Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вказав, що 18 квітня 1959 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , які є її батьками. [INFO] , перебуваючи в гостях у Казахстані, [PERSON] помер. Позивач зазначила, що їй відомо, що її родині належить квартира [ADDRESS] , однак вона була запевнена в тому, що ця квартира є власністю лише її матері, [PERSON] , та що частки батька там немає, тому за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно відсутнє. У серпні 2019 року позивач приїхала до м. Бердянську в гості до своєї матері, [PERSON] , де дізналась, що квартира [ADDRESS] була оформлена на її батька [PERSON] . Незважаючи на те, що квартира придбана подружжям [PERSON] у період їх шлюбу та була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , відповідач через свою юридичну необізнаність вважала, що після смерті чоловіка може втратити квартиру [ADDRESS] , оскільки квартира зареєстрована за померлим. У цей час хтось зі знайомих їй порадив знайти чоловіка, візуально схожого на померлого, привести його до нотаріуса та укласти договір поділу майна подружжя за паспортом померлого для того, щоб зберегти половину квартири. Таким чином, замість того, щоб успадкувати 1/2 частку квартири після смерті [PERSON] , а на іншу 1/2 частку оформити свідоцтво на право власності на квартиру, як на свою частку у праві спільної часткової власності подружжя, [PERSON] 12 травня 2011 року укладає договір про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Градовою В.Г., а підпис у договорі від імені [PERSON] було вчинено іншою особою, якого [PERSON] видала за свого чоловіка, надавши останньому його паспорт. За умовами вказаного договору кожна зі сторін набула право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року по справі № 310/6642/19 задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсним договір про поділ майна подружжя, укладений між [PERSON] та [PERSON] 12 травня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509, на підставі якого зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] і на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі вищезазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було скасовано записи про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на 1/2 частку та за [PERSON] на 1/2 частку, а також було поновлено запис про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності. Після ухвалення рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року по справі № 310/6642/19 та, відповідно, поновлення на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було запису про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Однак нотаріусом їй було роз`яснено, що, оскільки, шестимісячний строк на прийняття спадщини вже сплив, їй необхідно звернутися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вказала, що вона, з незалежних від неї причин, не могла вчасно звернутися за оформленням спадкових прав, оскільки була запевнена в тому, що квартира [ADDRESS] , є власністю її матері, [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Іншим спадкоємцем після [PERSON] є його дружина [PERSON] - відповідач по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав судові заяву, в котрій повідомив про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.04.1959 року, 18 квітня 1959 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження від 25 квітня 1966 року серії [NUMBER] , батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть від 30.11.2010, запис № 20-249-10-1003589, [INFO] [PERSON] помер. З`ясовано, що позивачу було відомо, що її батькам належить квартира [ADDRESS] , однак, оскільки, була запевнена в тому, що вказана квартира є власністю лише її матері, [PERSON] та, що частки батька у праві власності на квартиру немає, тому у передбачений законом шестимісячнмй строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно відсутнє. В ході судового розгляду встановлено, що у серпні 2019 року позивач, приїхавши до м. Бердянську в гості до своєї матері - [PERSON] дізналась, що право власності на квартиру [ADDRESS] було оформлено на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1997 року. [PERSON] 12 травня 2011 року уклала договір про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509, у якому підпис у договорі від імені [PERSON] було вчинено іншою особою, якого [PERSON] видала за свого чоловіка, надавши останньому його паспорт. За умовами вищевказаного договору кожна зі сторін набула право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року по справі № 310/6642/19 було визнано недійсним договір про поділ майна подружжя, укладений між [PERSON] та [PERSON] 12 травня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509, на підставі якого зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] і на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі вищезазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було скасовано записи про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на Ѕ частку та за [PERSON] на 1/2 частку, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2021 року № 267477735 та № 267477163, копії яких містяться в матеріалах справи, а також було поновлено запис про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2021 року № 268194644. Таким чином, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановлено, що, оскільки, заповіту після себе [PERSON] не залишив, тому спадкування здійснюється за законом. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття , крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановлено, що, оскільки [PERSON] є донькою [PERSON] тому, відповідно, є спадкоємцем першої черги. З`ясовано, що при зверненні [PERSON] до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, нотаріусом їй було роз`яснено, що, оскільки, шестимісячний строк на прийняття спадщини вже сплив, їй необхідно звернутися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 24) роз`яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. У постанові від 26 вересня 2011 року № 6-85цс12 Верховний Суд України, висловив свою правову позицію у справі відповідної категорії, де, посилаючись на те, що оскільки право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, прийшов до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Судом встановлено, що позивач з незалежних від неї причин не звернулася до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки була запевнена в тому, що квартира [ADDRESS] , є власністю її матері, [PERSON] . Суд вважає, що вказані причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки вони пов`язані з об`єктивними обставинами. Крім того, згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, грунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»), Суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає причини пропуску позивачем строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, поважними. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є законним і обґрунтованим, та підлягаючим задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved