Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на ? частину житлового будинку та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказала, що вона проживає в житловому будинку по [ADDRESS] з 1960 року. На праві власності їй належить ? частин вказаного житлового будинку. Позивач зазначила, що з 2005 року її стан здоров»я погіршився, оскільки вона страждає гіпертонічною хворобою та перебуває на обліку у ендокринолога, окуліста. Позивач проходила лікування в Запорізькому діагностичному центрі м. Запоріжжя. 12.09.2008 року позивач лягла на лікування у стаціонар, а 17.09.2008 року перенесла операцію, видалила жовчний міхур. Операція була з ускладненнями. Довгий час [PERSON] проходила лікування. 27.05.2008 року вона також перебувала на стаціонарі з гіпертонією, під наглядом кардіолога. Позивач вказала, що з березня 2008 року в неї різко погіршився зір і вона проходила лікування у Бердянській міській лікарні та в Запорізькому центрі ока. Перенесла операцію на очі. Позивач зазначила, що її стан здоров»я не дозволяв їй прожити на її пенсію. Син позивача -[PERSON], за життя запропонував зробити заповіт на онука - [PERSON], який проживав в Росії. Відповідач обіцяв позивачу надавати допомогу, кошти на лікування, по господарству, підтримувати технічний стан будинку. 07.11.2008 року відповідач відвіз позивача в нотаріальну контору для складання заповіту, оскільки вони домовилися, що після смерті [PERSON] саме відповідач буде спадкоємцем. В нотаріальній конторі позивачу запропонували поставити підпис, не даючи змоги прочитати документ. Позивач зазначила, що вона особисто документ не читала із за поганого зору. По цій причині вона повністю довірилася сину та онуку, вважаючи, що підписує заповіт. Весь цей час позивач жила з надією, що ? частина житлового будинку належить їй. Відповідач не надавав ніякої допомоги позивачу. Відповідач приїздив раз на рік відпочивати,та зупинявся у родичів дружини. На вимогу позивач про допомогу, відповідач не реагував. Позивач вказала, що поки був живий її син, він їй допомагав по мірі можливості, оскільки сам хворів. Знаходячись у передсмертному стані, син позивача признався, що його син - відповідач обманув її, підсунувши на підпис договір купівлі - продажу, замість заповіту. [PERSON] прохав в позивача вибачення та настоював на тому, що би позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору купівлі - продажу. Саме таким шляхом позивач дізналася про обман. Після смерті її сина [INFO], відповідач став виганяти [PERSON] з будинку, мотивуючи тим, що будинок нею проданий. Відповідач видав довіреність на ім»я своєї сестри [PERSON], уповноважуючи її здійснювати будь-які дії по житловому будинку. Маючи таку довіреність, [PERSON] стала ображати позивача, висловлювати погрози на її адресу, у зв»язку з чим позивач декілька разів зверталася в Бердянській ГУ МВД за захистом. 01.06.2015 року позивач направила лист на адресу відповідача з вимогою розірвати договір купівлі - продажу, але відповіді не отримала. Позивач вказує, що підтвердженням того, що вона не знала, що підписує саме заповіт є також те, що вона не переоформляла рахунки по оплаті комунальних послуг, не знялась з реєстрації, а відповідач не перереєструвався. Позивач також вказала, що ніяких грошей від відповідача вона не отримувала, а розписка про отримання коштів, про яку йде мова у договорі купівлі - продажу, відсутня. Технічний стан будинку значно погіршився, ніяких ремонтів не було зроблено з моменту підписання договору. Відповідач вже три роки не приїздить та не спілкується з позивачем. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що нема законних підстав, передбачених ст.230 ЦК України для визнання оскаржуваного договору недійсним. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2008 року, посвідченого нотаріусом Бердянської районної державної нотаріальної контори в реєстрі № 3407 [PERSON] продала [PERSON] ? частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. Позивач звернулася до суду - 27.08.2015 року про визнання вищевказаного договору недійсним після спливу трирічного строку, передбаченого ст.257 ЦК України пояснив це тим, що всі документи на будинок знаходилися у її сина - [PERSON], який перед смертю віддав їх позивачу і тільки тоді, вона дізналася про договір купівлі-продажу ? частини будинку, в якому вона мешкає, суд врахував ці причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважними і поновив їй цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді настати не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Установлення наявності умислу в недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як вбачається з копії спірного договору купівлі-продажу, та чого не оспорювала сама позивач, вона власноручно здійснювала підпис на документі. Доводи позивача про те, що внаслідок плохого зору не читала підписуємий нею документ, повністю довіряла сину та внуку, вважаючи, що підписує заповіт, суд критично оцінює, виходячи із наступного. Зі змісту ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов»язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Таким чином, посвідчення правочину нотаріусом, здійснюється тоді, коли кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Крім того, згідно зі ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріусами при посвідченні договорів перевіряється, чи відповідає їх зміст вимогам закону та дійсним намірам сторін, а тому посилання позивача на те, що в нотаріальній конторі вона здійснила підпис на договорі, вважаючи його заповітом, є надуманим. Відповідно до п.1 оскаржуваного договору вбачається, що сторони в справі , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин уклали договір, між сторонами погоджено всі істотні умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства, передбачених ч.1 ст. 628 ЦК України. Письмові докази, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме довідки, про те, що позивач продовжує мешкати у спірному будинку, сплачує всі комунальні платежі, продовжує відноситися до будинку, як до свого майна не є підставою, передбаченою ст. 230 ЦК України, (саме з цієї підстави заявлений позов) для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Між сторонами договору є родинні відносини, тому заслуговують на увагу показання свідків, які давали свідчення стосовно того, що бабуся подарувала онукові свою частину будинку, уклав при цьому договір купівлі-продажу, тому що при цьому менше сплачувати держмито в нотаріальній конторі і між ними була домовленість, що позивач - [PERSON] буде мешкати там до своєї смерті. Доводи позивача, що ? частина спірного будинку є у неї єдиною власністю, і вона не могла продати її, і що зараз онук вигоняє її із будинку також не підтверджені належними доказами. Ряд свідків, опитаних судом за клопотанням позивача, дійсно давали судові показання стосовно того, що родичі онука, який зараз мешкає в іншій державі, вигоняють її із будинку, інші ж свідки, опитані судом за клопотання представника відповідача , давали судові інші показання, що сварки виникали у позивача і родичів з боку відповідача , по другій частині будинку, яка зараз є спадковим майном, після смерті її сина - [PERSON] Ці обставини також підтверджуються висновками Бердянскього МВ ГУМВС України про результати розгляду звернень [PERSON] від 21.06.2015 року та 02.07.2015 року, що сварки між нею та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виникають з приводу розподілу спадкового майна, яке залишилося після смерті сина позивача - [PERSON], тобто другої частини будинку по [ADDRESS] Крім того, суд враховує ту обставину, що договір купівлі-продажу, укладений в 2008 році і до теперішнього часу ніхто позивача із будинку не вигоняв. Позивачем не надано судові належних та допустимих доказів навмисного цілеспрямованого введення відповідачем позивача в оману щодо фактів, які впливали на укладення оспорюваного правочину шляхом повідомлення помилкових відомостей, надання підроблених документів, або у замовчуванні потрібних відомостей. Зазначені висновки суду узгоджуються й з вимогами ч.5 ст. 12 ЦК України про те, що добросовісність набувача презюмується, а факт обману повинна довести сторона, яка стверджує, що була введена в оману. Те, що після укладання договору купівлі-продажу, продавець залишився проживати в проданому майні, сплачує комунальні платежі, іншими словами не виконав зобов»язання, які виникли і з договору купівлі-продажу не є підставою для визнання договору недійсним. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання чи невиконання сторонами зобов»язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним. Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позов незаконним і необґрунтованим. На підставі ст.230 ЦК України і

Outcome: dismissed