Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про дострокове розірвання договору позики та стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 лютого 2013 року він надав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 209800 грн., що підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем. Відповідно до досягнутої домовленості відповідач зобов'язувалася виплачувати позивачу борг по 3200 грн. щомісяця до 28 серпня 2019 року. Протягом березня 2013 року - травня 2014 року відповідач виконувала зобов'язання вчасно, проте починаючи з червня 2014 року позичальник свої договірні зобов'язання не виконує, на звернення позивача не реагує, в результаті чого станом на 18.11.2014 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 19200 грн., при цьому загальна сума боргу становить 161520 грн. Позивач просить договір позики, укладений між ним та відповідачем, розірвати та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 161520 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно, адвокат [PERSON], яка представляє його інтереси відповідно до договору про надання правової допомоги, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки та її поважність суд не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28 лютого 2013 року, підписаної відповідачем (достовірність підпису засвідчена секретарем виконкому Радинської сільської ради), остання взяла в борг у позивача 209800 грн.; зобов'язалась виплачувати щомісяця по 3200 грн. до 28 серпня 2019 року; гроші отримала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших визначених ним речей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При укладанні договору позики позивач розраховував на повернення відповідачем позики у розміри та строки визначені у зобов'язанні. Оскільки пасивна поведінка відповідача унеможливлює розірвання договору за згодою сторін, а порушення умов договору є наявним, що відповідачем у належний та допустимий спосіб не спростовано, тому договір підлягає розірванню в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає з відповідача повернення суми позики та розірвання договору. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved