Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості,\~ обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що\~ 26.07.2016 року [PERSON] позичив у нього 1000 тисячу доларів США зі строком повернення -26.12.2016 року, що підтверджується розпискою. У встановлений строк [PERSON] борг не повернув, в зв»язку із чим позивач просить стягнути з нього суму заборгованості в розмірі 40\~473,06 копійок, яка складається із основної суми боргу 27000 гривень та 13473,06 грн. за просрочення зобов»язання. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду був повідомлений належним чином, разом із тим надав заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, а саме 40473грн.06 коп. та просить їх задовольнити, також просить розгляд справи провести за його відсутності. Суд, вивчиши зміст позовної заяви та дослідивши матеріали справи приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного: Судом встановлено, що\~26.07.2016 року [PERSON] передав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів по курсу 25 гривень за 1 долар для проведення ремонту житла, а [PERSON] зобов»язався повернути суму боргу до 26.12.2016 року в повному обсязі та в разі прострочення повернення сплатити пеню в розмірі 1(одного) відсотка за кожний день прострочення, що підтверджується розпискою [PERSON] від 26.07.2016 року(а.с.32). Як вбачається із тексту розписки під час написання розписки був присутній свідок [PERSON] Суд приходить до висновку, що розписка [PERSON] містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення, дати отримання та дати повернення коштів, а тому є документом, що підтверджує боргове зобовязання. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на неодноразові вимоги позивача боржником борг в сумі 1000 доларів США повернуто не було. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність у позивача [PERSON] оригіналу договору позики, який є предметом даного спору, свідчить про те, що зобов'язання [PERSON] з повернення позичених коштів не виконано. В позові зазначено розрахунок пені, 3% відсотків річних, суму індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов»язання в розмірі 13473,06 грн. Суд приходить до висновку, що відповідач в своїй заяві від 31.03.2017 року погоджується із сумою нарахувань за прострочення невиконання зобов»язання, визнаючи позовні вимоги в повному обсязі. Заявою від 31.03.2017 року [PERSON] вимоги про стягнення з нього заборгованості за договором позики у розмірі 27000 гривень основного боргу та 13473,06 грн. за прострочення зобов»язання, а всього на суму 40473,06 грн. визнав в повному обсязі (а.с 30). Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає до уваги зазначену заяву відповідача і вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved