Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-про-дажу, посвідченого 07.06.1999 року належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає там з 2008 року. Майно, що йому належить у приміщенні від-сутнє. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпоряджатися належною йому влас-ністю. За вказаних обставин просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викла-дених в позові, проти винесення заочне рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, належно сповіщений про місце та час роз-гляду справи. відзиву на позов та будь-яких клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у від-сутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали покази відповідно до яких в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2008 року, його особисті речі (предмети побуто-вого користування, засоби гігієни) в квартирі відсутні. Зв'язку з відповідачем немає. На про-тязі всього часу відповідач не виконує обов'язків наймача, не приймає участі в оплаті кому-нальних послуг. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності, на підставі дого-вору купівлі-продажу, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 3), якою, в силу ст. 41 Конституції України, позивачка має право воло-діти, користуватися і розпоряджатися на свій розсуд. [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4), але не проживає у ньому з 2008 року, що підтверджується актом від 08.06.2018 року. Власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 317, 319 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Ук-раїни, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, про-живання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеж-ення чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК Украї-ни члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на ко-ристування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. За вказаних обставин суд вважає, що відповідач не проживає понад 10 років за місцем реєстраційного обліку без поважних причин, його перебування на реєстраційному обліку за адресою житла, належного позивачу на праві особистої власності, створює останньому пе-решкоди у реалізації його прав, які слід усунути шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved