Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням грошової компенсації. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що вона із відповідачкою є власниками частини домоволодіння [ADDRESS], їх частина складає 56%, від цілого, з яких [PERSON] належить 39 %, які складаються з: 5/200, що перейшли до нього на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.1982 року, 17/100 - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.11.1988 р., 39/200 на підставі договору дарування від 27.11.2009 р.. [PERSON] належить 17%, тобто її частка становить 17/100 частини домоволодіння. Іншим співвласником домоволодіння є [PERSON], частка якої складає 11/25 (44%) на підставі договору дарування від 22.09.2004 року. Відповідачка [PERSON] у даному домоволодінні не проживає, своє майно не утримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану будинку, комунальні послуги не сплачує та взагалі належним їй майном не користується. Порядок користування між співвласниками не встановлювався ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням. Питання про виділ частки в натурі не ставилося. Враховуючи викладене, позивачка просить суд припинити право [PERSON] на частку, яка складає 17/100 у будинковолодінні [ADDRESS], що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] зі стягненням з нього на користь відповідачки відповідної грошової компенсації, та визнати за ним на зазначене довомолодіння право власності. В судовому засіданні адвокат позивача позов підтримала, просила позов задоволити, пояснивши суду, що припинення права [PERSON] на 17/100 частин у майні не завдасть їй та членам її сім»ї істотної шкоди, оскільки вона до цього часу не користувалася та не користується своєю часткою у будинковолодінні [ADDRESS]. Додала, що частка відповідачки є незначною та не може бути виділена в натурі, є неподільною, спільне користування нею неможливе, тому просила суд стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за її частину. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на 17/100 частин будинковолодіння [ADDRESS]. Більш того, вона суду повідомила, що вже отримала грошову компенсацію за належну їй частину будинку в сумі 54697 грн. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася, скерувала до суду заяву з запереченнями проти позову. Вислухавши пояснення адвоката позивача, позивача, відповідачку, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить 56/100 частини домоволодіння [ADDRESS], з яких: позивачу [PERSON] належить 39/100 частин зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.1982 року, свідоцтва про право на спадщину від 11.11.1988 року та договору дарування від 27.11.2009 року. Відповідачці [PERSON] належить 17/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси, [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.04.2008 року. Інша частина домоволодіння (44/100) належить [PERSON] Домоволодіння - це житловий будинок із прилягаючою до нього земельною ділянкою й приналежними йому господарськими спорудженнями й будівлями. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 02/43-БТ від 07.03.2014 року встановлено, що, враховуючи загальну площу будинку та враховуючи ідеальну частку співвласника [PERSON] (17/100 частин), даної площі недостатньо для виділення відповідачці цієї частини житлового будинку з влаштуванням окремої ізольованої квартири в житловому будинку «А-І» по [ADDRESS]. Даним висновком також встановлена вартість 17/100 частини будинковолодіння, яка складає 54697 грн. У ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). В ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що [PERSON] вже отримала грошову компенсацію в сумі 54697 грн., що підтверджується заявою про визнання позову від 31.03.2014 року, яка нотаріально завірена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, тому в частині стягнення грошової компенсації позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі того, що відповідач повністю визнав позов, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи відсутність технічної можливості здійснити поділ житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також неможливість повноцінного користування позивача спільно з відповідачкою вказаним будинком, суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині припинення права власності на 17/100 частин домоволодіння [PERSON] з одночасним визнанням за позивачем права власності на дану частину. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки понесені судові витрати в сумі 3478,30 грн. (по оплаті судового збору та експертизи). Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині, оскільки суду не надано відповідний розрахунок.

Outcome: partial