Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житлом, в якому зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого міським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження від 02.09.1998 року №31933 йому належить на праві приватної власності 1/3 частина трикімнатної квартири [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 05.07.2011 року, позивачу також належить 2/3 частини цієї ж квартири. У вказаному житловому будинку зареєстрований син позивача, - [PERSON], який добровільно залишив квартиру. Таким чином, як стверджує позивач, відповідач не мешкає та не користується житлом в належному йому будинку з жовтня 2016 року, добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку позивача відповідач не бажає. Оскільки відповідач в спірній квартирі не проживає, комунальні платежі не оплачує, у позивача виникають проблеми з надмірною сплатою комунальних послуг та позбавляє його можливості оформити субсидію. Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, [ADDRESS]. Від позивача до початку судового засідання надійшла заява, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутністю. Від відповідача [PERSON] до початку судового засідання надійшла заява, в якій він позов визнав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Суд, ознайомившись із заявами сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] що підтверджено Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2018, яка є в матеріалах справи. З довідки про склад сім'ї або осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні №2542 від 01.12.2017 року (а.с.3) вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідач, а також інші члени родини позивача. Відповідно до акту, підписаного мешканцями будинку №17 по вул. Героїв праці в м.Харкові [PERSON], [INFO] за місцем реєстрації не проживає з жовтня 2016 року. Квартиру залишив добровільно, особистих речей та майна, які йому належать немає. (а.с.6) З наведеного в позові вбачається, що відповідач фактично не проживає у спірній квартирі з жовтня 2016 року, комунальні послуги не сплачує, з реєстраційного обліку не знятий. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 191 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що згідно наявної в матеріалах справи квитанції про сплату судового збору вказаний збір сплачено в повному обсязі позивачем [PERSON]Г,. з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved