Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 червня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] За вказаним договором позивач надав відповідачу позику в сумі 20 000 доларів 00 центів США, терміном до 30 липня 2012 року. Крім того, 25 червня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один Договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 6 000 доларів 00 центів, терміном до 01 липня 2012 року. Факт передачі грошей за даним договором підтверджується розпискою відповідача про отримання останнім грошових коштів. При цьому, протягом липня-листопада 2013 року відповідач повернув позивачу 6 000 доларів 00 центів США і після цього зник та на зв'язок не виходив. Разом з тим, 19 березня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, проте, відповідач навмисно не хоче отримувати листи на поштовому відділенні. При цьому, завдяки постійним телефонним дзвінкам щодо погашення заборгованості, відповідач протягом квітня 2014 року повернув позивачу незначну частину боргу у розмірі 850 доларів 00 центів США і по сьогоднішній день ухиляється від повернення решти суми боргу. На підставі зазначеного позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача борг за договором позики, що в гривневому еквіваленті становить - 222 331 грн. 50 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору, які були сплаченні позивачем при поданні позову до суду. Позивач та її представники в судове засідання не з'явилися, представником позивача [PERSON] в подано до суду заяву, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, 21 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 5-7). Згідно умов даного Договору позивач надав відповідачу позику в розмірі 162 200 грн. 00 коп., що на день передачі грошей є еквівалентом 20 000 доларів 00 центів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути суму позики до 30 липня 2012 року. Крім того, 25 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один Договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 6 000 доларів 00 центів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути суму позики до 01 липня 2012 року, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 8). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав повністю своїх зобов'язань за договорами позик та повернув позивачу лише частину боргу, а саме: позику, отриману 25 червня 2012 року, у сумі 6 000 доларів 00 центів США та в рахунок повернення суми позики, отриманої 21 червня 2012 року, 850 доларів 00 центів США. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором позики від 21 червня 2012 року щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Проте, перевіривши у судовому засіданні правильність розрахунків, наведених позивачем у позовній заяві, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неповернуту суму позики у розмірі 152 220 грн. 22 коп. Так, відповідно до ст. 533 ЦК Украхни грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з Договору позики від 21 червня 2012 року, позивач надав відповідачу позику у гривні у розмірі 162 000 грн. 00 коп., з яких відповідач повернув позивачу: 06 квітня 2014 року - 50 доларів 00 центів США (а.с 24), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день повернення становить 580 грн. 06 коп.; 07 квітня 2014 року - 500 доларів 00 центів США (а.с. 23), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день повернення становить 5 825 грн. 48 коп.; 22 квітня 2014 року - 300 доларів 00 центів США (а.с. 25), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день повернення становить 3 374 грн. 24 коп. На підставі зазначеного, сума позики, яка підлягає стягненню з відповідача становить - 152 220 грн. 22 коп. (162000-(580,06+5825,48+3374,24)=152220,22). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 522 грн. 20 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial