Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача, в якому просив визнати недійсним Договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 25.02.2008 р. № 380/517/08-Пі, укладений між Сторонами та застосувати наслідки недійсності вказаного Договору шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів в сумі 180000,00 дол. США. Вирішити питання судових витрат, пов'язаних з розглядом позову. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує, що в порушення вимог чинного законодавства щодо захисту прав споживачів Позивач (Кредитор) не надав Відповідачу (Позичальнику), як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, що надається перед укладанням кредитного договору. Певні умови договору, зокрема, п.п. 2.12, 3.3.14, 4.1, є несправедливими, економічно необґрунтованим, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Вказує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зазначає, що при визнані оспорюваного правочину недійсним він набуває право вимоги щодо повернення Відповідачем отриманих за кредитним договором грошових коштів. Будучи належним чином повідомленим, про день, час, місце розгляду справи, представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, про день, час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 25.02.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого Позивач, та [PERSON], який зміним прізвище, ім'я, та по батькові на [PERSON], було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/517/08-Пі, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу грошові кошти у тимчасове користування в сумі 180000,00 дол. США на споживчі потреби, зі строком їх повернення 24.02.2023 р. та сплатою 13,50 % річних. Обґрунтовуючи заявлені вимоги Позивач вказує, що вказаний Договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства щодо захисту прав споживачів, що є підставою для визнання його недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, згідно ст. 124 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. При цьому, спором визнаються будь-які непорозуміння між суб'єктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є суб'єктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані. Особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, не визнані або оспорені. При зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. За правилами частини 3 ст.10, частин 3, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», на який Позивач посилається як на правову підставу заявленого ним позову, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. При цьому, п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Однак, Позивач, який не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду за захистом прав, які йому не належать. При цьому, Позивачем в належний спосіб не доведено порушення Відповідачем прав, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб. Вищевказані обставини є підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки судовим розглядом порушення, невизнання або оспорення Відповідачем прав Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не встановлено, вимоги заяви Відповідача про застосування строків позовної давності судом не розглядаються.

Outcome: dismissed