Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 12.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] ( назва до перейменування [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/14-43/728-33 від 13.06.2006 р., яка станом на 31.07.2019 року, складає: за кредитом - 63 127,96 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку 1583597,45 грн.; по відсотках - 4925,92 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку 123569,24 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 1099 від 12.11.2019 року є неправомірним, безпідставним та таким, що не підлягає виконанню, через недотримання відповідачами встановлених законодавством вимог під час вчинення виконавчого напису, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено 12 листопада 2019 року, за умови наявності між сторонами судового спору з 04 березня 2015 року, що виключає безспірність заборгованості, тобто вчинення виконавчого напису за відсутності документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Переліку документів затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МУЮ від 22.02.2012 року за № 296/5. Крім того, виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки задля погашення заборгованості, яка виникла у період з 01.08.2016 року по 31.07.2019 року, тобто більше, ніж за три роки, враховуючи, що у банка виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором ще у серпні 2014 року. Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що з доводами позивача не згоден та вважає, що відсутні правові підстави визнання виконавчого напису вчиненого 12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання учасники процесу не з`явились, у зв`язку з чим суд вирішив провести розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 13 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17-43/728-33 відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 70560,00 доларів США, зі сплатою 11% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення - 12.06.2026 року (а.с.24-25). З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 14.06.2006 року між банком та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 2993, відповідно до умов якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 2990. З липня 2014 року позивач припинив сплачувати кредитні кошти у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. 06.02.2015 року ПАТ «Райффайзкн Банк Аваль» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-43/728-33 від 13.06.2006 року в розмірі 1183559,85 грн. 04 березня 2015 року відкрито провадження по цивільній справі № 334/1475/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом станом на 04.02.2015 року в розмірі 1183559,85грн.(а.с.17,15-16). 12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис № 1099. Відповідно до змісту виконавчого напису № 1099 від 12.11.2019 року, внаслідок виниклої заборгованості за кредитним договором № 014/17-43/728-33 від 13.06.2006року, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником - [PERSON] , умов кредитного договору за період з 01.08.2016 року по 31.07.2019року, задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 68053,88 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1707166,69 грн., яка включає: залишок заборгованості за кредитом - 63127,96 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1583597,45 грн.; по відсотках - 4925,92 дол. США, що еквівалентно на курсом НБУ - 123569,24 грн. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, [PERSON] зокрема, посилався на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 12.11.2019 року не переконався у безспірності заборгованості що підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, крім того нотаріусом порушені строки вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання такої вимоги позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також нотаріус не з`ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. З наданої копії позовної заяви вбачається, що заборгованість по кредиту визначена станом на 04.02.2015р., в тому числі нарахування пені станом на 14.01.2014р. Отже, суд робить висновок, що у банка право вимоги виникло щонайменше з 14 січня 2014 року, а виконавчий напис складено 12 листопада 2019 року, тобто більше ніж три роки. АТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався своїм правом щодо захисту своїх інтересів, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, ще в 2015 році, що підтверджується письмовими доказами по справі, який до теперішнього часу не розглянутий. Крім того, нотаріусом стягнута сума за пізніший період - 01.08.2016р.-31.07.2019р., ніж визначений в позові банку від 06.02.2015р., №114-16-0-00/6-202, що не може встановити безспірність стягнутої суми, оскільки незрозуміло яким чином здійснювались нарахування відсотків по кредиту на залишок кредитної суми, яка на сьогоднішній день оскаржується. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Правова позиція Великої Палати Верховного суду викладена в постанові від 15.01.2020р. по справі № 305/2082/14ц, на яку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається заперечуючи позовні вимоги, містить також п.34 в якому зазначається, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження без спірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Крім того, суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивачем позовні вимоги заявлені до двох відповідачів - АТ «Райффайзен Банк Аваль» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. У процесі розгляду справи статус відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. не змінювався, окремих клопотань щодо зміни свого статусу приватний нотаріус до суду не заявляв. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає позовні вимоги до АТ «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтованими та доведеними, належними та допустимим доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з нього судового збору, слід відмовити. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути на його користь судові витрати на витрати на правову допомогу, але не надав суду жодного доказу, щодо розміру таких витрат, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial