Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги у розмірі 41 724,27 грн. - основного боргу, 2 310,42 грн. - інфляційна складова боргу; 3% річних - 754,50 грн., судового збору - 1921,00 грн. Ухвалою судді від 06 серпня 2019 року прийнято до свого провадження вказану справу, а її розгляд призначено здійснювати за правилами позовного (спрощеного) провадження без виклику сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У своєму відзиві представник відповідача проти позову заперечує, просить відмовити з підстав відсутності між сторонами договору, недоведеності факту надання будь-яких послуг відповідачу та їх вартості. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за № 572 плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 жовтня 2009 року, а Житлово - експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА 6». Між сторонами не було укладено договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Проте, суд переконаний, що відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві щодо відсутності між сторонами договору, недоведеності факту надання будь-яких послуг відповідачу та їх вартості не відповідають матеріалам справи, а тому не приймаються судом, як підстави для відмови в задоволення позову. Оскільки відповідач не виконує свої обов`язки щодо оплати житлово-комунальних послуг, що також не заперечується представником відповідача, то утворилась заборгованість станом на 20 травня 2019 року у розмірі 41 724,27 грн. - основного боргу, 2 310,42 грн. - інфляційна складова боргу; 3% річних - 754,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 921,00 грн. відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України компенсуються позивачу відповідачами. На підставі викладеного та

Outcome: approved