Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому вказує, що 21.07.2012 року між ним та Полтавською обласною дирекцією ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом АВ №4166723 від 21.07.2012 року терміном дії на один рік до 20.07.2013 року. 24.05.2013 року мала місце ДТП за участю застрахованого автотранспортного засобу ВАЗ-2108 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження і став інвалідом 2-ої групи. Для отримання страхового відшкодування потерпілою особою [PERSON] була подана відповідачу оформлена належним чином заява. 01.09.2013 року позивач, не чекаючи коли відповідач виконає свої зобов'язання по відношенню до потерпілого [PERSON], частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду на лікування в сумі 10000 гривень; та страховиком здійснено виплату [PERSON] на лікування 240,31 гривень. 23.09.2013 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави [PERSON] був засуджений за вчинене ДТП до умовного строку покарання. 01.12.2014 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 20000 гривень, судові витрати в розмірі 316,68 гривень за надання правової допомоги адвокатом, судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму відшкодування у розмірі 30560,28 гривень. В ході судового розгляду було замінено відповідача на ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», та змінено найменування відповідача з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив додатково, що він виплатив потерпілому на лікування 10000 гривень ще до вироку суду, і не повинен був узгоджувати це питання з відповідачем. Просив позов задовольнити повністю. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові пояснення та заперечення, та пояснили, що страхова компанія не повинна відшкодовувати позивачу 10000 гривень, бо він не узгодив зі страховиком ці витрати, по акту страховик сплатив потерпілому 240,31 гривень на лікування; позивач є винною особою у заподіянні шкоди здоров'ю [PERSON], тому вимоги заявлені на підставі ст.1191 ЦК України не підлягають задоволенню взагалі. Суд, заслухавши позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2012 року між позивачем та Полтавською обласною дирекцією ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом АВ №4166723 від 21.07.2012 року терміном дії на один рік до 20.07.2013 року (а.с.8). 24.05.2013 року мала місце ДТП за участю застрахованого автотранспортного засобу ВАЗ-2108 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] 23.09.2013 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави [PERSON] був засуджений за вчинене ДТП до умовного строку покарання (а.с.13-14). Відповідно до п. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до вимог ч.1,2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи докази по справі, суд вважає, що позивач не довів, і не обґрунтував свої позовні вимоги. [PERSON] є винуватцем ДТП та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON], особою, яка завдала шкоду, та особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, а не собі особисто. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що за наявності вини особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Пред'явлення позову до самого себе нормами ЦПК не передбачено. А тому, оскільки позивач є завдавачем шкоди і особою відповідальною за завдану шкоду, та водночас є особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність за договором, то суд не вбачає законних підстав для виплати позивачу страхового відшкодування за шкоду завдану йому, у зв'язку з тілесними ушкодженнями і каліцтвом потерпілого (на відшкодування витрат на лікування, моральної шкоди). Посилання позивача про виплати ним коштів на лікування потерпілого, на намагання відшкодувати останньому моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, тощо, до уваги не беруться, оскільки вони застосуванню до правовідносин між сторонами не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, в позові йому слід відмовити.

Outcome: dismissed