Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за договором про реструктуризацію, в якому зазначив, що громадяни [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [INFO], та є членами житлово-будівельного кооперативу № 270 «Протон-6». 27.03.2011р. [PERSON] уклав договір з ЖБК-270 «Протон-6» про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 10137грн. 67коп. та зобовязався виплатити вказану суму до 27.03.2016р. Згідно п. 6 Договору між [PERSON]В та ЖБК №270 «Протон-6» від 27.03.2011р., «Відповідальність сторін», у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі 0,01 відсотка, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності перед громадянином заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги. Дія договору про реструктуризацію закінчилася 27.03.2016р., заборгованість не погашена, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів, у солідарному порядку, заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 10137грн. 67коп., згідно договору від 27.03.2011р. та згідно п.6 Договору пеню в розмірі 10137грн. 67коп., а всього 20275грн 34коп., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві, просить його задовольнити в повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] бухгалтер ЖБК, суду пояснила, що відповідачі систематично не виконують свої обовязки по сплаті житлово-комунальних послуг, а тому відповідач [PERSON] у добровільному порядку уклав договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 27.03.2011р. з зазначенням, що суму боргу він не оспорює та буде її сплачувати протягом наступних 5 років. Заборгованість за комунальні послуги у відповідачів наявна на теперішній час, її стягнення проводиться у судовому порядку, про що наявні судові рішення Ленінського райсуду м. Запоріжжя. Відповідачі у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про предмет позову були обізнані, оскільки, надавали письмові заяви про «відсутність бору та перекваліфікацію вказаної справи із статусу цивільної в статус кримінальної» від 21.04.2016р. та 07.05.2016р., крім того в матеріалах справи містяться конверти, що направлялись з судовими повістками на адресу відповідачів, з позначкою за закінченням терміну зберігання. Повторну неявку відповідачів у судове засідання, суд оцінює, як зловживання наданими їм процесуальними правами, задля затягування розгляду справи та не надання суду можливості винести законне та обґрунтоване рішення по справі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [INFO], є членами житлово-будівельного кооперативу № 270 «Протон-6». 27.03.2011р. [PERSON] уклав договір с ЖБК-270 «Протон-6» про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 10137грн. 67коп. і зобовязався виплатити вказану суму до 27.03.2016р. Згідно Статуту кооперативу, кожен член кооперативу зобовязаний щомісячно перераховувати гроші на розрахунковий рахунок кооперативу на утримання будинку (квартири) і за комунальні послуги з тарифів, встановлених державою. Відповідачі з моменту укладання договору про реструктуризацію свої обовязки за договором не виконують, також не оплачують поточні платежі, дія договору про реструктуризацію закінчилася 27.03.2016р. Відповідно до ст.149 ЖК України, права, обовязки і умови користування житловими приміщеннями членами кооперативу визначається Статутом кооперативу. Статтею 150 Житлового кодексу Української PCP, встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української PCP, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться (крім квартирної плати) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобовязаннями з договору найму житлового приміщення. Тобто, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за договором реструктуризації житлово-комунальних послу від 27.03.2013р. в сумі 10137грн. 67коп. є законними та обґрунтованими, оскільки відповідачами вказані комунальні послуги не сплачено строк дії договору скінчився. Однак, як вбачається з п.6 договору [PERSON] у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі 0.01 відсотка, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності перед громадянином заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги. Згідно положення частини 1,3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України.) Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обовязки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст.11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обовязки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми пені, як вбачається з договору реструктуризації боргу за комунальні послуги від 27.03.2011р. у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі 0.01 відсотка, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності перед громадянином заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивачем не доведено суду відсутність заборгованості перед відповідачами з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги, крім того первинні вимоги випливають з заборгованості відповідачів по сплаті комунальних послуг, в даному випадку стягнення пені діючим законодавством, не передбачено. Тому, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 10137грн. 67коп. згідно договору від 27.03.2011р., а також згідно ст. 88 ЦПК України витрати на оплату судового збору 1378,00грн. В решті позову суд вважає за необхідне відмовити у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: partial