Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що 27 липня 2002 року позивач уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на життя внаслідок чого у них неодноразово виникали суперечки, сварки та глибокі образи, що призводили до негативного впливу на малолітню дитину. З липня 2013 року сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, припинили вести спільне господарство та проживають окремо. При цьому, відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем позивач не збирається, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, позивач зазначила, що після того, як вона з відповідачем перестали проживати однією сім'єю, їхня донька знаходиться на її забезпеченні та утриманні. У звязку з цим, на думку позивача, з метою гармонійного, духовного та морального розвитку малолітньої доньки потрібно визначити місце проживання дитини разом із нею. В судовому засіданні 18 березня 2014 року позивач позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 02 квітня 2014 року позивач не з'явилась, при цьому, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив, у зв'язку з відрядженням позивача, розглядати справу за її відсутністю. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні 18 березня 2014 року позовні вимоги визнали частково та щодо розірвання шлюбу не заперечували, а щодо визначення місця проживання дитини вважали можливим вирішити спір мирним шляхом, у звязку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву. Разом з тим, у судове засідання 02 квітня 2014 року відповідач не з'явився та надіслав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Дрига Н.І. у судовому засіданні позов в частині вимог про визначення місця проживання дитини підтримала та пояснила, що орган опіки та піклування викликав сторін і зробив обстеження місця проживання дитини, де було встановлено, що дитина дійсно проживає у гарних умовах і у неї є все необхідне для її розвитку, зокрема, є дитячий куточок, в якому є робоче місце (стіл та стілець), місце для відпочинку, шафа для одягу та інше. Також, у дитини є багато іграшок, книжок, розвиваючих ігор, живий куточок, в якому є два декоративних кролика, хом'ячок та два акваріума. Крім того, при бесіді з відповідачем було встановлено, що він не заперечує проти проживання його доньки разом з позивачем. Таким чином, враховуючи думку дитини, яка хоче проживати з матір'ю, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації ретельно розглянув позовну заяву та на своєму засіданні 27 березня 2014 року прийшов до висновку про підтримання позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з нею. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2002 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із змісту позовної заяви, пояснень сторін та надісланої відповідачем заяви в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не знаходили взаєморозуміння по жодному питанню, які виникали в їхній сім'ї. Все це призвело до того, що подружжя тривалий час не підтримує сімейно-шлюбних відносин, окремо проживають та ведуть господарство, не спілкуються, тобто стали чужими людьми. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін існує лише формально. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб потрібно розірвати і тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вже зазначалось раніше, батьками малолітньої - [PERSON], [INFO], є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] Також, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі та їхня донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» (форма № 3) від 17 січня 2014 року № 122 (а.с. 8). Разом з тим, після того, як сторони перестали проживати однією сім'єю, позивач з дитиною проживають у квартирі [ADDRESS], та яка відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 16 липня 2008 року була придбана під час шлюбу сторін і право власності на яку зареєстровано на відповідача по справі (а.с. 39-41). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 березня 2014 року № 109/04/41-1822 (а.с. 36-37), дитина проживає разом зі своєю матір'ю, яка створила їй відповідні умови для розвитку. При цьому, відповідно до даного висновку батько дитини також проживає разом з ними, але, зі слів дитини, тато вже дві ночі ночував у дідуся та бабусі. Крім того, в акті обстеження умов проживання від 21 березня 2014 року зазначено, що при спілкуванні з дитиною остання також повідомила, що любить однаково і тата і маму, але більше хоче проживати з матір'ю (а.с. 38). На підставі зазначеного та враховуючи думку дитини, яка бажає проживати з матір'ю, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на своєму засіданні 27 березня 2014 року прийшов до висновку про підтримання позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з їх матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому, слід зазначити, що згідно положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене та те, що відповідач позов визнав і визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], з її матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 141, 150, 157, 160, 161, 171 СК України та

Outcome: approved