Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 10 804,92 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 15.08.2013 р. по 06.05.2014 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України. У 2013 році був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання відповідно до наказу № 117 о/с від 15.08.2013. У зв»язку з небажання в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ, 05.05.2014 відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету. Відповідно до наказу від 06.05.2014 року курсанта [PERSON] було відраховано з 1-го курсу університету за власним бажанням, та звільнено з органів внутрішніх справ. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов»язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Загальна сума витрат згідно даних, викладених у довідці № 212 від 15.09.2014 про суми коштів, які затрачені на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта [PERSON] складає 10 804,92 гривень, які відповідач у добровільному порядку не повернув. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Одеського державного університету внутрішніх справ та надав згоду на проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що його проживання є АРК Крим, що визнана тимчасово окупованою територією. В зв'язку з належним повідомленням відповідача про місце і час судового розгляду, на підставі ст.ст.74, 76 ЦПК України, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до вимог закону України від 20.12.1990 року «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.08.2013 р. по 06.05.2014 р. 09.09.2013 р. між Одеським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. За умовами вказаних договорів позивач брав на себе зобов'язання підготувати за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та спеціаліст за спеціальністю правознавство. 15.08.2013 року відповідач був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком «Правоохоронна діяльність» Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення. Згідно з п. 2.1. даного договору Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів харчування, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Особа,яка навчається, в свою чергу , згідно з п.2.3. даного Договору зобов'язана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання ,оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити,заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету , дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС. 05.05.2014 року відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету у зв»язку з небажання в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ. Пунктом 2.3.6 Договору про підготовку фахівця передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, відповідач зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п. 3.1 зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв»язку із небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Відповідно до наказу від 06.05.2014 року курсанта [PERSON] було відраховано з 1-го курсу університету за власним бажанням, та звільнено з органів внутрішніх справ. З довідки-розрахунку № 212 від 15.09.2014 року, вбачається, що на забезпечення [PERSON] з 15.08.2013 р. по 05.05.2014 р. було витрачено 11054 грн. 92 коп. з яких: 2039,93 - грошове забезпечення, 1820,00 - речове забезпечення, 4260,73 грн. - харчування, 2934,26 грн. - комунальні послуги. Станом на 01.09.2014 р. [PERSON] сплачено 250 грн. в рахунок погашення заборгованості, а тому загальна сума заборгованості становить 10 804,92 грн. які відповідач у добровільному порядку не повернув. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні у встановлений строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На день розгляду справи судом з боку відповідача не надано суду доказів про виконання обов'язку щодо сплати витрат позивача за період навчання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved