Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ПКК/3057, відповідно до якого відповідачу відкрито кредитну лінію, в межах якої надавались кредити. Однак, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.06.2021 року становить 144\~304,35 гривень, що складається з: 95\~745,25 гривень заборгованості за кредитом та 48\~559,10 гривень заборгованості за відсотками. У підписаній [PERSON] 25.11.2019 року анкеті-заяві №3057 на отримання готівкового кредиту, зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . У зв`язку з чим вважає, що права та обов`язки за кредитним договором виникли в обох із подружжя, а тому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором №ПКК/3057 від 25.11.2019 року в загальному розмірі 144\~304,35 гривень, а також судовий збір у розмірі 2\~270 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14\~430,43 гривень. Ухвалою судді від 30.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. 15.11.2021 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому просить у задоволенні позову до останньої відмовити повністю. Свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що позивач не обґрунтував жодними доказами того факту, що отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, письмової згоди на укладення кредитного договору не давала, а про укладення такого вазагі не було відомо. Зазначила, що починаючи з лютого 2018 року проживає окремо, не веде спільного господарства, подружні відносини не підтримує. У жовтні 2019 року звернулась із позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10.12.2019 року у справі №465/5246/19 задоволено, шлюб, укладений 29.04.2006 року, розірвано. Тим підтверджує, що кредитні кошти використано відповідачем [PERSON] у власних інтересах. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про заслухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов в частині вимог до нього визнав, надав суду квитанцію від 16 грудня 2021 року про сплату 5\~000 гривень в користь погашення заборгованості та зобов`язався ближчим часом погасити борг повністю. Проти позову в частині вимог до [PERSON] заперечив, оскільки кредит брав для особистих потреб і в інтересах сім`ї такий не використовувався. Зазначив, що з [PERSON] перестав вести спільне господарство та проживав окремо ще у 2018 році, задовго до укладення кредитного договору з банком. З тих підстав просив відмовити у задоволенні позову до [PERSON] . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25.11.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №ПКК/3057, згідно з пунктом 2.1 якого максимальний ліміт кредитної лінії (максимальна сума заборгованості позичальника за отриманими та неповернутими кредитами, які надані відповідно до цього договору) сторони погодили у розмірі 200\~000,00 грн. (а.с.57-59). Відповідно до пункту 2.3 цього договору, строк повернення кредитів, виданих в межах кредитної лінії, визначений терміном до 24.11.2022 року. За користування кредитними коштами встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 36% у разі погашення кредиту після 25 числа місяця наступного за місяцем отримання кредиту (п.2.4.1) та 0,00001% у разі погашення кредиту не пізніше 25 числі місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, при цьому такий період не може перевищувати 55 календарних днів (п.2.4.2). При укладенні цього договору відповідач [PERSON] ознайомився із паспортом споживчого кредиту, (а.с.60), в якому зазначено, зокрема, реальну річну відсоткову ставку у розмірі 43,38 %. За змістом пункту 3.1 укладеного договору позичальнику встановлюється поточний ліміт кредитної лінії в розмірі 0,00 грн., який діє до першої зміни ліміту кредитної лінії на підставі проведеної оцінки кредитоспроможності позичальника та кредитного рішення банку та рішення уповноваженого органу банку. З метою отримання кредиту, відповідач підписав 25.11.2021 року анкету-заву №3057 (а.с.64), в якій вказано бажану суму кредитного ліміту у розмірі 92\~700,00 грн. На підставі анкети-зави відповідача, кредитним підрозділом складено висновок, яким погоджено суму кредиту 92\~700,00 грн. строком на 36 місяців за процентною ставкою 36% (а.с.61). При цьому, відповідно до пунктів 3.7 та 3.8 висновку кредитного підрозділу, позичальник не пізніше 25 числа кожного календарного місяця, після місяця завершення пільгового періоду кредитування, зобов`язується погашати не менше 5% тіла кредиту та нараховані проценти за користування кредитом. Цільове призначення кредитних коштів, згідно п. 2.5. Договору, поточні потреби позичальника. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 26.04.2021 року на адресу [PERSON] банком направлено досудову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка [PERSON] отримана не була та повернулась за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання поштового відправлення (а.с.65-71). Із доданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6) вбачається, що станом на 08.06.2021 року за даним договором кредитної лінії утворилася заборгованість в загальному розмірі 144\~304,35 гривень, що складається з: 95\~745,25 гривень заборгованості за сумою кредиту та 48\~559,10 гривень заборгованості за відсотками. Разом з тим, 16 грудня 2021 року відповідач на погашення заборгованості перед банком сплатив 5\~000,00 грн., які не знайшли свого відображення у розрахунку заборгованості позивача. Таким чином, з відповідача [PERSON] , як боржника, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 139\~304,35 гривень (144\~304,35 грн. 5\~000,00 грн.). Стосовно стягнення суми заборгованості солідарно з відповідача [PERSON] , суд виходить з наступного. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Судом встановлено, що [PERSON] уклав договір кредитної лінії 25.11.2019 року, повідомивши в анкеті-заяві, що перебуває в зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10.12.2019 року шлюб, зареєстрований 29.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. До того ж, у заяві [PERSON] від 12.11.2021 року, доданої до відзиву [PERSON] , відповідач ствердив, що отриманий кредит витрачено в особистих цілях [PERSON] , а не в інтересах сім`ї, при цьому [PERSON] не знала про укладення кредитного договору та не давала згоди на його укладення. За таких обставин, враховуючи відсутність неспростовних доказів позивача про використання [PERSON] наданих кредитних коштів в цілях сім`ї, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача [PERSON] солідарної відповідальності за зобов`язаннями з договору кредитної лінії від 25.11.2019 року №ПКК/3057. Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного та враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги до нього визнає та сплатив під час розгляду справи 5\~000 гривень на погашення заборгованості перед банком, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії від 25.11.2019 року №ПКК/3057 в загальному розмірі 139\~304,35 гривень. В частині позовних вимог про стягнення коштів із відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №40264830 від 19.07.2021 року (а.с.5), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Стосовно стягнення з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14\~430,43 грн. суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 11 квітня 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» (а.с.79). Однак, в матеріалах справи відсутні докази про уповноваження Павленка С.В. від адвокатського об`єднання «БІЗНЕС І ПРАВО» на представництво інтересів АТ «Кредобанк», документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, детальний опис наданих робіт (послуг), інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. В матеріалах справи міститься копія довіреності №11821 від 30.11.2020 року АТ «Кредобанк», якою уповноважено адвоката Павленка С.В. представляти інтереси банку та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Павленка С.В. (а.с.81-82), який жодного разу не брав участі в судових засіданнях. Враховуючи вищевикладене та те, що судом про стягнення коштів із відповідача [PERSON] відмовлено, то суд приходить до висновку про відмову в стягненні з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правову допомогу в розмірі 14\~430,43 грн.

Outcome: partial