Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24.03.1997 року він придбав у власність за договором купівлі-продажу земельну ділянку, площею 0,15 гектарів, розташовану за адресою : сщ. Первомайське Синельниківського району Дніпропетровської області, вул. Садова, буд. 27 Марївської сільської ради. Договір купівлі-продажу був укладений на Придніпровській товарній біржі за №010/Ф3. Продавцем за вищевказаним договором був [PERSON]. На теперішній час позивач вирішив зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку, але у Реєстраційній службі Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на тій підставі, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не посвідчений у нотаріальному порядку. Позивач вважає, що земельну ділянку він придбав правомірно, тому що згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У звязку з цим, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ним та [PERSON], зареєстрований на Придніпровській товарній біржі за № 010/Ф3 від 24 березня 1997 року; а також просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, розташовану за адресою : с. Первомайське Марївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, вул.. Садова,27. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Крім того, пояснила, що на даний час позивач на земельній ділянці збудував житловий будинок, проживає в ньому з родиною, сплачує податки за земельну ділнку. Позивач володіє та користується земельною ділянкою з моменту її купівлі. За сімейними обставинами сторони не мали можливості оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що її чоловік [PERSON] в 1997 році продав земельну ділянку, яка розташована за адресою : с. Первомайське, вул.. Садова,27 Синельниківського району, [PERSON]. Її чоловік отримав кошти за продаж даної земельної ділянки та передав документи на земельну ділянку [PERSON], тобто вони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Оскільки вона є особою похилого віку, отримує лише пенсію, тому не має можливості оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. На даний час вона ніяких претензій до [PERSON] не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 010/Ф3 від 24.03.1997 року, посвідченого Придніпровською товарною біржею, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,15 га., яка знаходиться за адресою : Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Первомайське, вул.. Садова, 27. Даний договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серія ДП СВ № 004109, [PERSON] на підставі рішення ІІІ сесії ХХІІ скликання Марївської сільської ради від 19.10.1994 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,15 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Первомайське, вул.. Садова,27, Марївської сільської ради, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,15 га. Відповідно до рішення № 14402751 від 12.07.2014 року представнику позивача було відмовлено у державній реєстрації права вланості на земельну ділянку, що розташована за адресою : Синельниківський район, с. Первомайське, вул.. Садова,27, у звязку з тим, що договір купівля-продажу земельної ділянки , що перебуває у приватній власності, не посвідчений у нотаріальному порядку. Згідно копії актового запису про смерть № 453 від 19.04.2007 року [PERSON] 11.04.2007 року помер. В матеріалах спадкової справи № 467/08 до майна померлого 11.04.2007 року [PERSON] міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого 11.04.2007 року. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст..47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 1 ст.48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухо майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст.128 ЦК України (1963 року)), а у відповідності зі ст.153 ЦК України (1963 року) договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень, укладеного 24.03.1997 року на Придніпровській Товарній Біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором [PERSON], з одного боку і [PERSON], з іншого боку, уклали даний договір, здійснили кулівлю-продаж належного продавцю на праві приватної власності земельної ділянки. Сторони усі умови за договором виконали. Згідно з п. 4 вищевказаного договору земельна ділянка продана за 200 грн., які отримані були Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст.237 ЦК УРСР, суду не було надано. Крім того, дана угода відповідає вимогам закону, в нотаріальному порядку не була оформлена по причині смерті продавця, а його спадкоємець не має такої можливості за відсутності коштів. За таких обставин суд вважає укаледний договір дійсним. Також, судом встановлено, що позивач з моменту купівлі земельної ділянки та по даний час, як сумлінний набувач, користується земельною ділянкою, розташованою за адресою : с. Первомайське, вул.. Садова,27, здійснює оплату податків за земельну ділянку, що підтверджується квитанціями. Крім того, на даній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок, що підтвержується технічним паспортом на садибний житловий будинок. Отже, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу земельної ділянки, сплатив за придбане майно грошові кошти, користується нею, побудував на даній земельній ділянці житловий будинок, договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач за основними вимогами, на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на земельну ділянку та правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу земельної ділянки в судовому порядку не існує. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на предявлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, як законно обґрунтовані, підтверджені документально та визнані відповідачем. На підставі викладеного та ст..ст.128,153,224 ЦК УРСР 1963 року, ст..49 Закону України «Про власність», ст..15 Закону України «Про товарні біржі», ст..3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухо майно та їх обмежень», п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, ст..392 ЦК України,

Outcome: approved