Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті спадкодавця [PERSON], залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки загальною площею 3,80 га, яка в свою чергу складається з двох земельних ділянок, а саме: - земельна ділянка площею 3,70 га (кадастровий номер 1825084400:06:000:0078), - земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0025), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, інших спадкоємців які б мали право та претендували на зазначене майно немає, тому просила суд визнати за нею право власності на вищевказане майно. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву в якій просив справу розглянути без його участі а позовні вимоги задовольнити. Представник Кичкирівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. \~ Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~\~У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], народився 04.01.1964 року в с. Глиниця, Радомишльського р-ну, Житомирської області, проживає в [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії ІV-УР № 1594212 від 05.02.1964 року, що видане Кичкирівською сільською радою Радомишльського району, його батьками записані: батько, [PERSON], українець та мати, [PERSON], українка. 06 липня 2013 року померла мати позивача, [PERSON], у віці 76 років в с. Глиниця, Радомишльського району, Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ТП № 214274, видане виконавчим комітетом Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 08.07.2013 року. В шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач, як єдиний спадкоємець за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, подав заяву про прийняття спадщини до Радомишльської державної нотаріальної контори, за результатами якої, нотаріусом було заведено спадкову справу під № 123/2013 даний факт підтверджує інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47099628 від 16.03.2017 року. До складу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON], зокрема всього іншого, входить земельна ділянка загальною площею 3,80 га, яка в свою чергу складається з двох земельних ділянок, а саме: - земельна ділянка площею 3,70 га (кадастровий номер 1825084400:06:000:0078), - земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0025), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і які належали померлій [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 220535 від 11 липня 2005 року, що виданий на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 20 вересня 2004 року № 188. Проте, в процесі оформлення спадщини стало відомо, що відповідно до витягів з ДЗК про земельну ділянку № НВ-1803107332016 від 05.12.2016 року та № НВ-1803148522016 від 13.12.2016 року, у вищезазначеному державному акті неправильно вказана площа даних земельних ділянок та місце розташування однієї із вказаних земельних ділянок, а саме: земельна ділянка площею 3,6997 га з кадастровим номером 1825084400:06:000:0078 в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 220535 зазначена площа 3,70 га, а земельна ділянка площею 0,0993 га з кадастровим номером 1825010100:08:000:0025, що розташована на території Радомишльської міської ради Житомирської області у вказаному державному акті зазначена площа 0,10 га, а місце розташування - Кичкирівська сільська рада дані факти також підтверджують вищезазначені витяги з ДЗК про земельну ділянку, які додаються. Відповідно до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки позивач, як єдиний спадкоємець за законом (ст. 1261 ЦК України) не має можливості через те, що у зазначеному державному акті міститься виправлення та дописка (дата видачі державного акта), крім того, у ньому неправильно вказана площа та місце розташування земельних ділянок, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Згідно до п. 23 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved