Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з відповідачем 23 листопада 2018 року зареєстрував шлюб. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Посилався на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім`ї є те, що він втратив до відповідача почуття поваги та довіри. Шлюбні відносини не підтримують більше шести місяців. Вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідний. Просив шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судовому засіданні позов підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, зазначені у власному відзиві. Не заперечували щодо стягнення з відповідача половини сплаченого судового збору оскільки шлюб між сторонами розпався з вини позивача. Також заперечували щодо стягнення витрат по надання правничої допомоги оскільки суду не надані докази з цього приводу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сім`я подружжя розпалась, її зберегти неможливо, а тому шлюб між ними потрібно розірвати. Що стосується стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з сплатою позивачем судового збору по справі, то необхідно зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що відповідач до початку розгляду справи по суті у відзиві зазначила, що вона визнає цей позов. А тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. Що ж стосується іншої частини сплаченого судового збору, то судом встановлено наступне. Згідно з ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 141 ч.2 п. 3 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Позивач в судовому засіданні визнав, що він двічі протягом 2019 - 2020 років притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КпАП України за домашнє насильство відносно відповідача. Також судом встановлено, що на підставі судового наказу з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини. А тому, враховуючи вищенаведене суд вважає, що сторони по справі повинні нести витрати, пов`язані з сплатою судового збору разом, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 210,20 грн. - половину від суми судового збору по справі, яка залишилась після повернення позивачу половини сплаченого ним судового збору. Що ж стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по наданню безоплатної правової допомоги, то необхідно зазначити наступне. Згідно з ст. 137 ч.1, 3 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем ні під час подачі позову до суду, ні під час судового розгляду справи не були надані докази тому, що ним було сплачено 3500 грн. за правничу допомогу, а також детальний опис виконаних робіт. Також відповідно до ст. 141 ч.8 ЦПК України відповідач під час розгляду справи не заявляв, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду він подасть документи, що стосуються наданої йому правничої допомоги. А тому в задоволенні вимоги про стягнення витрат по наданню правничої допомоги також необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved