Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Посилався на те, що 28.08.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVA0AK10100926, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 55188 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами того ж дня було укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого відповідач передав у заставу банку автомобіль марки ВАЗ 11183, № кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Проте, в 2010 році Відділом Державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції при примусовому виконанні ухвали суду №2-601 від 05.05.2010 року - було накладено арешт на рухоме майно боржника та оголошено заборону його відчуження, в тому числі і на вищевказаний автомобіль, який належить [PERSON] Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджує витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11.09.2014 року. Позивач також зазначив, що в 2012 році судом було винесене рішення, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» надано право звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки марки ВАЗ 11183, № кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Просив звільнити з-під арешту та розшуку, накладених державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції, згідно ухвали суду №2-601 від 05.05.2010 року на майно, належне на праві власності [PERSON], а саме на автомобіль марки ВАЗ 11183, № кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Також просив заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно зазначеного автомобіля та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу Державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28.08.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVA0AK10100926, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 55188 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого [PERSON] передав в заставу банку автомобіль марки ВАЗ, модель 11183, 2006 року випуску, тип: седан, № кузова: [NUMBER], р.н. [NUMBER] (а.с.3-4). На даний час автомобіль добровільно переданий відповідачем на стоянку ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою, яка наявна в матеріалах справи (а.с.22). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Таким чином, застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію та спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06.02.2012 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки ВАЗ, модель 11183, 2006 року випуску, тип: седан, № кузова: [NUMBER], р.н. [NUMBER] шляхом надання права його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2006 року в сумі 72583 грн. 69 коп. (а.с.11-12). Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як було встановлено судом, ухвалою суду від 05.05.2010 року в межах цивільної справи №2-601/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, було накладено арешт на майно [PERSON], а саме на автомобіль марки ВАЗ, модель 11183, 2006 року випуску, тип: седан, № кузова: [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Ухвала для виконання була надіслана до державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції. Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджує витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна №45123855 від 11.09.2014 року (а.с.9-10). Відповідно до ст.1, ст.20 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 року, в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно ст.12, ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, що відділами Державної виконавчої служби зроблено не було. Аналізуючи зміст наведених вище норм Закону, суд приходить до висновку, що заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом зазначеної статті у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний спосіб захисту прав шляхом надання особі права звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Однак, такого способу захисту цивільних прав як звільнення майна від розшуку чинним законодавством не передбачено, а тому зазначена позовна вимога не може бути задоволена судом. Суд також враховує, що за змістом ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору, проте, з матеріалів справи не вбачається існування спору між сторонами, а саме: відсутні документи щодо звернення позивача на адресу відділу Державної виконавчої служби, а також не зазначено яким чином спірні постанови порушують законні права та інтереси позивача. Суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про накладення заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно автомобіля марки ВАЗ, модель 11183, 2006 року випуску, тип: седан, № кузова: [NUMBER], р.н. [NUMBER], не надав суду доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав органами Державної виконавчої служби, а тому звернення до суду з даною позовною вимогою є передчасним та задоволенню не підлягає. Крім того, суд зауважує, що будь-який орган Державної виконавчої служби відповідачем по справі не є, а тому будь-які позовні вимоги до них судом розглядатись не можуть. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial