Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, просив суд визнати обєктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру № 52, яка знаходиться в м. Харкові, вул. Сонячна, буд. 9, та провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частини спірної квартири, припинивши право спільної сумісної власності на неї. В обґрунтування позову зазначив, що 06.06.1996 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який на даний час не розірвано, проте сторони не проживають разом. За час перебування у шлюбі 20.03.2001 року позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано квартиру № 52, яка знаходиться в м. Харкові, вул. Сонячна, буд. 9, яка була оформлена на відповідача. На даний час домовленість між позивачем та відповідачем про добровільний розподіл майна, що є спільною власністю, не досягнута. Оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі на імя відповідача, позивач вважає його спільним сумісним майном подружжя, та просить визнати за ним право власності на ? частину вказаного майна. Враховуючи положення ч. 1 п. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 277 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22.0.2018 р. провадження у справі відкрито. 04.06.2018 р. до матеріалів справи надійшла позовна заява третьої особи - [PERSON], що заявляє самостійні вимоги, до [PERSON], [PERSON] про визнання солідарними боржниками за договорами позики. 21.06.2018 р. в судовому засіданні [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 21.06.2018 р. повернуто позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання солідарними боржниками за договорами позики, оскільки заявлені вимоги не стосуються предмету спору. 21.09.2018 р. позивачем долучено до матеріалів справи документи в обґрунтування позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та вказав, що дійсно квартира № 52, яка знаходиться в м. Харкові, вул. Сонячна, буд. 9, була придбана сторонами у шлюбі, але за кошти відповідачки, яка продала свою квартиру. Хоча відповідач на даний час мешкає у м. Києві, де працює, проте приїздить до м. Харкова та спірна квартира є її єдиним житлом. Також представником відповідача вказано на той факт, що між сторонами є суперечки з приводу боргів відповідачки. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заперечував проти позовних вимог, та вказував, що вимоги позивача направлені на уникнення відповідальності відповідача [PERSON] перед [PERSON] у справі № 645/4513/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, провадження в якій наразі зупинено через призначення судової почеркознавчої експертизи. Також представник третьої особи вказував, що в рамках розгляду справи № 645/4513/17 забезпечено позов та накладено заборону вчиняти дії щодо відчуження квартири [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.06.1998 р. Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова (а.с. 9), який на даний час не розірвано. 20.03.2001 р., тобто в період шлюбу, [PERSON] як Покупець уклала договір купівлі-продажу квартири № 52, що знаходиться в м. Харкові, вул. Сонячна, буд. 9, зареєстрованому приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий № 2-437(а.с. 10). Відповідно до положень статей 22, 23, 28 КпШС України, чинних на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, вважалось його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При укладенні угод одним з подружжя вважалося, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода другого з подружжя була обов'язковою лише при укладенні угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребувала обов'язкового нотаріального засвідчення. В разі поділу майна, яке перебувало в спільній сумісній власності подружжя, їх частки визнавалися рівними. Такі ж підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя містить і нині діючий Сімейний кодекс\~України (ст. 60 СК України). Оскільки вимоги про поділ майна подружжя заявлено в період дії СК України, то виниклі правовідносини поділу майна подружжя регулюються нормами Глави 8 СК України. За змістом ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки право власності на неї набуто шляхом укладення одним з подружжя договору купівлі-продажу під час їх шлюбу, у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано доказів на підтвердження посилань представника відповідачки щодо придбання відповідачкою спірної квартири за особисті кошти, отримані від продажу іншої, власної квартири. Згідно з ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ст.\~71\~СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно звіту про оцінку майна, виконаного субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], вартість спірної квартири № 52, розташованої в будинку № 9 по вул. Сонячній в м. Харкові, становить 705900,00 грн., відповідно, вартість 1/2 частини квартири складає 352950,00 грн. Таким чином, частки [PERSON] та [PERSON] у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (квартира [ADDRESS]), є рівними та складають по 1/2 частини квартири кожному. Підстав для зменшення розміру частки позивача у праві спільної сумісної власності судом не вбачається. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність здійснення розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та про визнання за позивачем право власності на 1/2 частки спірної квартири [ADDRESS]. Також суд вважає необхідним зазначити, що наявність в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, де накладено арешт на спірну квартиру як захід забезпечення позову, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому третя особа [PERSON] не позбавлений можливості за наявності відповідних підстав предявити самостійні вимоги до [PERSON] чи залучити останнього в якості другого відповідача (солідарного боржника) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3529 грн. 50 коп.

Outcome: approved