Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], який дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] та відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, в якому вказав, що 03.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №26-07-И/11, відповідно до умов якого [PERSON] було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредит в сумі 113 430,00 доларів США строком до 02.08.2022 року з оплатою по процентній ставці 10,6% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 03.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідачем [PERSON] було передано в іпотеку позивачу наступне майно: квартиру [ADDRESS]. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 03.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №26-07-П1/11, відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель зобов'язувалась відповідати перед позивачем за виконання взятих на себе зобов'язань відповідачем [PERSON] зобов'язань. Посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитним коштами належним чином не виконували, позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], законними представниками якого є [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], законними представниками якого є [PERSON] та [PERSON] з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. Під час розгляду судом справи, представником позивача в судовому засіданні 07.07.2014 року було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої представник просить суд зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON] та [PERSON], законними представниками якого є [PERSON] та [PERSON] з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виселити їх з вказаної квартири. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень до позову, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що відповідачі не отримували вимогу позивача про виселення, а тому позов вважає безпідставним та просила відмовити в його задоволенні. Крім цього посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказували на те, що неможна звертати стягнення на заставне майно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 03.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №26-07-И/11, відповідно до умов якого [PERSON] було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредит в сумі 113 430,00 доларів США строком до 02.08.2022 року з оплатою по процентній ставці 10,6% річних (а.с.9-13). Відповідно до п.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісяця, в термі з « 26» по останнє число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 1 276,66 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитним ресурсами. Згідно п.4.7 кредитного договору, позичальник зобов'язувався щомісячно, в термі з « 26» по останнє число (включно) кожного місяця, сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 1 088,36 грн. зазначена в цьому пункті комісійна винагорода банку сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 03.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідачем [PERSON] було передано в іпотеку позивачу наступне майно: квартиру [ADDRESS] (а.с.24-27). 10.10.2013 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Оболонської в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки та виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вказаної вище квартири (а.с.30-33). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.02.2014 року було скасовано вказане вище рішення та ухвалено нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та кредит» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №26-07-И/11 від 03.08.2007 року укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] в сумі 1 838 573,01 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03.08.2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON], - квартиру [ADDRESS]. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Початкову ціну продажу визначити у сумі 579 000,00 грн. (а.с.34-39). В задоволенні позовної вимоги в частині виселення було відмовлено, у зв'язку із передчасністю звернення. На виконання норм чинного законодавства, позивачем направлялись відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимоги про виселення, які були отримані особисто ними 22.05.2014 року та 27.05.2014 року, про що свідчать зворотні повідомлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.42-45). Однак дані вимоги відповідачами виконані не були. Суд критично ставить до посилання представника відповідача [PERSON] про те, що його довіритель не отримував жодної вимоги про виселення, оскільки такі посилання спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім цього суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивач не витримав місячного строку з моменту пред'явлення його вимоги для звернення до суду із позовною заявою, оскільки саме пред'явлення позовної заяви та завчасне направлення вимог про виселення відповідачам, свідчить про їх обізнають з такими вимогами іпотекодержателя, а суд повинен вирішувати питання лише про правомірність таких вимог та їх підстави. Відповідно до ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частинами 1, 2 ст.40 закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині виселення відповідачів зі спірної квартири. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки саме по собі рішення про виселення є підставою для вчинення компетентним державним органом дій щодо зняття осіб з реєстраційного обліку. Крім цього слід відмітити, що не заслуговують на увагу посилання представника відповідача [PERSON] на необхідність застосування положення Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки предметом позову не є стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у обсязі та на підставах, що вказані вище. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial