Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.06.2012 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від їх шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб відносини з відповідачем фактично припинені з листопада 2016 року. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що мають різні характери, різні погляди на виховання доньки та ведення домогосподарства, що призвело до втрати почуття та любові один до одного. З часу припинення шлюбних відносин мешкають окремо, господарство та сімейний бюджет ведуть окремо. Спору щодо поділу майна та місця проживання доньки не мають. Тому, просить суд розірвати шлюб. Позивач до початку судового засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до початку засідання надала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 30.06.2012 року між сторонами по справі, Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №337 (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У відповідності до положень ч.1 ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України судом з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги ті обставини, що шлюбні відносини між сторонами припинені, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не подавала суду заяву щодо зміну прізвища на до шлюбне, а тому суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище, взяте під час шлюбу [PERSON] . Згідно ч.2 ст.114\~Сімейного Кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved