Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що 10 жовтня 2015 року померла його бабуся [PERSON], яка склала заповіт від 04 лютого 2010 року, згідно якого заповіла належну їй частину домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робкорівській, буд. 70 позивачу. У встановлений законом термін він звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 21.05.2016 року в Четвертій дніпропетровській державної нотаріальній конторі він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 70 по вул. Робкорівській в м. Дніпропетровську, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, в межах згідно з планом розташованої на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, вул. Робкорівська,70, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 01 червня 2016 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/18 частину житлового вказаній адресі після гр. [PERSON], померлої 10.10.2015 року, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно, а саме свідоцтва про право на спадщину на 1/18 частину житлового будинку №70 по вул. Робкорівській в м. Дніпропетровську, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 31.07.1999 року за реєстровим № 2-2116 позивачем не надано. У звязку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/18 частину вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Представники відповідача до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача та його представника, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 жовтня 2015 року померла бабуся позивача [PERSON], якій на праві власності належала 1/18 частина житлового будинку № 70 по вул. Робкорівській в м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 31.07.1999 року за реєстровим № 2-2116. За свого життя, 04 лютого 2010 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до якого вона заповіла належну їй частину домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робкорівській, буд. 70 позивачу по справі. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В установлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті [PERSON] 21.05.2016 року в Четвертій дніпропетровській державної нотаріальній конторі він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 70 по вул. Робкорівській в м. Дніпропетровську, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, в межах згідно з планом розташованої на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, вул. Робкорівська,70, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 01 червня 2016 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/18 частину житлового вказаній адресі після гр. [PERSON], померлої 10.10.2015 року, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно позивачем не надано. Факт належності спірного майна спадкодавцю підтверджується копіями відповідних правовстановлюючих документів.. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права позивача у звязку зі втратою правовстановлюючого документу спадкодавцнм, позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/18 частину домоволодіння №70 по вулиці Робкорівській в місті Дніпрі є законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved