Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Подружнє життя з відповідачем не склалось через різні характери, погляди на життя та сімейні обов'язки. Між ними часто виникали сварки. Такий стан привів до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливо, а тому строк для примирення їм не потрібен. Тому позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не проживає з відповідачем та не ведуть спільне господарство з квітня 2015 року. Намагання налагодити стосунки не дали результату. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, але тільки за умови зняття позивача з реєстрації місця проживання. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначила, що сім'я розпалася остаточно, відновлення шлюбу неможливе, шлюбні відносини остаточно припинені у квітні 2015 року. Проте, розривати шлюб не бажає у зв'язку з тим, що позивач зареєстрований у її будинку, тому вона як умову згоди на розірвання шлюбу посилається на зняття позивача з реєстрації у її будинку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №837 /а.с.5/. Сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.6,7/. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили у квітні 2015 року. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. Суд не приймає заперечення відповідача проти розірвання шлюбу без зняття з реєстрації місця проживання позивача, оскільки вони не ґрунтуються на бажанні зберегти сім'ю, а є способом впливу на позивача з метою спонукати останнього знятися з реєстрації, що не є предметом розгляду справи про розірвання шлюбу. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на «[PERSON]». Клопотання про зміну прізвища на дошлюбне відповідач не заявляла, тому суд вважає за необхідне залишити прізвище відповідача без змін. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 487грн. 20 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved