Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням будинку №43 по вул.Тополиній в м.Знамянка Кіровоградської області. Вимоги обґрунтував тим, що є власником будинку №43 по вулиці Тополиній в місті Знамянка Кіровоградської області. За вказаною адресою з його згоди був зареєстрований [PERSON], але фактично не проживав в будинку жодного дня, оскільки така реєстрація йому була потрібна для отримання паспорту, який він і отримав 20.02.2014 року та був зареєстрований за адресою проживання позивача. Однак відповідач з часу реєстрації в помешканні позивача не проживає і не користується ним, речей у будинку не має, комунальні послуги не оплачуює, але в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Реєстрація останнього чинить йому перешкоди у вільному користуванні та розпорядження належним на праві власності майном. Наразі, внаслідок реєстрації відповідача у його будинку, він несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, що для нього як особи пенсійного віку є елементарно непосильним. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступноих підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 07 червня 1997 року зареєстрованого в реєстрі за №728, позивач є власником будинку №43 по вулиці Тополиній в місті Знамянка Кіровоградської області. Відповідно до витягу з домової книги, у вказаному будинку з 20 лютого 2014 року зареєстрований [PERSON] З акту голови квартального комітету [PERSON] №54 від 11 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований [INFO], але за місцем реєстрації не проживає з 20 лютого 2014 року. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач був зареєстрований в спірному будинку, не являючись членом сім'ї власника, відтак в силу ст.98 ЖК УРСР вважається тимчасовим мешканцем. Відповідно до ст.98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ст. 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Тому, право користування житлом, в яке вселяються піднаймач та тимчасові мешканці, є похідним від права на нього наймача та членів його сім'ї. Аналогічні вимоги містить ст.818 ЦК України, яка визначає, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо втрати відповідачем права на користування належним позивачу будинком, розташованим за адресою: місто Знамянка Кіровоградської області, вулиця Тополина, 43, а тому відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України,\~ ст.ст. 64, 72, 98, 156 ЖК України та

Outcome: approved