Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні. Посилався на те, що перебував у шлюбі з [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.09.2017 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилась проживати із матір`ю [PERSON] З часу припинення шлюбних стосунків він надає матеріальну допомогу на утримання дітей та намагається спілкуватися з ними та приймати участь в їх вихованні. Проте мати дітей необґрунтовано чинить перешкоди у його спілкуванні з дітьми, налаштовує дітей проти батька. Досягти домовленості про участь у вихованні та спілкуванні з дітьми їм не вдалося. Також вказував на те, що у нього у власності є квартира, він офіційно не працевлаштований, проте має тимчасові заробітки по наданню різних побутових послуг. 27.02.2018 року Органом опіки та піклування Чернівецької міської ради за було прийнято рішення, яким визначено його участь у вихованні дітей та встановлено порядок побачення з ними у присутності матері щосуботи. Незважаючи на наявність рішення органу опіки, відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, він бачиься з дітьми рідко, не кожного тижня та виключно у присутності матері, яка не дозволяє йому навіть піти на прогулянку з дітьми. Вважає, що його права на спілкування з дітьми порушені та не відповідають регламентованому ст.141 СК принципу рівності батьків на участь у вихованні дітей. Просив визначити спосіб участі батька [PERSON] у виховані доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] наступним чином: кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. без присутності матері за місцем проживання батька, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних закладів; у день народження доньки та сина кожного року терміном не менше трьох годин за місцем проживання батька без пристуності матері, або за місцем проведення святкування або в іншому узгодженому місці; під час літніх канікул протягом двох тижнів щорічно для спільного відпочинку за попереднім, щонайменше за 14 календарних днів, узгодженням з відповідачем конкретно визначеного пероду без присутності матері, за місцем проживання батька; у святкові дні кожного року (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, міжнародний жіночий день, під час травневих свят) терміном не менше трьох годин з правом забирати дітей за місцем проживання батька Також просив зобов`язати [PERSON] у разі настання будь-яких змін у фактичному місці навчання, проживання, перебування дітей повідомляти батька про настання таких змін та надавати точну інформацію, особисто засобами телефонного зв`язку або за місцем проживання батька, не пізніше наступного дня після настання таких змін. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Пояснила суду, що перешкод батьку у спілкуванні з дітьми вона не чинила. Заперечує проти зустрічей [PERSON] з дітьми без її присутності, оскільки останній кричить до неї та дітей, що шкідливо впливає на їх психіку. Крім того, вказувала на те, що позивач веде неохайний та негігієнічний спосіб життя, аліменти сплачує нерегулярно. Просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 12.06.2019 року було закрито підготовче провадження у справі, вирішено заяви сторін про виклик свідків та витребувано докази. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Пояснив суду, що в суботу відповідач з дітьми відвідує церкву, а тому бачитись із дітьми згідно рішення органу опіки та піклування він не може. [PERSON] не дозволяє дітям бачитись із ним та сварить їх за бажання спілкуватись із батьком. Просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні також позов підтримав. Пояснив, що відповідач в порушення вимог Закону перешкоджає спілкуванню дітей з батьком. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Пояснила суду, що позивач негативно впливає на дітей, а тому вона заперечує проти його спілкування з дітьми без її присутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ВК ЧМР підтримав прийняте рішення від 27.02.2018 року, в решті заявлені позовні вимоги відніс на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає у відповідачки. Вона не бачила, щоб [PERSON] не дозволяла батьку бачитись із дітьми. Підтвердила, що [PERSON] кожної суботи ходить із дітьми до церкви. Також вона чула як дитина після розмови із батьком кричала вночі. Свідок [PERSON] суду показала, що малолітній [PERSON] казав їй, що не хоче йти до батька, бо йому там недобре. Останній раз хлопчик був у батька минулого року. Свідок [PERSON] суду показав, що знайомий із позивачем давно. Він доглядає дітей як батько та виховув своїх дітей від першого шлюбу. Свідок [PERSON] суду показала, що працює в церкві до якої ходить [PERSON] . Від першого шлюбу у нього є ще троє дітей, яких він виростив. Вона не бачила, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння та був агресивний. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду від 26.09.2017 року було розірвано (а.с.14). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , батьком дітей, згідно копій свідоцтв про народження, вказано [PERSON] (а.с.15, 16). Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані ст.ст.141,157, 159 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону «Про охорону дитинства», ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Відповідно до ст.141\~Сімейного кодексу\~України,\~ Мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Виходячи з положень ст.157 СК України, той із\~батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~зобов`язаний\~брати участь\~у її\~вихованні і\~має право\~на особисте\~спілкування з\~нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно зі ст.\~19\~СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Відповідно до ст.159\~Сімейного кодексу\~України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків та прямих контактів. Як було встановлено судом, після розірвання шлюбу діти залишилась проживати разом зі своєю матір`ю за її місцем проживання. Сторони не змогли знайти порозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся за вирішенням цього питання до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №96/5 від 27.02.2018 року було визначено участь у вихованні дітей і встановлено порядок побачення [PERSON] з малолітніми дітьми: щосуботи з 13:00 до 20:00 години у присутності матері (а.с.23). Проте, [PERSON] рішення органу опіки та піклування не виконує та не дає можливості позивачу спілкуватись із дітьми. Вказана обставина, зокрема, підтверджується показами свідка [PERSON] , допитаної за клопотанням відповідача, яка суду показала, що [PERSON] щосуботи, у день, який визначений позивачу для спілкування з сином та донькою, разом із дітьми ходить до церкви. Окрім того, на наявність спору між сторонами вказують покази самої відповідачки, в яких остання зазначила, що, на її думку, позивач негативно впливає на дітей. Також, суд враховує положення ч.6 ст.19 СК України, відповідно до яких суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що спілкування з батьком не перешкоджає нормальному розвитку та вихованню дітей, а навпаки є необхідним для їх повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з малолітніми дітьми, суд приймає до уваги вік дітей, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), його позитивні характеризуючі дані (а.с.19-22), які були підтверджені показами свідків [PERSON] , [PERSON] , та дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з дітьми не повинно перешкоджати йому разом із ними виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дітей, місця для їх відпочинку та оздоровлення. При цьому, суд виходить із тих обставин, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітніми дітьми, який би обумовлював побачення з ними у присутності інших осіб. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] щодо визначення участі у вихованні дітей та встановлення порядку систематичних побачень з дітьми є законними та обґрунтованими. У судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим із батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Покази свідка [PERSON] суд відхиляє, оскільки останні не були підтверджені жодними доказами по справі. Крім того, суд переконаний, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька, сина та доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дітей. Тому, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей, батько дітей має бажання приймати участь у їх вихованні, а спілкування між позивачем та дітьми не перешкоджає їх нормальному розвитку, чого з матеріалів справи не вбачається, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дітьми, суд, з урахуванням інтересів дітей, їх віку, поведінки батьків, між якими склались неприязні відносини, що призводить до конфліктних ситуацій та може негативно вплинути на розвиток дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Звернення до суду з позовною вимогою про зобов`язання відповідача повідомляти про зміну будь-яких обставин суд вважає передчасною, оскільки у даному випадку відсутнє порушене право позивача.

Outcome: partial