Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 58686,82 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2015 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] Причиною ДТП було те, що відповідач порушив вимоги п.п. 4.7, 4.14 п.п. «а», «б» та «г» ПДР, переходив проїзну частину в непередбаченому для цього місці, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження СУ ГУ НП у м. Києві від 22.01.2016 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER], який на момент ДТП був застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна». Позивач, як страховик, на вимогу та виконання умов договору страхування, на підставі зібраних документів було прийнято рішення про визнання даної події страхової та виплатило, на підставі звіту експерта, рахунку та страхового акту №16207/1 страхового відшкодування в сумі 58686,82 грн. Страхове відшкодування було перераховано, згідно заяви страхувальника на рахунок СТО, де був здійснений ремонт автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №99612 від 01.03.2016 року. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04.01.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою суду строк відзив від відповідача не надійшов. Суд, для всебічного та повного з'ясування обставин справи, у відповідності до ст. 84 ЦПК України, неодноразово направляв запити до ВДАІ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, УПП у м. Києві ДПП України, Слідчого управління ГУ НП у м. Києві для надання інформації, щодо наявності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], внаслідок ДТП, яка сталася 18.06.2015 року о 18.20 год. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.06.2015 року близько 18:25 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Кайсарова в м. Києві поблизу будинку №9-А скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який переходив проїзну частину в непередбаченому для руху пішоходів місці. Внаслідок ДТП автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження та на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований ТОВ «Систем Технолоджі Компані-Інвестментс» у ПАТ «СК «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №3014/267/000200 від 19.01.2015 року. Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.01.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015100000000547 від 19.06.2015 року по факту дорожньо-транспортної пригоди, закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ПАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату на підставі звіту експерта, рахунку та страхового акту №16207/1 страхового відшкодування в сумі 58686,82 грн. Страхове відшкодування було перераховано, згідно заяви страхувальника на рахунок СТО, де був здійснений ремонт автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №99612 від 01.03.2016 року. Позивач вважає, що вина [PERSON] є встановленою постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.01.2016 року, а тому він, як особа, дії якої призвели до ДТП та пошкодження застрахованого транспортного засобу, має відшкодувати ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» суму страхового відшкодування у розмірі 58686,82 грн., на що слід зазначити наступне. Встановлено, що по факту ДТП Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві було внесено інформацію в ЄДРДР за №12015100000000547. Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.01.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015100000000547 від 19.06.2015 року по факту дорожньо-транспортної пригоди, закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постанова є чинною. З мотивувальної частини постанови вбачається, що слідство прийшло до висновку, що пішохід [PERSON] допустив порушення вимог п. 4.7, 4.14 п.п. «а», «б» та «г» ПДР, а саме пішохід [PERSON] переходив проїзну частину вулиці Кайсарова, поза пішохідним переходом, у місці, де дорога має п'ять смуг руху в обох напрямках. Не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово вибіг на смугу руху автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого вказаним автомобілем було скоєно наїзд на нього. При цьому, інформація щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у матеріалах справи відсутня. Так само, на неодноразові запити суду з'ясувати зазначену інформацію не виявилось можливим. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 993 ЦК України передбачено, що перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості). На підставі ст. 221 КУпАП виключно судами розглядаються справи про передбачені ст.124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З огляду на зазначене, суд розглядає справу на підставі доказів, наданих учасниками справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити, оскільки матеріали справи не містять доказів та не доведено позивачем, що має місце вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 18.06.2015 року, відсутній причинний зв'язок між його діями та наслідками у вигляді заподіяння майнової шкоди застрахованому майну, за яке позивач в порядку регресу сплатив страхове відшкодування. Зокрема позивач на підтвердження вини [PERSON] у скоєнні ДТП не надав протоколу огляду місця події, схеми до нього чи інших доказів, хоча під час розгляду справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів. Встановлені обставини не містять інформації щодо обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження не може вважатись належним доказом на підтвердження наявності (відсутності) вини [PERSON] саме у вчиненні ДТП, а доводить лише ознаки порушення Правил дорожнього руху України. Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім цього, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є зав давачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. В свою чергу матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказу того, що саме відповідач є особою, винною у порушенні ПДР України та спричиненні ДТП. Вина відповідача не доведена у передбаченому законом порядку і не встановлена рішенням суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Позивач має право зворотної вимоги (регресу) лише до винної особи, яким відповідач не є, оскільки відсутні будь-які судові рішення, якими встановлено і доведено, що в діях [PERSON] є склад адміністративного правопорушення. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed