Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору міни нерухомого майна, який було укладено 29 грудня 1997 року на Одеській Новій Біржі, за яким [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) передали, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]; за яким [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) прийняли у власність 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування майна [PERSON] померла 01 лютого 2014р. Позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до Договору міни, укладеного 29 грудня 1997 року на Одеській Новій Біржі. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на Одеській Новій Біржі була укладена угода міни від 29 грудня 1997 року, зареєстрована на Одеській Новій Біржі в Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю, реєстраційний №32/97 від 29 грудня 1997р. Сторони домовились про всі суттєві умови договору міни нерухомого майна. Умови договору були повністю виконанні обома сторонами. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті позивач звернувся у встановлений законодавством строк у Сьому Одеську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини на частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що договір міни №32/97 від 29 грудня 1997 року нотаріально не був посвідчений. Враховуючи зазначене позивач вважає, що це перешкоджає реалізувати йому законне право, а саме прийняти спадщину, після померлої матері [PERSON]. У судове засідання з'явився представник позивача, даючи пояснення позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позові. У судове засідання з'явився представник відповідача, даючи пояснення проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, посилаючись на нікчемність Договору міни, укладеного 29 грудня 1997 року на Одеській Новій Біржі та на відсутність в матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 1997 року на Одеській Новій Біржі було укладено Договір №32/97 міни нерухомого майна, за яким [PERSON], [PERSON] ([PERSON]), які іменувалися «Ініціатором угоди» та [PERSON], [PERSON], які іменувалися «Учасником угоди», уклали договір про обмін одного майна на інше, а саме: «Ініціатор угоди» передав, а «Учасник угоди» прийняв у власність квартиру загальною площею 36,1 кв.м., яка складалась з двох кімнат житловою площею 21,3 кв.м., а також: коридору - 1, санвузла - 2, кухні - 3, розміщену за адресою: [ADDRESS]. «Учасник угоди» передав, а «Ініціатор угоди» прийняв у власність 2/3 частини квартири загальною площею 55,9 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 35,6 кв.м., а також: коридору - 1, вбудованих шаф - 4, 6, кухні - 7, ванни - 8, туалету - 9, яка розміщена за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований у Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 12 січня1998року за № 73 - стор. 9 - кн. 186 пр. Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 17.06.2014р. №441148.67.14, за [PERSON] в комунальному підприємстві зареєстровано 1/3 частину квартири [ADDRESS], відповідно до договору №32/97 міни нерухомого майна, зареєстрованого Одеською Новою Біржею 29 грудня 1997 року. [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 02 лютого 2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1246. [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 30 вересня 2002р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №8553. [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 29 грудня 2008р. Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №9830. Сторони на час укладення угоди міни домовились стосовно всіх істотних умов договору та повністю виконали умови спірного договору. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Укладення договору міни від 29 грудня 1997 року, досягнення по такому договору згоди щодо усіх істотних умов, а також фактичний обмін об'єктами нерухомості по такому договору, свідчить насамперед про вчинення між ними відповідного правочину щодо переходу прав власності на об'єкти нерухомості у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS], та 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до положень Європейської конвенції з прав людини ч. 1 ст. 6 кожна людина має право при визначенні її цивільних прав та обов'язків або при розгляді будь-якого кримінального звинувачення, яке йому пред'явлено, на справедливий та публічний судовий розгляд справи в розумні строки незалежним та безпристрасним судом. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 715 ЦК України, за договором міни кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено законом або договором. Сторони виконали всі умови для міни, в результаті яких настали юридичні наслідки, а саме, фактично здійснили обмін товарами, в результаті чого кожна зі сторін отримала у власність передане їй майно. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, встановлюється, що у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинна станом на 13.01.1997 р., передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги факт домовленості сторін щодо всіх істотних умов договору, проведення державної реєстрації спірного договору та виконання сторонами договору своїх зобов'язань за спірним договором, суд вважає, що спірний договір міни був виконаний і суд вправі визнати його дійсним Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Для документального оформлення документів на квартиру позивач звернувся до Сьомої Державної Нотаріальної контори Міністерства юстиції України. 11.08.2014 року позивач отримав листа від Сьомої Державної Нотаріальної контори Міністерства юстиції України «Про невідповідність правовстановлюючого документа». В результативній частині зазначеного листа, що йому відмовлено в реєстрації та роз'яснено право на звернення до суду. За таких обставин він не взмозі зареєструвати квартиру у відповідності до норм чинного законодавства. Згідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1268 ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивач не відмовився від спадщини, а напроти звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі після смерті [PERSON] вказано, що було заведено спадкову справу № 232/2014. На даний час Свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися. У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд встановив, що позивачі по справі є доньками та онучками померлої [PERSON]. Викладене підтверджується наданими суду документами, які встановлюють родинні відносини, факт існування яких між вказаними особами у суду сумнівів не викликає. З'ясовані судом обставини свідчать, що позивачі є спадкоємцями після померлої [PERSON]. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність захисту прав позивача шляхом їх задоволення у повному обсязі. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved