Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, а саме просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля Nissan Primera, об'єм двигуна 2000 куб.см., № шасі [NUMBER], укладений 14 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Nissan Primera, об'єм двигуна 2000 куб.см., № шасі [NUMBER]; зняти арешт з автомобіль Nissan Primera, об'єм двигуна 2000 куб.см., № шасі [NUMBER], накладений постановою ВДВС Білгород-Дністровського управління юстиції ВП №42094963 від 17.02.2014 року. Представник позивача, за довіреністю [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно письмової заяви просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви, наданої до суду, просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - Відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, надав до суду заяву відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14 січня 2014 року у м. Білгород-Дністровському між [PERSON] та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] було досягнуто домовленості, щодо продажу [PERSON] автомобіля марки - Nissan Primera, об'єм двигуна 2000 куб.см., № шасі [NUMBER]. Між сторонами було узгоджено ціну (16 000 грн.), порядок розрахунків, строк передачі майна та в підтвердження досягнутих між останніми домовленостей того ж дня, а саме 14.01.2014 року [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] надала позивачу розписку, відповідно до змісту якої, остання підтверджує факт отримання від нього грошей за передане йому майно, відсутність будь-яких претензій, щодо розрахунків та інших неузгодженостей. Після чого [PERSON] отримала від позивача копію громадянського паспорту та у м. Білгород-Дністровський оформила на його ім'я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 1171, при цьому запевнивши останнього, що на протязі місця вона здійснить реєстрацію спірного автомобіля на його ім'я у відповідних органах у передбаченому законодавством порядку. Після чого відповідачка передала [PERSON] ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність та безпосередньо автомобіль. Таким чином оформлення у нотаріуса довіреності не викликало у позивача сумнівів, щодо правомірності дій з боку відповідача та його прав на спірний автомобіль. У лютому-березні місяці 2014 року позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням здійснити державну реєстрацію автомобіля на його ім'я, однак остання ігнорувала його прохання, посилаючись на брак часу та значну зайнятість, у зв'язку із чим позивач продовжував відкрито та безперешкодно використовуватися спірним автомобілем. Таким чином вказані обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно ст.ст. 11, 328 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати, а право власності - набуватися з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З положень ст.ст. 638-640, 655 ЦК України вбачається те, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. «Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1388 від 07 вересня 1988 року не встановлюють обов'язок державної реєстрації самого договору, а встановлюють обов'язок власника-продавця автомобіля зняти його з реєстрації безпосередньо перед його відчуженням та обов'язок, як вказано в самих правилах «нового власника» провести реєстрацію придбаного транспортного засобу. При цьому державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС виключно з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Таким чином той факт, що автомобіль не був попередньо знятий з реєстрації та не пройшов процедуру державної реєстрації за позивачем не є визначальною обставиною для розгляду спору, оскільки правове значення при вирішенні питання щодо підстав набуття права власності щодо нього має не реєстрація цього майна, а наявність правочину, яка не суперечить вимогам закону. Порушення правил реєстрації може лише призводити до інших негативних наслідків для нового власника. Вказана обставина повністю узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України, зокрема ст. 328 ЦК України, та положеннями самих Правил. Згідно ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач, як добросовісний набувач, у відповідності ст.330 ЦК України набув право власності на спірний автомобіль, придбавши у відповідача це майно. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не належить до угод, що підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою і є об'єктивні докази, що між сторонами дійсно була укладена угода в якій відповідач продав, а позивач купив спірний автомобіль, тому є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на цей автомобіль. Придбаний позивачем автомобіль Nissan Primera, об'єм двигуна 2000 куб.см., № шасі [NUMBER] на даний час знаходиться під арештом, який було накладено постановою державного виконавця відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2014 року. Постанова була винесена на підставі виконавчого листа №2-5491, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 05.11.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 66432,54 грн. Зазначена обставина порушує право власності позивача на автомобіль, оскільки позивач не має можливості на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб розпоряджатися своїм майном, що є порушенням ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, якій належить майно, на яке накладено арешт, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Частина 5 статті передбачає, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.76 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», передбачає, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване». Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Зважаючи на те, що позивач є добросовісним набувачем спірного автомобіля та будь-яких зобов'язань перед відповідачем не має, накладення арешту на спірний автомобіль порушує його право на володіння, користування та розпорядження зазначеним рухомим майном, а отже автомобіль має бути звільнений з-під арешту. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та згідно ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 321, 328, 638-640, 655 ЦК України, ст.ст.10, 11, 74, 174, 209, 213-215, ЦПК України,

Outcome: approved