Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив витребувати у відповідача квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача звільнити зазначену квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2009 позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач є одноосібним власником вищезгаданої квартири. Водночас наразі у належній позивачу квартирі, без жодної на те правової підстави, проживає [PERSON] та не бажає залишати квартиру. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про виселення із квартири, однак вимоги залишилися без уваги та відповідач продовжує проживати в зазначеній квартирі. У зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом до відповідача. В свою чергу, відповідач та його представник подали до суду позов в якому просили визнати за [PERSON] право постійного користування квартирою. Свої позовні вимоги мотивували тим, що 23.04.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. 24.04.2009 було укладено договір найму квартири між [PERSON] та [PERSON]. Посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди на проживання останнього в квартирі [ADDRESS], просив суд визнати за ним право постійного користування квартирою. В судовому засіданні, представник позивача додатково зазначив, що договір найму квартири між [PERSON] та [PERSON] був укладений усно. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2015 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права постійного користування квартирою були об'єднані з позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про витребування майна та зобов'язання вчинити дії. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги первісної позовної заяви, просила задовольнити її з наведених підстав, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права постійного користування квартирою, не визнала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні власний позов підтримав, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не визнав, з підстав, викладених в своєму позові. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.04.2009 позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. (ас. 4-7). У належній позивачу квартирі, проживає [PERSON]. 18.08.2014 позивач звертався до відповідача з вимогами про виселення із квартири, яка була направлена відповідачу цінними листами за місцем проживання та місцем реєстрації (а.с. 10-14). Відповідачем не було надано відповідь на зазначену вимогу та відповідач продовжує проживати в спірній квартирі. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно положень ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач безпідставно проживає в [ADDRESS], тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування майна та зобов'язання вчинити дії підлягають задоволенню. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права постійного користування квартирою, слід зазначити наступне. Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з зустрічної позовної заяви, позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто усної згоди на проживання останнього в квартирі [ADDRESS], тому [PERSON] просив суд визнати за ним право постійного користування квартирою. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, ч. 1 ст. 795 ЦК України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Представником [PERSON] - [PERSON] не було надано жодного письмового доказу та не зазначено будь-яких фактичних даних на підставі яких суд міг встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги чи заперечення сторін, інших обставин, які мають значення для справи. Суд критично ставиться до тверджень представника [PERSON] - [PERSON] про те, що [PERSON], в якості свідка, може підтвердити наявність домовленості між [PERSON] та [PERSON] на проживання останнього в квартирі [ADDRESS], Наведене твердження прямо суперечить положенням ст.ст. 793, 795 ЦК України та наявності позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна та зобов'язання вчинити дії. Наявність зазначеного спору, беззаперечно спростовує навіть ймовірність існування згоди [PERSON] на проживання [PERSON] [ADDRESS]. У зв'язку з чим, протокольною ухвалою від 17.03.2015 було відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про допит [PERSON] в якості свідка. Поруч з наведеним, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження й інші доводи представника позивача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] Аналізуючи зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав [PERSON] з боку [PERSON], тому позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved