Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована за вищевказаною адресою. Дана квартира знаходиться в кооперативному будинку, за яку в повному обсязі сплачено кошти. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , тому оформити спадок після смерті своєї матері він не встиг. 14 лютого 2017 року у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак у проведенні нотаріальної дії йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного позивач просить визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, розташовану на 2 поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 30,9 кв.м., згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 01.03.2017 року, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, проте надав суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив задовольнити їх на підставі наявних матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] у віці 81 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 15 листопада 2016 року, актовий запис № 699. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Лозівським БТІ 16.06.1992 року на підставі довідки ЖБК ім. космонавта В.Комарова від 26.07.1985 року. Спадкоємцем першої черги є позивач по справі у відповідності до ст. 1266 ЦК України, батько якого [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 15 листопада 2016 року, актовий запис № 713. Мати позивача [PERSON] відмовилася від прийняття спадку. Інших спадкоємців не має ні по закону ні по заповіту. [PERSON] , як спадкоємець, скористався своїм правом та звернувся до приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т. з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі від 14 лютого 2017 року за №46757048 з якого вбачається, що приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т. 14.02.2017 року було зареєстровано спадкову справу після померлої [PERSON] , яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №60240523. 31 серпня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , але йому в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 260/02-31 від 31.08.2018 року, з якої вбачається, що спадкоємцем не наданий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вищевказану квартиру. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно із ст. 1261 ЦК України, позивач є єдиними спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї бабусі, а тому до нього переходять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в нотаріальному порядку вирішити дане питання не має можливості. Згідно із п. 3 ч. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначено, що «...якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідна квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди». Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкоємець вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Як вбачається із роз`яснень, даних в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 04.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцем право власності на квартиру не оформлено у встановленому законом порядку, що позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у встановленому законом порядку. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві належало право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно довідки голови ЖБК [PERSON] повністю сплатила вартість квартири, проте вона не зареєструвала у встановленому порядку право власності на вказане майно. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність інших спадкоємців на майно, та доведеність права власності на кооперативну квартиру за померлою, суд вважає позов обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню. Вимоги щодо стягнення судових витрат стороною позивачів не пред`являлись, а тому суд вважає за можливе їх залишити за позивачами по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved