Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: [PERSON] та просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS] , зареєстрований в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 25.11.2008 року номер запису про обтяження 1991785 на підставі постанови ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції серії АА № 238148 від 16 листопада 2002 року, вид обтяження - арешт нерухомого майна, суб`єкт обтяження - ЖСК «Днестровець - 2», код ЄДРПОУ - 21006691, предмет обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] (відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8224482 від 25.11.2008 року, проведеного реєстратором Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 1/3 частки вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.07.2013 року та наявність вказаного обтяження, яке продовжує свою чинність за відсутності будь-яких правових підстав, створює позивачу перешкоди у реалізації права власності на квартиру, насамперед в праві розпорядження. Іншим співвласником квартири [ADDRESS] є його мати [PERSON] на підставі Свідоцтва від 02.07.2013 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2016 року. Білгород-Дністровський міськрайонний відділ ДВС на запит позивача повідомив, що за результатами виконаного пошуку у автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого накладений арешт, відсутня. Інформація стосовно виконавчих документів, які подавались на примусове виконання до Відділу вносилась до Системи з 2007 року. Інформація про виконавче провадження у Системі відсутня та відповідно матеріали виконавчого провадження також. Ухвалою суду від 02.04.2020 року було відкрито провадження по дійсній справі та визначено загальний порядок її розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав до суду клопотання з проханням розглянути справу без їх участі в судовому засіданні. Представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС у судове засідання не з`явився. Від начальника відділу Федорчука С.Г. до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без участі представника Відділу. Заперечення щодо позовних вимог відсутні. [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Подала до суду свої письмові пояснення щодо позовних вимог згідно з якими вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 24 липня 2009 року у справі № 11/141-05-4322 скасовано заходи забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно, в тому числі квартири [ADDRESS] та заборону ЖБК «Дністровець-2», ДП «ПМК-71» та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в оренду, заставу нерухомого майна, в тому числі вказаної квартири, застосовані ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2005 року. Разом з тим обтяження майна виникло не на підставі вказаної ухвали Господарського суду, а виникло на підставі постанови ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції від 16.10.2002 року серії АА № 238148. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи факт визнання відповідачем позову суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлені наступні фактичні обставини. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.07.2013 року, видане органом приватизації державного житлового фонду виконкому Білгород-Дністровської міської ради, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Право власності за вказаним Свідоцтвом про право власності на житло було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.07.2013 року. 22 вересня 2016 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2182 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] - на ім`я [PERSON] . Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта - квартири [ADDRESS] , 25.11.2008 року на підставі постанови серії [NUMBER] виданої 16.10.2002 року ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції було накладено арешт на вказаний об`єкт - квартиру. Номер запису про обтяження: 1991785. 22 квітня 2020 року до суду надійшла заява Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС щодо розгляду справи. В поданій заяві відділ повідомляє, що реєстратором Шостої Одеської державної нотаріальної контори на підставі постанови ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції серії АА 238148 від 16.10.2002 року здійснено запис про обтяження № 8224482 (перенесено в ДРРПННМ під № 1991785) від 25.11.2008 року на нерухоме майно ЖСК «Дністровець-2» код ЄДРПОУ 21006691, предмет обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] . За результатами виконаного пошуку у автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого накладений вищевказаний арешт, відсутня. Відповідно матеріали виконавчого провадження також відсутні, тому у відділу відсутні підстави для зняття арешту згідно положень ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Натомість, наявність арешту унеможливлює розпорядження майном позивача, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду із відповідною позовною заявою для зняття зазначеного арешту. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. У відповідності до ч.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (ч.2). Частина11: при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. З наведеного вище слідує, що у зв`язку відсутністю відомостей про виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт, права позивача як власника порушуються наявним обтяженням, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне його скасувати. Згідно із ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частина 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний- перелік випадків, у яких арешти з майна знімають державні виконавці, а у всіх інших випадкам арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 59 Закону «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав за яких виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна. В усіх інших випадках, як вбачається з п. 5 ст. 59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Так, на теперішній час не можливо з`ясувати обставини винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно 16.11.2002 року та встановити актуальність цього обтяження на сьогоднішній день. Наявність арешту на квартиру [ADDRESS] перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись майном, чим порушуються його права та інтереси. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про відсутність правових підстав для арешту зазначеного майна, а тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом звільнення майна з під арешту. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved