Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно договору купівлі-продажу будинку від 20.10.2010 року та витягом про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за нею зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: 53600, [ADDRESS] В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON]. Проте з 19.11.2010 року відповідач фактично проживає за іншою адресою у м. Ростов-на-Дону, РФ. Згідно ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутністю особою шість місяців. Між тим, відповідач не проживає у вказаному будинку понад два роки. Розгляд справи здійснювався на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку загального позовного провадження. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання, виконавчого комітету Покровської селищної ради ради Покровського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно не проживає в [ADDRESS] з 19.11.2010 року, зараз мешкає на території Російської Федерації в м. Ростов-на-Дону. (а.с. 13). Отже, позивач, відповідно до ст. 12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-78 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS]., відповідач не проживає з 19.11.2010 року. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved