Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на дарунок. Підставою для звернення до суду стала неможливість документально підтвердити: - факт належності відповідачу - [PERSON], яка є власником спірної нерухомості: житлового будинку з будівлями по [ADDRESS]., по причині втрати нею оригіналів правовстановлюючих документів, на які претендує позивач; - факт володіння відповідачкою - [PERSON] на праві власності цілими житловим будинком з будівлями по [ADDRESS]., на які претендує позивач; - факт дарування відповідачкою - [PERSON] цілого житлового будинку з будівлями по [ADDRESS]. у власність позивача - [PERSON], який одночасно є рідним онуком відповідачки, і на які претендує позивач. Відсутність документального підтвердження права власності відповідача на нерухоме майно та неможливість отримання кадастрових номерів на земельні ділянки по [ADDRESS]. і факту володіння нею на праві власності спірною нерухомістю на неприватизованій земельній ділянці не дає можливості через нотаріуса оформити договір дарування спірної нерухомості у власність позивача (обдаровуваного), без визнання їх за позивачем у судовому порядку. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву в якій просив справу розглянути без його участі а позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала до суду письмову заяву, просила розгляд справи проводити без її участі, з позовними вимогами погодилася просила позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що Відповідачка, є законним власником цілого спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] на підставі: - Свідоцтва про право власності на будинок реалізований судовим виконавцем, виданого 17.09.1960 р. нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області за реєстром № 2125 - на 1/3 (одну третю) ідеальну частку; - Договору дарування, посвідченого 02.10.1964 р. Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області за реєстром № 2408 - на 2/3 (дві третіх) ідеальних частин. Право власності зареєстроване в КП «Житомирське ОМБТІ» Житомирської обласної ради. Право власності в РС ВДР Радомишльської РДА Житомирської області - не зареєстроване. Правовстановлюючі документи - втрачені. Орієнтовна вартість цілого житлового будинку становить 64'000,00 грн. Сторони оцінили дарунок цілого житлового будинку в розмірі 2'000 $ USA які еквівалентні по курсу Національного банку України близько 50'000,00 грн. Підставою звернення позивача до суду стало те, що відповідачка [PERSON], яка є власником цілого житлового будинку з будівлями по [ADDRESS]., оформити договір дарування цієї нерухомості у власність свого рідного онука, одарованого - [PERSON] не має можливості по причині відсутності присвоєних кадастрових номерів земельній ділянці під подарованими житловим будинком, під господарськими будівлями та спорудами та коло них. Причиною є втрата відповідачкою оригіналів зазначених вище правовстановлюючих документів: Свідоцтва про право власності на будинок реалізований судовим виконавцем - на 1/3 (одну третю) ідеальну частку та Договору дарування - на 2/3 (дві третіх) ідеальних частин. Позивач і відповідачка ще у 2010-ому році домовились про те, що відповідачка подарувала, а позивач прийняв у дарунок цілий житловий будинок з будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] і позивач прийняв її у свою власність. Звернувшись до нотаріуса Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області за нотаріальним посвідченням договору дарування, позивачу та відповідачці було повідомлено, що у переліку відсутні оригінали правовстановлюючих документів на цю нерухомість і відповідно відсутні відомості про кадастрові номери земельних ділянок під зазначеною нерухомістю та коло неї. Також нотаріусом було виявлено розбіжності у назві вулиці: «Гоголівська» та «Гоголя», як у правовстановлюючих документах та іншу цілу низку розбіжностей, невідповідностей, підтертостей, незастережених виправлень тощо. Тому, відповідачка не може належним чином виконати свої договірні зобов'язання перед позивачем по нотаріальному посвідченню договору дарування зазначеного житлового будинку з будівлями у власність позивача. Ні у позивача, ні у відповідачки не має можливості належним чином узаконити існуючи правовідносини стосовно спірної нерухомості у добровільному позасудовому порядку - через нотаріуса. Фактичним набувачем усієї нерухомості - житлового будинку з будівлями і спорудами є позивач, який з 2011 року фактично вступив у володіння і користування: доглядає, ремонтує і обслуговує цю нерухомість, проводить за свій рахунок капітальні та поточні ремонти в будинку, охороняє їх, обробляє земельні ділянки, користуємося врожаєм та плодами тощо. Відповідачка, як власниця з одного боку, передала набувачу (або обдарованому) нерухомість і віддала ключі від вхідних дверей будинку, будівель та передала земельні ділянку у його користування, а останній зі свого боку прийняв їх у своє повне володіння і розпорядження, та розпочав користуватись зазначеною нерухомістю, проводить капітальний його ремонт, обробляє земельну ділянку тощо. Наявність істотних обставин унеможливлюють виконання свого зобов'язання відповідачкою щодо позивача по нотаріальному посвідченню договору відчуження. Громадянин, якому належить право власності на нерухомість, має право розпоряджатись цим майном на свій розсуд: заповідати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, передавати його в тимчасове користування іншим громадянам, юридичним особам та державі, укладати інші угоди, не заборонені законом. У тому числі - договори дарування майна. Статтею 316 ЦК України передбачено: «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.» Стаття 321 ЦКУ встановлює: «1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.» Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, «…якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.» За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на дарунок, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved