Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.06.2016 року. Між тим, у даній квартирі з 2009 року зареєстрована відповідачка, яка з листопада 2014 року в даній квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги за квартиру не сплачує. Оскільки на теперішній час реєстрація відповідачки існує формально та тільки створює зайві турботи щодо сплати комунальних послуг у більшому ніж потрібно розмірі, позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення у відсутності відповідачки при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ст.169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 09 червня 2016 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність нерухоме майно двокімнатну квартиру №74 в будинку №22, що знаходиться по вулиці Щоглова в місті Одесі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.06.2016 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №772. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивач надав до суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №61318083 сформовану 13.06.2016 року з якої вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З довідки (з місця проживання про склад сімї та реєстрації) №2204 від 08.08.2016 року виданої начальником Дільниці №5 КП «ЖКС «Вузівський» вбачається, що [PERSON] проживає [INFO], що належить йому на праві приватної власності. Особовий рахунок відкритий на [PERSON]. На даній площі зареєстрована: [PERSON], [INFO] дочка колишнього основного квартиронаймача, з 11.12.2009 року. З акту від 08.08.2016 року складеного мешканцями будинку №22 по вул. Мачтовій, який завірений начальником Дільниці №5 КП «ЖКС «Вузівський» вбачається, що мешканка з квартири №74 [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з листопада 2014 року. З її слів, восени 2014 року вона виїхала до батьків в АР Крим. Як вбачається з відповіді в.о. головного лікаря Комунальної установи «Міська поліклініка №6» №663 від 27.10.2016 року, за період з вересня 015 року по теперішній час [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], за медичною допомогою до КУ «Міська поліклініка №6» не зверталась. Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Права відповідачки, яка не є власником спірного домоволодіння, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачки. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з досліджених вище в мотивувальній частині рішення документів випливає, що можливо визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №74 в будинку №22 по вулиці Щоглова в місті Одесі. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved