Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 лютого 2003 року його двоюрідна баба [PERSON] склала на його ім'я заповіт, яким, зокрема, заповіла йому земельний пай. 20 лютого 2007 року [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) отримала Державний акт на право власності на земельні ділянки площею 3,33 га та 0,61 га, які розташовані на території Перелюбської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. 28 лютого 2015 року [PERSON] померла, на майно померлої відкрилась спадщина. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори, проте нотаріус виявила у заповіті певні невідповідності. Так, у складеному заповіті вказано, що спадкодавець заповідає позивачу земельний та майновий паї, але земельний пай у померлої на час її смерті був відсутній, бо за життя на земельний пай вона отримала земельні ділянки в натурі, що підтверджується відповідним державним актом про право власності, і саме ці земельні ділянки увійшли до складу спадщини, так як земельний пай не може спадкуватись, оскільки такого юридичного поняття не існує, спадкується лише або право на земельну частку (пай), яке посвідчується не державним актом, а сертифікатом, або земельна ділянка. За таких умов позивач просить витлумачити заповіт [PERSON] від 12 лютого 2003 року, визначивши спадковим майном даного заповіту, що заповідано позивачу, земельні ділянки площею 3,33 га та 0,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перелюбської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, направив до суду свого представника (а.с.25). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав (а.с.34, 36). Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду (а.с.32, 40-41). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Перелюбської сільської ради Корюківського району Чернігівської області 12 лютого 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 14, [PERSON], зокрема, заповіла земельний та майновий паї [PERSON]. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що заповіт [PERSON] від 12 лютого 2003 року, номер в реєстрі 14, є чинним (а.с.45-46). Згідно інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Корюківському районі Чернігівської області, [PERSON] дійсно отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії ЧН № 0217595, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01.08.1996 року за № 55, розміром 4,29 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Зоря» Перелюбської сільської ради Корюківського району (а.с.38). На підставі вказаного сертифікату [PERSON] 20 лютого 2007 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, а саме на земельні ділянки площею 3,33 га та 0,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перелюбської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Інші дані про зареєстроване право власності на земельні ділянки за [PERSON] відсутні (а.с.38-39). 28 лютого 2015 року [PERSON] померла (а.с.14). До майна померлої Корюківською районною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 290/2015. Із заявою про прийняття спадщини після неї до нотаріальної контори звернувся позивач [PERSON] (а.с.41-42). За приписами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Натомість, ч.2 ст.1236 ЦК України передбачає, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст.1256 ЦК України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. При цьому, положення ст.213 ЦК України не допускають, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, тлумачення заповіту обумовлюється необхідністю встановити точну волю спадкодавця і може мати місце, якщо зміст заповіту викликає сумніви у спадкоємців, у зв'язку з чим необхідно розтлумачити його зміст. На час складання заповіту [PERSON] мала право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЧН № 0217595, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01.08.1996 року за № 55. Земельна частка (пай) - це частка землі, визначена в результаті поділу земель колективної власності і виражена в умовних кадастрових гектарах. Право на земельну частку (пай) - це право особи на землю, яке виражене в умовних кадастрових гектарах, яким вона володіє, користується і розпоряджається на власний розсуд, в тому числі може заповідати. Крім того, власник земельного паю має право на його виділення його в натурі (на місцевості). Таким чином, [PERSON] мала право на землю із земель колишнього КСП «Зоря» Перелюбської сільської ради Корюківського району, інших земельних ділянок, окрім отриманих на підставі сертифікату на земельну частку (пай), не мала, згідно заповіту від 12 лютого 2003 року вона визначила майно, яке заповіла позивачу, зокрема «земельний пай», і таким чином в результаті вільного волевиявлення висловила свою волю передати позивачу вказане вище право на землю, яке вона набула за життя і яке збереглося у неї до моменту смерті. Враховуючи зазначене вище, визнання позову відповідачем, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved