Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначивши, що 15 січня 2002 року помер [PERSON], який позивачу є дідусем, а відповідачу батьком. Позивачка завжди підтримала дуже добрі стосунки з дідусем та була його улюбленою онукою. З самого дитинства позивачка багато часу проводила з дідусем, тривало проживала з ним та бабусею та весь час допомагала їм. Позивачка вважала, що наявність заповіту на неї та відповідача гарантує їй збереження право власності на ? частину спадкового майна. В травні 2015 року позивачка перебуваючи у скрутному матеріальному становище звернулася до відповідача з проханням поділити належне їм майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] або запропонувала останньому виплатити частину вартості майна, яке заповідав їй дідусь. Однак відповідач пояснив їй, що це не є можливим та надав їй для ознайомлення заповіт складений виключно на імя відповідача. Таким чином позивачу стало відомо, що за життя [PERSON] було складено заповіт лише на відповідача. Позивачка вважає, що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядженням померлого на випадок його смерті не було дотримано таких вимог до правочину, як вільне волевиявлення його учасника померлого, яке повинне відповідати його внутрішній волі. На підставі зазначено позивачка просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 24.03.1997. Не погодившись з первісними вимогами відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті його батька [PERSON], померлого 15.01.2002 року, яка складається з домоволодіння №24 по вулиці Смолевська у м. Дніпро, а саме: літ. А-1 житловий будинок, площею 39,20 кв.м.; літ. а-1 прибудова площею 13,4 кв.м.; літ. а1-1 прибудова площею 12,6 кв.м.; літ. а2-1 веранда площею 4,00 кв.м.; а3- ганок площею 0,7 кв.м.; літ. Б сарай площею 9,3 кв.м.; літ. В гараж площею 16,3 кв.м.; літ. Д гараж площею 19,00 кв.м. літ. Е сарай площею 3,5 кв.м.; №1-6 споруди; літ. І замощення площею 79,00 кв.м.; визнати за ним право власності на домоволодіння №24 по вул. Смоленській у м. Дніпро, а саме: літ. А-1 житловий будинок, площею 39,20 кв.м.; літ. а-1 прибудова площею 13,4 кв.м.; літ. а1-1 прибудова площею 12,6 кв.м.; літ. а2-1 веранда площею 4,00 кв.м.; а3- ганок площею 0,7 кв.м.; літ. Б сарай площею 9,3 кв.м.; літ. В гараж площею 16,3 кв.м.; літ. Д гараж площею 19,00 кв.м. літ. Е сарай площею 3,5 кв.м.; №1-6 споруди; літ. І замощення площею 79,00 кв.м. у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 15.01.2002 року. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні первісного позову наполягала, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення первісного позову заперечував, на задоволенні зустрічної позовної заяви наполягав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 10.04.1951 року між [PERSON] та районним житловим управлінням Виконкому Амур-Нижньодніпровського районної ради депутатів, [PERSON] належить домоволодіння №24 по вулиці Смоленській у м. Дніпро. 15 січня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, актовий запис №200. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №24 по вулиці Смоленська у м. Дніпро. 24 березня 1997 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], яким заповідав відповідачу [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -1252 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Твердження позивача та його представника щодо того, що волевиявлення заповідача не було вільним, суд не може взяти до уваги, з огляду на таке. Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі, суду не надано. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.ст. 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, виходячи з правових підстав заявленого первісного позову, встановлених обставин по справі та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог то суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, актовий запис №200. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №24 по вулиці Смолевська у м. Дніпро. 24 березня 1997 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], яким заповідав відповідачу [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось. У передбачений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено, оскільки за життя [PERSON] право власності на домоволодіння № 24 по вулиці Смоленській у м. Дніпро не зареєстрував та не оформив правовстановлюючих документів на нього. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] використав позасудовий шлях оформлення спадкових прав і отримав відмову, він вимушений був звернутися до суду. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, а тому слід задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed