Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту та поруки, в якому вказав, що 23 вересня 2008 року між Акціонерним банком «Український Бізнес Банк», правонаступником якого по всіх правах та обов'язках, відповідно до п. 1.2 Статуту, є ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК», та [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту та поруки № 29.179.337, відповідно до якого позивач в разовому порядку надав відповідачу у тимчасове користування кредит на споживчі цілі в розмірі 8470,00 грн., строком користування з 24.09.2008 р. по 23.09.2010р. Згідно зі ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, відповідно до ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України, щодо обов,язковості договору для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регламентують договір позики, якщо інше не встановлено ЦК України і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно п. 3.1 договору, відповідач, під час користування кредитом, повинен дотримуватися принципів кредитування: терміновості, зворотності, платності, забезпеченості. Позичальник повинен дотримуватись графіку погашення, якій міститься у п.3.3 договору, днем остаточного погашення кредиту, відповідно до п.3.4 договору є 23.09.2010р. Відповідно до п.9.1 договору, сукупна вартість кредиту, яка включає вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов,язань наведена в додатку № 1, який є невід,ємною частиною договору. Відповідно до п.9.2 договору, сторони підтверджують, що позивальнику надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб, та з усіх запропонованих, позичальник обрав саме умови кредитування, які містяться у даному договорі. Позивач свої обов'язки за договором перед відповідачем виконав в повному обсязі. На сьогоднішній день, відповідач свої зобов'язання по погашенню кредиту належним чином не виконує, що призвело до створення простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положення ст. 612 ЦК України встановлює поняття прострочення боржника, відповідно до даної норми боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач не виконав умови договору передбачені п.п. 3.1 - 3.4 та відповідно до законодавства вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Пунктом 6.3 договору передбачено, у випадку не погашення простроченої заборгованості протягом 30 днів, позивач має право стягнути з відповідача штраф в розмірі 5% (п'яти) відсотків від суми простроченої заборгованості. Станом на 15.08.2013 року заборгованість [PERSON] складає - 4827,58 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом - 3219,99грн.; сума заборгованості за відсотками - 1377,70грн.; сума штрафних санкцій - 229,89 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також, судовий збір в сумі 229,40грн. У судовому засіданні представник позивача наполягав на позовних вимогах та просив їх задовольнити, дав пояснення аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснив, що проценти нараховані згідно до умов договору , а також, ст.1048 ЦК України. Також, оскільки відповідачем здійснювалися щомісячні платежі , тому, згідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався і до спірних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки спливу позовної давності. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що 23.09.2008р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 29.179.337 , відповідно до якого банк надав в тимчасове користування за споживчі цілі [PERSON] грошові кошти в сумі 8470 грн. на строк з 24.09.2008р. по 23.09.2010р. зі сплатою 30 % річних. Відповідним договором була прописана сума повернення з урахуванням нарахованих процентів, які [PERSON] зобов,язаний був повернути в установлений в договорі строк, однак [PERSON] не в повному обсязі виконав в установлені договором строки свої зобов,язання. Віповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов,язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов,язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов,язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Тобто, оскільки, [PERSON] дійсно прострочив своєчасне повернення грошових коштів у встановлений договором строк, але продовжував, після закінчення строку дії договору, на який було надано кредит, сплачувати заборгованість, тому, вважає, що до нього повинні бути застосовані норми ст.625 ЦК України. Однак, такі вимоги позивач в позові не заявляє. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов,язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов,язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Данні вимоги, за спричинені збитки до [PERSON] не пред,являються, також, строк їх загальної позовної давності, передбачений ЦК України минув. Тому, просить застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст.258 ЦК України передбачено спеціальний строк позовної давності один рік за стягнення неустойки (штраф, пеня), які нараховуються з часу, коли права банка були порушені, тобто з 23.09.2010року. Відповідно до часткового визнання позовних вимог [PERSON], останній визнає суму у розмірі 640,19грн., дана сума була розрахована виходячи із даних наданих банком в судове засідання 29.10.2013р., з яких вбачається, що станом на 23.09.2010р. борг становить 8240,19грн. Крім того, банк після закінчення строку дії вищевказаного договору, продовжує нараховувати проценти, а [PERSON] сплачує заборгованість. За період з 23.09.2010р. по 12.03.2012р. включно, [PERSON] сплатив заборгованість в сумі 7600грн., відповідно різниця між боргом станом на 23.09.2010р. та сумою сплаченої станом на 12.03.2012р. включно і є сумою заборгованості (8240,19 грн. - 7600 грн.). Як вбачається з кредитного договору вказані дві суми: сума отриманого кредиту та сума, яку [PERSON] зобов,язаний був повернути з урахуванням 30 % ставки річних. Відповідно до квитанції та розрахунку банку, [PERSON] сплатив 12750грн., що на 1000грн. більше ніж вказано сума в договорі. [PERSON] вважав, що свої зобов,язання перед банком він виконав, у випадку, якщо банк повідомив би його про наявність заборгованості, він би її сплатив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що між АБ « Український Бізнес Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 23.09.2008 р. було укладено договір про надання кредиту та поруки № 29.179.337, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 8470,00 грн., строком користування з 24.09.2008 р. по 23.09.2010 р. (а.с.8-10). Відповідно п. 3.1 договору, [PERSON] під час користування кредитом повинен дотримуватися принципів кредитування: терміновості, зворотності, платності, забезпеченості. Позичальник повинен дотримуватись графіку погашення, якій міститься у п.3.3 договору, днем остаточного погашення кредиту, відповідно до п.3.4 договору є 23.09.2010р. Відповідно до п.9.1 договору, сукупна вартість кредиту, яка включає вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов,язань наведена в додатку № 1, який є невід,ємною частиною договору. Відповідно до п.9.2 договору, сторони підтверджують, що позичальнику надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб, та з усіх запропонованих, позичальник обрав саме умови кредитування, які містяться у даному договорі. Пунктом 6.3 договору, у випадку не погашення простроченої заборгованості протягом 30 днів, позивач має право стягнути з відповідача штраф в розмірі 5% (п'яти) відсотків від суми простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов,язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з розрахунком заборгованості за укладеним договором, з яким погоджується суд, загальний розмір невиконаних зобов*язань [PERSON] перед банком станом на 15.08.2013р. становить 4827,58 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом - 3219,99грн.; сума заборгованості за відсотками - 1377,70грн.; сума штрафних санкцій - 229,89 грн. (а.с.7, 45-46), тому, вказана заборгованість підлягає стягненню з останнього відповідно до ст.ст.526,536, 530, 1050,1048 ЦК України. Приймаючи таке рішення, суд, також, виходив з наступного. Згідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Таким чином, виходячи з положень ст.1048 ЦК України суд вважає правомірним нарахування процентів згідно до наданого розрахунку і після настання строку повернення кредиту, а саме, після 23.09.2010 р. ( а.с.46). Згідно до ст.264 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов,язку. Пунктом 8.3 договору встановлено порядок та черговість направлення грошових коштів в погашення заборгованості. З наданої позивачем розшифровки погашення відповідачем кредиту, яка останнім не спростована, вбачається, що останнім щомісячно, починаючи з 22.09.2009р. по 12.03.2012р. здійснювалося погашення заборгованості по процентам та по тілу кредиту ( а.с. 45), тобто, відповідачем в зазначений період були вчинені дії, що свідчать про визнання останнім боргу за кредитним договором, тому, суд прийшов до висновку про переривання строку позовної давності, навпаки, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності судом не встановлено. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved