Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2006 року відповідно до укладеного договору № DNH4TP22530725 [PERSON] отримав кредит у розмірі 2975 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.09.2007 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства України, свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 01.02.2013 року має заборгованість у розмірі 40 114,54 грн., з яких: 2 975 грн. - заборгованість за кредитом, 13 095,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21 657,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1886,41 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позову та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, заперечував проти застосування строків позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що дійсно 14.09.2006 року [PERSON] був отриманий кредит на купівлю мобільного телефону у розмірі 2975 грн. Під час отримання кредиту йому не пояснили умови, за якими йому можуть бути нараховані штрафні санкції, пеня, проценти. Договір йому виданий не був. Крім того, зазначив, що позивачем було подано позовну заяву з пропущенням трирічного строку позовної давності, тому просив суд просила при розгляді справи застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази у справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 14.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № DNH4TP22530725, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2975,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.09.2007 року (а.с.3-8). Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, але всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства України, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Факт отримання відповідачем грошових коштів представник відповідача не оспорює. При підписанні договору відповідач ознайомлювався з умовами надання споживчого кредиту, про що свідчить підпис відповідача в тексті договору. (а.с. 3). Проте в передбачений договором строк 14.09.2007 року відповідач кредитні кошти банку не повернув. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 01.02.2013 року має заборгованість у розмірі 40 114,54 грн., з яких: 2 975 грн. - заборгованість за кредитом, 13 095,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21 657,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1886,41 грн. - штраф (процентна складова). (а.с. 2). Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ст. 259 ч.1 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, при зверненні до суду 19.02.2013 року позивач до позовної заяви надав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), підписані Головою Правління банку О.В. Дубілет, в яких пунктом 5.5. терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту,відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років., про що було повідомлено відповідача при укладанні договору та засвідчено його підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі (а.с. 3). Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, про що було заявлено в судовому засіданні представником відповідача. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4TP22530725 від 17.09.2006 року в розмірі 40114,54 грн. слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки на час звернення позивача до суду (19.02.2013 року) сплили строки позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed