Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочиномв розмірі 3367 гривень. 14.04.2014 року провадження у справі відкрито, призначено судовий розгляд. 10.09.2014 року провадження у справі зупинено, у зв'язку з переглядом вироку Дзержинського міського суду Донецької області від 04.03.2014 року відносно [PERSON] за ч.ч.1,2 ст. 190 КК України судом апеляційної інстанції. Ухвалою суду від 08.02.2019 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 04.03.2014 року [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні ЄРДР №42013050220000006 від 16.01.2013 позивача визнано потерпілим. В період з 2008 по 2009 роки він прочитав в газеті оголошення про надання юридичних послуг та оформлення дозвільної документації для встановлення індивідуального опалення підприємством за адресою: м. Дзержинськ, вул. Маяковського, 24/67. 29.09.2009 за вказаним оголошенням звернувся до офісу ПП «Теплосервіс», керівником якого представився [PERSON] Між ними було укладено усний договір на встановлення електричного опалення в квартирі позивача та відключення від централізованої системи опалення з оформленням дозвільних документів. Будучи введений в оману та, переконавшись у вигідності запропонованих [PERSON] умов, позивач погодився, 10.08.2009 та 29.09.2009 передав [PERSON] кошти в сумі 14800 грн. за надання вищевказаних послуг. Разом з тим, дозвільних документів на відключення від централізованої системи опалення від [PERSON] не отримав, внаслідок чого йому було нараховано суму в розмірі 3367 грн. підприємством «Дзержинськтепломережа». Звертаючись до суду з даним позовом, на підставі ст. ст. 1166, 1167 просить стягнути з відповідача спричинену шкоду в розмірі 3367 грн. та покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначив, що обґрунтування позовних вимог повністю зазначено в позові та долучених матеріалах. Разом з тим, суду пояснив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] його було визнано потерпілим, у зв'язку з чим, він реалізував своє право на звернення до суду про стягнення з останнього матеріальної шкоди. Сума 3367 грн. є розміром заборгованості, що була нарахована йому підприємством «Дзержинськтепломережа» за незаконне відключення від централізованої системи опалення та відповідно сплачена ним. До якості виконаних [PERSON] робіт по встановленню системи опалення він претензій не має, однак, відповідач взяв з нього гроші як за монтаж, так і за оформлення документації на відключення, однак цього не зробив. Вважав, що справа має бути вирішена на розсуд суду. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив, надав суду пояснення, що дійсно він виконував роботи по встановленню системи опалення з електричним нагрівальним елементом, всі люди, яким було надані такі послуги мали на це законні підстави та акти відключення від тепломережі. Він роз'яснював клієнтам, що вимоги тепломережі до них незаконні та пропонував звернутися з заявою до поліції, однак заяви були звернені до нього. Абоненти не користуються газом, відтак, це сприяє державним інтересам; на даний час навіть зареєстровано відповідний законопроект №8431. Крім того, звернув увагу суду, що в оголошеннях по надання послуг по встановленню опалення, розміщених в газетах, відразу було зазначено про виконання таких робіт без оформлення дозвільної документації. Відповідачем надано заперечення на позовну заяву, в якій зазначено, що вирок відносно нього не набрав законної сили, відтак позивач не має права на пред'явлення цивільного позову. Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено ухвалу суду щодо затвердження мирової угоди між «Дзержинськтепломережа» на суму 3267,08 грн., що не є наслідком його неправомірних дій. В кримінальному провадженні потерпілими визнані [PERSON] та [PERSON], а мирова угода укладена з [PERSON], тобто до позивача не має відношення. Суд, заслухав пояснення позивача, відповідача, дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянув справу в межах заявлених вимог, доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 04.03.2014 року [PERSON] засуджено за ч.ч.1,2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік. Зазначений вирок не набрав законної сили, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.04.2016 року вирок скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Одним з потерпілих у вказаному кримінальному провадженні визнано [PERSON] Відповідно до ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 12.07.2018 року кримінальні провадження №4201305020000006 від 16.01.2013 та №12013050220001782 від 17.06.2013 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1,2 ст. 190 КК України закрито, у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Потерпілим у кримінальному провадження зазначено [PERSON], який згідно мотивувальної частини ухвали в судовому засіданні заявив, що не бажає підтримувати обвинувачення в суді відносно [PERSON] за ч.ч.1,2 ст. 190 КК України та не заперечує проти закриття кримінального провадження. Вказана ухвала суду набрала законної сили 19.07.2018 року. На підтвердження позовних вимог позивачем надано ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2013 року, згідно з якою затверджено мирову угоду між позивачем Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дзержинськтепломережа» та відповідачем [PERSON], відповідно до якої відповідач зобов'язався погасити заборгованість відповідно до Договору про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги теплопостачання №5851 від 24.09.2013 строком на 36 місяців в сумі 3267,08 грн. згідно особового рахунку по вул. Лісна, 13/158 в м. Дзержинськ, як зареєстрований основний квартиронаймач, у зв'язку з проведенням самовільного відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Судом досліджено також надані відповідачем копії з газети «Шахтер Украины» за 2008-2009 року, де розміщені оголошення про виконання підприємством послуг по установці нового автономного опалення без дозвільної документації (а.с.17-21). Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами, є відносинами щодо відшкодування шкоди, спричиненої злочином. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою ст. 1166 ЦК України. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відтак, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. При цьому, статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з вимогами ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивач підставою своїх вимог щодо відшкодування шкоди зазначає кримінальне провадження №42013050220000006 від 16.01.2013 за ч.2 ст. 190 КК України, у якому його визнано потерпілим від незаконних шахрайських дій [PERSON] Разом з тим, зазначене кримінальне провадження закрито 12.07.2018 року судом, у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення; потерпілий [PERSON] в судовому засідання обвинувачення не підтримав, отже, на теперішній час, протиправність та злочинність шахрайських дій відповідача судовим рішенням не встановлена. Інших доказів, на підтвердження вини відповідача у вчиненні злочину та відповідно спричинення матеріальної шкоди позивачу, під час розгляду цивільної справи, позивачем не надано. За вказаних обставин, доказів на підтвердження протиправності дій та вини відповідача матеріали справи не містять. Крім того, суд погоджується з доводами відповідача в частині заперечення належності доказів на підтвердження зв'язку між укладенням мирової угоди [PERSON] з підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дзержинськтепломережа» щодо сплати суми в розмірі 3267,08 грн. та відповідно позовних вимог [PERSON] на суму 3367 грн. Суд бере до уваги положення рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дімітар Йорданов проти Болгаріі», згідно з яким навіть очевидний причинний зв'язок між діями і заподіяною шкодою слід доводити. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», а рішення ухвалюється не на його користь, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed