уточнених позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання повторно не з'явився, будучі повідомленим належним чином. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу домоволодіння серії ВСТ №108661 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 554716 від 14.06.2006 року.(а.с. 6-7). Згідно довідки про склад сім'ї виданої Нікольською селищною радою за №649 від 13.02.2017 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1954 р.н., [PERSON], 1954 р.н., [PERSON], 1980 р.н., [PERSON], 1980 р.н., та відповідач [PERSON], 1980 р.н. ( а.с. 8). факт непроживання відповідача за місцем реєстрації підтверджено актом Нікольської селищної ради від 20.11.2015 року, а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача, знають йогго дуже давно. Відповідач [PERSON] є чоловіком доньки позивача, в будинку позивача він ніколи не проживав і вони його взагалі не бачили. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статей 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти діє щодо свого майна, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS], має право на власний розсуд безперешкодно володіти, розпоряджатися та користуватися належним йому нерухомим майном, відповідач з 2015 року, тобто понад один рік не проживає в будинку позивача без поважних причин, і це не встановлено домовленістю між ним, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача і визнати відповідача втратившим право користування вказаним житловим приміщенням. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved