Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 20.01.2015 року ними було укладено договір про взаємну допомогу та підписано доповнення до нього. Відповідач зобовязалась надавати позивачеві допомогу по господарству до 01.11.2015 року. В разі дострокового припинення договору відповідач має відшкодувати 250 EURO. 08.04.2015 року відповідач написала заяву про перерву в договорі на два тижні з 09.04.2015 року та просила вважати в разі її неповернення до 01.05.2015 року укладений договір розірваним, погодилась на сплату неустойки в сумі 250 EURO. Після 01.05.2015 року відповідач не повернулась, запевнила позивача, що прибуде до м.Рига, однак в обумовлений час до Риги не прибула. В звязку з цим позивач поніс витрати на пальне в розмірі 14,59 EURO, на передання записки відповідачеві 8 EURO, на розшук відповідача приватному детективу сплатив 20 EURO, витратив на телефоні розмови 13,87 EURO. Маючи намір звернутись до суду позивач поніс витрати на переклад довіреності представника в сумі 700 грн.. Просив стягнути з відповідача 250 EURO штрафних санкцій за договором від 20.01.2015 року, 56,46 EURO витрат, що еквівалентно 8183,75 грн., та 1187,20 грн. судових витрат (судовий збір та 700 грн. переклад довіреності). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що сторонами було укладено договір, який передбачав виплату неустойки за дострокове припинення договору. Таке припинення договору мало місце з вини відповідача. В звязку з цим позивач поніс витрати. Договір не обумовлював розшук відповідача та витрат на нього. Заперечуючи проти доводів представника відповідача, вказав, що хвороба відповідача не була такою, що перешкоджала їй після проходження лікування повернутись до виконання договірних зобовязань, на час укладення договору вона не мала дозволу (візи) на перебування на території Латвії, тому мала передбачати певні небажані для неї наслідки такого перебування. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що спірний договір було укладено в м.Рига, куди прибула відповідач. Перед укладенням договору позивач гарантував їй, що якщо умови праці відповідача не задовольнять, то він оплатить їй проїзд додому. Обіцянку позивач не виконав, тому відповідач змушена була залишитись та укласти угоду, хоча умови договору не відповідали фактичним умовам її проживання. Відповідач проживала в холодну пору року в неналежних умовах, тому почала хворіти і змушена була виїхати додому на лікування, оскільки в Латвії не мала страхового полісу. Хвороба договором була обумовлена як форс-мажорна обставина, яка дозволяла розірвати договір без санкцій. Заяву відповідач писала під тиском позивача, під його диктовку, бо той погрожував не відпустити її додому. Протягом квітня-травня відповідач хворіла. Вона намагалась в обумовлений строк прибути до Риги, однак на територію Латвії її не впустили через відсутність візи, яка давала б можливість працювати. Зазначила, що належних доказів понесення інших витрат позивач не надав. Оскільки позивач порушував умови договору, то вона вирішила не повертатись. Умови договору відповідач не оспорювала, заходів до його розірвання у судовому порядку не вживала. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо наслідків порушення зобовязання, який регулюється положеннями глави 51 ЦК України. Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобовязання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст.549,ч.1 ЦК України). Згідно ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. 20.01.2015 року сторонами було укладено договір про взаємну допомогу (далі: Договір), відповідно до якого позивач надав відповідачеві житло та утримання за допомогу по господарству (п.1.1. Договору). Договором було обумовлено строк дії і завершення договору (п.2), зобовязання сторін (п.3) та їх права (п.4), форс-мажорні обставини (п.5). Відповідно до п.2 Доповнення до Договору сторони обумовили мінімальний строк дії Договору до 01.11.2015 року та повернення відповідачем позивачеві 250 Євро у разі дострокового припинення договору, за винятком його припинення з форс-мажорних обставин. Вищевказані документи не передбачають відшкодування витрат, повязаних з розшуком відповідача чи зв'язок з ним. 08.04.2015 року відповідачем було письмово повідомлено позивача про те, що вона бажає виїхати додому на свята та перевірити стан свого здоровя терміном на два тижні, що не являється припиненням договору. В разі неповернення до 01.05.2015 року договір буде вважатись розірваним з застосуванням обумовленої договором відповідальності (заява від 08.04.2015 року). В обумовлений строк відповідач для продовження виконання договірних обовязків не повернулась. Вважає, що її неповернення було викликано такими форс-мажорними обставинами, як хвороба, однак доказів наявності хвороби, яка б перешкоджала продовженню виконання прийнятих на себе зобовязань, не подала. Подані стороною відповідача медичні довідки свідчать про те, що після обумовленого строку повернення для виконання прийнятих зобовязань 01.05.2015 року, відповідач хворіла з 12 по 19 травня 2015 року, однак до часу звернення позивача до суду виконання своїх зобовязань не поновила. Стороною позивача суду не представлено доказів того, що договором між сторонами було обумовлено право позивача здійснювати заходи, повязані з розшуком відповідача та обовязок відповідача відшкодувати позивачеві витрати на її розшук та зв'язок з нею. Втрати, зазначені позивачем, не являються такими, що випливають з умов договору або спричинені його невиконанням. Посилання відповідача на те, що умови договору нею були невиконані через хворобу, яка є форс-мажорною обставиною, поданими доказами не доведено. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідача підлягає обумовлена договором сума в 250 Євро, що, відповідно до застосованого позивачем валютного курсу, еквівалентно 6675,00 грн.. Позивачем понесено судові витрати в розмірі 1187,20 грн., які стягуються з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог (81,6%). На підставі викладеного ,

Outcome: partial