Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 55480 грн. На обґрунтування вимог позивач в позові зазначив, що 01.07.2009 року близько 23.00 год. в с. Софіївка Новобузького району Миколаївської області біля бару «Каприз» відповідач на ґрунті неприязних відносин умисно завдав позивачу удари по різним частинам тіла, чим заподіяв йому тілесні ушкодження середньої тяжкості в виді переломів 5-6 ребер справа, крововиливів в області правої вушної раковини. Від отриманих тілесних ушкоджень позивач втратив свідомість, після чого відповідач викрав у нього золотий ланцюжок, вартістю 2587,5 грн., золоту каблучку, вартістю 2452,5 грн., мобільний телефон вартістю 420 грн. зі стартовим пакетом вартістю 25 грн., на рахунку якого знаходилися грошові кошти в сумі 20 грн. В результаті викрадення його майна позивачем йому була заподіяна матеріальна шкода на суму 5480 грн. За вказаним фактом було порушено кримінальну справу та [PERSON] постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.12.2011 року було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 122 ч.1, 185 ч.1 КК України у зв'язку із застосуванням акту амністії та кримінальна справа закрита. Позивач також зазначив, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень йому була заподіяна моральна шкода, що полягає у сильному фізичному болі, стресі та стражданнях від отриманих травм, у втраті спокою, зміні звичного способу життя, й моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з [PERSON] 55480 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров'ю внаслідок вчинення злочину. При розгляді справи в суді представник позивача за довіреністю, яка діє на території України відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, заперечивши причетність відповідача до побиття позивача та заволодіння його майном, вказали, що відсутні докази, які б підтверджували завдання відповідачем тілесних ушкоджень позивачу та викрадення його майна, відповідач же вказав, що не бив позивача, а лише захищався від нього. Коли погоджувався на застосування до нього акту амністії - свою вину не визнавав, а керувався при цьому тим, що кримінальна справа розглядалась тривалий час і він перебував на підписці про невиїзд, що обмежувало його в правах і тому позивач погодився на амністію. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши наявні у справі матеріали (копію гарантійного талону на мобільний телефон «Самсунг» від 18.05.2009 року; копію гарантійного талону на ювелірний виріб; копію ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 31.01.2013 року; копію постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.12.2011 року; довідку про вартість золота, матеріали кримінальної справи № 1-46/2011), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених вимог, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2009 року близько 23.00 години в с. Софіївка Новобузького району відповідач заподіяв позивачу умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді поперекових переломів 5 та 6 ребер справа по передньо-пахвовій лінії, крововиливів в області грудної клітини, крововиливу в області правої вушної раковини. Крім того, після побиття у позивача зникли золотий ланцюжок, золота каблучка та мобільний телефон «Самсунг В300» з сім-картою. За вказаним фактом було порушено кримінальну справу та [PERSON] було притягнуто в якості обвинуваченого у заподіянні потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень та викраденні його особистого майна. Відповідача [PERSON] за його ж клопотанням постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.12.2011 року по кримінальній справі №1-46/2011 було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 122 ч. 1, 185 ч. 1 КК України у зв'язку із застосуванням акту амністії та кримінальна справа була закрита. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 23, 1166-1167 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 23, 1166-1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п.1-2 ч.2 ст. 23 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Незважаючи на відповідні заперечення щодо цього відповідача, - факт заподіяння ним тілесних ушкоджень підтверджується письмовими доказами, а саме матеріалами кримінальної справи №1-46/2011 по обвинуваченню [PERSON], яка містить фактичні данні (протоколи допитів свідків, очних ставок, відтворення обстановки та обставин події, висновки експертиз) щодо того, що конфлікт 01.07.2009 року відбувся саме між відповідачем та позивачем, при цьому відповідач завдавав позивачу ударів, позивач одразу після бійки звернувся за медичною допомогою та в подальшому у останнього було виявлено тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості. Таким чином, комплекс письмових доказів, що містяться в матеріалах вказаної кримінальної справи, вказує на те, що тілесні ушкодження позивач [PERSON] отримав саме в результаті бійки з [PERSON] і звільнення останнього від кримінальної відповідальності внаслідок застосування акту амністії (з нереабілітуючих підстав) не звільняє відповідача від обов'язку відшкодування шкоди, завданої його неправомірними діями. З висновку експерта №139/58 від 23.07.2009 року слідує, що ступінь тяжкості отриманих позивачем тілесних ушкоджень визначена за критерієм тривалості розладу здоров'я, що свідчить про те, що позивач був госпіталізований та протягом значного періоду часу був змушений лікуватись, що безумовно викликало фізичний біль та душевні страждання, суттєво змінило звичний побут позивача. Вирішуючи питання про розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер та значний обсяг заподіяних позивачеві внаслідок фізичного болю моральних страждань (психічні страждання позивача, його переживання, втрату спокою та сну), втрату ним психічного та фізичного благополуччя, зміна звичного способу життя, а також глибину перенесених страждань, їх тривалий характер та той факт, що отримані позивачем травми спричинили лікування та, як наслідок - продовжені у часі фізичний біль та психічні страждання спричинені пошкодженням здоров'я позивача. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує описані вище обставини з врахуванням і того факту, що позовні заяви про відшкодування завданої діями відповідача моральної шкоди подавались позивачем двічі і при розслідуванні та розгляді кримінальної справи відносно відповідача [PERSON] та обидва рази моральна шкода була оцінена позивачем в 10000 грн., проте вже при пред'явленні позову в цивільному судочинстві розмір моральної шкоди за ті ж діяння був збільшений до 50000 грн. без будь-якого обґрунтування такого збільшення розміру відшкодування. З врахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 5000 гривень, необхідних для компенсації перенесених моральних страждань і для досягнення (відновлення) психологічної рівноваги позивачем, частково задовольнивши позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. У вказаному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 гривень відповідає принципам розумності та справедливості. Що стосується вимог про відшкодування завданих позивачу матеріальних збитків щодо стягнення з відповідача вартості викрадених золотого ланцюжка, каблучки та мобільного телефону «Самсунг В300» з сім-картою, то суд виходить з наступного. В матеріалах кримінальної справи наявні письмові докази (відповідні гарантійні талони, отримані при розслідуванні та в ході судового розгляду кримінальної справи свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]), які вказують на те, що безпосередньо перед конфліктом, що виник між позивачем та відповідачем, у позивача були при собі золотий ланцюжок, каблучка та мобільний телефон та одразу після побиття позивач [PERSON] повідомляв оточуючим, що в нього вказані речі зникли. Вказані докази свідчать про те, що перелічені речі вибули з володіння позивача саме в результаті його побиття відповідачем, тобто з вини останнього. Відповідно до наявних в матеріалах кримінальної справи довідок вартість телефону «Самсунг В300» становила 400 грн., вартість стартового пакету - 25 грн. (Т.1 а.с. 185), виходячи з вартості 1 грама золота в сумі 250 грн. (Т.1 а.с. 183), вартість ланцюжка становила 2587,50 грн., каблучки - 2452,50 грн. При цьому, з тексту позову слідує, що саме з вартості майна на момент вчинення діяння виходив позивач при визначені розміру вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та суд обмежений такими позовними вимогами відповідно до ст. 11 ЦПК України. Таким чином, загалом позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 5465 грн., а що стосується вартості грошових коштів, які могли бути на рахунку стартового пакету мобільного оператора, то вказані обставини нічим не підтвердженні та судом вимоги про стягнення 20 грн. вартості таких коштів не можуть бути задоволенні. При цьому, ст.ст. 1166-1167 ЦК України встановлюють презумпцію вини заподіювача шкоди, яка може бути як у формі умислу, так і у формі необережності. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Оскільки у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди, і матеріалами кримінальної справи доведено завдану позивачу шкоду, протиправність дій відповідача та судом встановлений причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані вище суми в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню, понесені останнім на підставі ухвали судді Новобузького районного суду від 25.07.2013 року витрати по оплаті судового збору. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за вимогами про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином - з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд такої позовної вимоги в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 23, 1166-1167 ЦК України та

Outcome: partial