Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист права власності шляхом усунення перешкод. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що 18 вересня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], позивач придбав земельну ділянку площею 0,0610 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, [ADDRESS]. Придбана ним земельна ділянка має кадастровий номер 2321582700:03:001:0715 і була оформлена згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 140047 від 11.06.2009. У 2012 році позивач вирішив провести реконструкцію розташованого на вищевказаній земельній ділянці садового будинку та звести необхідні прибудови. На підставі геодезичних даних та проведених розрахунків він оформив будівельний паспорт, договір на ведення технічного контролю, повідомлення про початок будівельних робіт та іншу необхідну для будівництва документацію та почав будівництво. Однак проти будівництва почав заперечувати відповідач - власник суміжної земельної ділянки площею 0,0436 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS]. Заперечення відповідача стосувалися відстані стін споруди, що будується, від стіни його гаражу-сараю, який побудований по межі їх земельних ділянок. Для з'ясування спірних питань позивач звернувся до ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Відповідно до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 25.06.2012, кадастрового плану та схеми земельної ділянки з'ясувалося, що будівля гаражу-сараю відповідача знаходиться на території земельної ділянки позивача. Так, з одного боку межі між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою відповідача, останнім самовільно зайнято 0,2117 м, а з іншого боку межі - 0,6678 м його земельної ділянки. Позивач вважає, що такими діями відповідача грубо порушено його право власності на землю, у зв'язку з чим, посилаючись на ст. 152 Земельного кодексу України та ст.ст. 16, 391 ЦК України, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування належною йому земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача знести сарай-гараж літ. Б-2 та відновити фактичні межі земельної ділянки, відповідно до встановлених Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 140047 від 11.06.2009 та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 456388 від 10.07.2009 меж. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Також зазначив, що окрім акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 25.06.2012, кадастрового плану та схеми земельної ділянки, факт самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача підтверджується схемою геодезичної кадастрової зйомки, складеної за результатами проведених на підставі ухвали суду робіт з геодезичної кадастрової зйомки, а також висновком експерта № 83-14 від 25.07.2014. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, посилалась на недоведеність факту самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача. Крім того, у своїх письмових запереченнях (а.с. 50) зазначила на порушення позивачем процедури вирішення спору щодо меж земельних ділянок, оскільки згідно зі ст. 158 Земельного кодексу України спершу позивач мав звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, і лише у разі незгоди з рішенням відповідного органу, мав звернутися до суду. Позивач же до органів місцевого самоврядування або органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів не звертався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, укладеного між [PERSON] з однієї сторони (продавець) та [PERSON] з іншої (покупець), посвідченого 18 вересня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3718 (а.с. 5-8), позивач придбав садовий будинок з будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,0610 га для ведення садівництва, що розташовані за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS] Відчужена на підставі вказаного договору земельні ділянка має кадастровий номер 2321582700:03:001:0715, право власності на неї оформлене згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 140047 від 11.06.2009, на якому міститься відмітка приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про перехід права власності на вказану земельну ділянку до [PERSON] (а.с. 12). Власником суміжної земельної ділянки площею 0,0436 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 659 (а.с. 22-25), є відповідач по справі [PERSON] Вказана земельна ділянка має кадастровий номер 2321582700:03:001:0721 та посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 456388 від 10.07.2009, на якому міститься відмітка приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON], про перехід права власності на вказану земельну ділянку до [PERSON] (а.с. 52). Згідно з технічним паспортом на садовий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS], на вищевказаній земельній ділянці, належній відповідачу, розміщені: садовий будинок, сараї, навіс літ. Д, гараж-сарай літ. Б-2 та інші побудови (а.с. 26-27). Відповідно до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 25.06.2012, кадастрового плану та схеми земельної ділянки (а.с. 28-31) встановлено, що з одного боку межі між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою відповідача, останнім самовільно зайнято 0,2117 м, а з іншого боку межі - 0,6678 м земельної ділянки позивача. Таким чином, будівля гаражу-сараю відповідача знаходиться на території земельної ділянки позивача. Згідно з положенням п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантії захисту права власності на землю також закріплені ст. 152 Земельного кодексу України, пунктом «б» частини другою якої встановлено, що захист права на земельну ділянку здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Аналізуючи положення ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і не можливості усунення цих порушень іншим способом. З метою з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі землеустрою, суд за клопотанням представника позивача, призначив проведення робіт з геодезичної кадастрової зйомки спірних земельних ділянок та судової землевпорядної експертизи, яку за погодженням представників сторін було доручено проводити Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно зі схемою геодезичної кадастрової зйомки, складеної за результатами проведених робіт з геодезичної кадастрової зйомки (а.с. 156-157), а також висновком експерта № 83-14 від 25.07.2014 (а.с. 178-190), місцезнаходження фактичної межі між земельними ділянками [ADDRESS], не відповідає державним актам на ці земельні ділянки. Фактичні межі між земельними ділянками відносно межі, зазначеної у державних актах, зміщені у бік земельної ділянки [NUMBER] на відстань, що складає 0,83 м. Крім того, зі схеми геодезичної кадастрової зйомки вбачається, що існуюча на території земельної ділянки [NUMBER] будівля гаражу-сараю частково знаходиться на земельній ділянці [NUMBER]. Отже, в судовому процесі встановлено факт порушення права власності позивача на земельну ділянку, яке підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача знести сарай-гараж літ. Б-2 та відновити фактичні межі земельної ділянки, відповідно до встановлених Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 140047 від 11.06.2009 та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 456388 від 10.07.2009 меж. Спосіб поновлення порушеного права відповідає вимогам ст.ст. 15, 16 ЦК України. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника позивача щодо порушення процедури вирішення спору щодо меж земельних ділянок. Так, згідно з ч. 3, ч. 5 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Разом з тим, як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Таким чином, сама по собі відсутність рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення спору про межі земельних ділянок не є підставою для відмови в позові. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 107 грн. 30 коп. (квитанція а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved