Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що [PERSON] на праві власності належить 143/10000 комплексу нерухомого майна (майстерня літера Й) площею 1025,3 кв.м. із цегли, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 15.12.2011 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу частини майнового комплексу, а саме 143/10000 частини комплексу нерухомого майна (майстерня літера Й) площею 1025,3 кв.м. за ціною 35000,00 грн. Згідно звіту про оцінку майна його вартість становить 182000,00 грн. станом на 16.12.2019 року. Також сторони домовилися про нотаріальне посвідчення вказаного договору до 15.05.2012 року, проте здійснити нотаріальне посвідчення неможливо, оскільки даний майновий комплекс зареєстрований єдиною спорудою. Рішенням виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради присвоєно поштову адресу 143/10000 частині майнового комплексу. У зв`язку з неможливістю нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частини майнового комплексу від 15.12.2011 року відповідач продав позивачу 143/10000 частину комплексу нерухомого майна (майстерня літера Й) площею 1025,30 кв.м. із цегли, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно пункту 2.1 вказаного договору сторони домовилися оформити не пізніше 15 травня 2012 року належним чином в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу (а.с.12-15). Згідно розписки від 15.12.2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] за належну [PERSON] 143/10000 частини майнового комплексу грошові кошти у сумі 35000,00 грн. (а.с.16). Згідно листа КП «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» № 159 від 18.12.2018 року одним із співвласників майнового комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року (а.с.17). Згідно договору купівлі-продажу 143/10000 частин майнового комплексу від 28.12.2006 року [PERSON] придбав у [PERSON] 143/10000 частин майнового комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.01.2007 року право власності відповідача на майновий комплекс зареєстровано державним реєстратором Дубіною Л.В. (а.с.23). Згідно звіту про оцінку майна, 143/10000 частки майнового комплексу коштує 182000,00 грн. (а.с.24-43). Рішенням Білокуракинської селищної ради № 172 від 26.11.2019 року присвоєно поштову адресу 143/10000 частині майнового комплексу майстерні літера Й гр.. [PERSON] [ADDRESS] (а.с.44). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що позивачем виконано усі умови, які він обумовлював із відповідачем, сплачено кошти, але нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу неможливо із об`єктивних причин. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно пункту 1 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаної домовленості позивач передав відповідачу 35000 гривень в рахунок вартості майна, а відповідач відповідно нерухоме майно та домовилися посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально. Але, у зв`язку з реєстрацією нерухомого майна як цілісного майнового комплексу неможливо посвідчити договорів купівлі-продажу 143/10000 його частина, чим порушуються права позивача, а тому є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість своїх позовних вимог. А отже, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved