Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.04.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 7415к. У відповідності до умов якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 10000,00 грн., терміном на 36 місяців. Відповідно до п. 1.1. договору кредиту кредитна спілка надала Позичальнику кредит на засадах строковості, зворотності та платності. Згідно з п. 3.1. плата за користування кредитом становить 80% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п.3.7. договору кредиту у разі прострочення планового платежу повністю або частково, з третього дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі подвійної відсоткової ставки від суми залишку кредиту. Однак, відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 03.06.2014 року складає 41078,11 грн. та включає в себе: 10000,00 грн. - основна сума кредиту, 25078,11 грн. - заборгованість по відсотках, 6000,00 грн. - штраф. Оскільки в добровільному порядку заборгованість відповідача перед кредитною спілкою не погашається, остання змушена була звернутися з вказаним позовом до суду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20.04.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 7415к, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 10000,00 грн., терміном на 36 місяців (а.с. 6-8). Відповідно до п. 1.1. договору кредиту кредитна спілка надала Позичальнику кредит на засадах строковості, зворотності та платності. Згідно з п. 3.1. плата за користування кредитом становить 80 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачеві кошти в сумі 10000,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до пункту 3.7. Договору, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково на строк, що перевищує 3 календарні дні, процентна ставка по кредиту змінюється у відповідності до ст. 611 ЦК України як зміна умов зобов'язання, і встановлюється в розмірі 240% річних від суми залишку кредиту та застосовується з моменту прострочення. Згідно п. 6.4 Договору, в разі прострочення позичальником передбаченого графіком розрахунків планового платежу чи його частини на строк, що перевищує 60 календарних днів, кредитодавець має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 60 % від початкової суми кредиту. Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача, крім основної суми заборгованості, також заборгованості по відсотках у розмірі 25078,11 грн. та штрафу в розмірі 6000,00 грн. (а.с. 14). Позивачем надсилалися повідомлення відповідачу щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак вони залишені ним без задоволення та реагування (а.с.16-18). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 410,78 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved