Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору позики та стягнення коштів. Вказуючи те, що 29 вересня 2016 року відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] 108 000 гривень, що підтверджується договором позики від 29.09.2017 року. Відповідно до цього договору [PERSON] передав у власність [PERSON] 108 000 гривень. Пунктом 2 вказаного Договору передбачено, що саме таку суму грошових коштів без нарахування відсотків, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю до 29.09.2019 року, в порядку та на умовах цього договору. Пунктом 3 цього договору передбачено, що позичальник повертає ці грошові кошти позикодавцю рівними частинами, а саме по 3000грн. 00коп. щомісяця, не пізніше 10-го числа кожного місяці починаючи з жовтня 2016 року. Однак з моменту укладення договору позики, тобто з 29.09.2016 року , відповідач свої зобов`язання не виконує та взагалі кошти не повертає чим порушує умови Договору. На підставі викладеного, просить суд розірвати Договір позики від 29.09.2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики у розмірі 108 000 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1080 гривень. Ухвалою судді від 20.02.2018 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. До початку судового засідання представник позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не зявився. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони уклали Договір позики від 29.09.2016 року (який посвідчений нотаріально) за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передає у власність грошові кошти у розмірі 108 000 гривень [PERSON] , а [PERSON] (позичальник) зобов`язується повернути позикодавцю зазначені грошові кошти до 29.09.2019 року рівними частинами, а саме по 3000грн. 00коп. щомісяця, не пізніше 10-го числа кожного місяці починаючи з жовтня 2016 року(а/с 7.) 10 грудня 2018 року представником позивача [PERSON] направлялась претензія про добровільну сплату за договором позики від 29.09.2019(а/с12) Відомостей про виконання зобов`язання за договором позики від 29.09.2016 року до суду не надходило. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 621 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1,2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 1049 ЦК України позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, договір позики від 29.09.2016 укладений між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 108000 гривень, та понесені судові витрати в розмірі 1080 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позову дорівнює 1080 грн. та 768,40 грн. відповідно. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Враховуючи, що суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного судовий збір в розмірі 1080 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved