Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, в обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона являється власником будинку [ADDRESS] з 04.03.2003р., в якому з 06.06.2000р. прописаний як квартирант відповідач, який з 2001р. за вказаною адресою не проживає, а тому вважає, що відповідач втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] Реєстрація відповідача на зазначеній житловій площі утворює перешкоду у здійсненні права позивача на користування та розпорядження майном, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з»явився надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивача проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що позивачу, [PERSON], на праві приватної власності, належить будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.01.2003 року, серії ВАС № 255264, виданого Замулко Л.В., державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори та договором дарування від 04.03.2003 року, серії ВАЕ № 225076, посвідчений Замулко Л.В., державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори. Згідно довідки ВГІРФО УМВС України в Полтавській області від 27.04.2014р. встановлено, що 29.05.2000р. відповідач [PERSON], 06.03.1973р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено факт того, що з 2001року відповідач фактично не проживає у [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України (ст. 64 ЖК України) [PERSON] використовував своє право та проживав у зазначеному будинку, але з 2001 р. виїхав з даного помешкання. На даний час відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Тобто, [PERSON] реалізував своє право на вільний вибір місця проживання, змінивши його. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. З 2001 року відповідач не проживає у зазначеному будинку, ані постійно, ані не тимчасово. Тобто у даному випадку відсутні будь які ознаки того, що житловий будинок [ADDRESS] є місцем проживання відповідача - [PERSON] Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено факт того, що [PERSON] формально зареєстрований у [ADDRESS] та області, але фактично не проживає в ньому, що тягне для позивача додаткові матеріальні витрати у сплаті комунальних платежів, так як сплачувати приходиться на одну особу більше та створює перешкоди власнику [PERSON] у оформленні пільг та субсидій. За змістом ст.ст. 71, 72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, оскільки відповідач не є членом моєї сім'ї, у будинку не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Оскільки відповідач вже більше шести місяців не проживає за адресою: [ADDRESS], не сплачує за комунальні послуги, не утримує жиле приміщення в нормальному стані, в добровільному порядку знатися з реєстрації не бажає, суд вважає правомірною вимогу позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved