Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.07.2006, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2016. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із позивачем і перебуває на утриманні матері. Після розірвання шлюбу батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини, участі у піклуванні про фізичний, психічний розвиток доньки, не приймає, що негативно впливає на розвиток дитини. У позивач є можливість та бажання виїжджати з донькою за кордон для відпочинку останньої, оздоровлення, розширення світогляду тощо. Однак, відповідач відмовляє у наданні дозволу на виїзд за межі України без жодних обґрунтованих аргументів, чим обмежує права та інтереси дитини. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, не заперечуючи щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за його відсутністю не надав, відзив або заперечення щодо вимог позову до суду не надійшли, тому суд зі згодою позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи за його відсутністю, просить постановити рішення в інтересах дитини. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Так, встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2006. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами по справі розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2016. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2016 (а.с.5,6 ). Встановлено, що дитина потребує оздоровлення (а.с.13). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON], відповідач проживає окремо від позивача та дитини, безпідставно відмовляється від надання згоди на виїзд доньки за межі України з метою оздоровлення. Відповідно до п. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну», ч.3 п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженої Постановою КМУ від 27.01.1995р. за № 57 виїзд неповнолітнього громадянина може бути дозволений на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого батька. Відповідно до п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-ти річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченого згодою другого із батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Разом з цим, суд відмовляє позивачу в задоволені вимог позову щодо багаторазового вивезення дитини за межі України без згоди батька дитини, оскільки така вимога не передбачена чинним законодавством. Відповідно до п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-ти річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченого згодою другого із батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Отже, аналізуючи вищевикладене суд вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial