Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом позбавлення особи права користуватися житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до договору дарування від 07.12.1994, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Палагутіною В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2798 , вона є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . Її право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що нею 20.01.2014 було отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 05.02.2010 в належному їй будинку [ADDRESS] зареєструвався її син [PERSON] . З моменту реєстрації її син в даному будинку не проживав, оскільки він проживає за іншою адресою. Особисті речі також відсутні в її будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить задовільнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.12.1994, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Палагутіною В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2798 (а.с. 9-10). Право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11). У даному будинку 05.02.2010 зареєстрований її син [PERSON] , що вбачається з копії домової книги (а.с. 6-7), однак з моменту реєстрації в даному будинку не проживає, оскільки він проживає за іншою адресою. Згідно ст.\~41\~Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст.\~150\~ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~71\~ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст.\~72\~ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. \~\~Таким чином,\~враховуючи вищенаведені\~норми права,\~обставини справи,\~суд вважає,\~що оскільки\~відповідач [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] не проживав близько 9 років, не користується\~даним житловим\~приміщенням,\~доказів того,\~що позивач\~або інші\~особи,\~чинили \~йому перешкоди\~у користуванні\~ житлом\~не надано,\~також не\~надано будь-яких\~доказів про\~те,\~що між\~ним встановлені\~домовленості щодо\~користування даним\~житлом,\~а тому\~позовні вимоги\~про визнання\~відповідача такими,\~що втратив\~право на\~користування житлом\~за адресою: [ADDRESS] , необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~

Outcome: approved