Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що 21 лютого 1998 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Виконкомом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 2). 11 лютого 2019 року шлюб був розірваний за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4395/18-ц. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] - не змінювалось. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: - син [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . За час проживання у шлюбі подружжям було набуто спільне майно, яке є спільною сумісною власністю і складається із домоволодіння та земельної ділянки: 1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок був придбаний під час шлюбу на підставі Договору купівлі-продажу АЕК № 777209 від 07.06.2002 року, засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського райнотокругу Юрченко Л.Л. № 2610, де позивач є покупцем житлового будинку; 2) земельна ділянка площею 2,72 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, селищна рада Чумаківська (надалі - земельна ділянка). Земельна ділянка була набута під час шлюбу на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 832-р від 26.12.2003 право власності підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 30.12.2003 року Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів. Між Позивачем та Відповідачем припинені фактичні шлюбні стосунки, склалися неприязні відносини і тому сумісно користуватися спірним майном неможливо. Позивач працює і після розлучення діти залишились на його утриманні, фактично мешкають разом із ним в житловому будинку, який є спільною власністю подружжя. Відповідач за можливості відвідує дітей та виконує обов`язки матері, але мешкає вона з новою родиною за іншою адресою. Добровільно вирішити питання розподілу спільного майна подружжя позивачу не вдалось і тому позивач вимушений звернутись до суду. Просить суд визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі - житловий будинок), що був придбаний на підставі Договору купівлі-продажу АЕК № 777209 від 07.06.2002 року, засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського райнотокругу - Зайченко Л.Л. № 2610, право власності за [PERSON] зареєстровано 14.12.2003 року. Визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER] право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,72 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, селищна рада Чумаківська, що була набута під час шлюбу на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 832-р від 26.12.2003 року. Право власності [PERSON] підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 30.12.2003 року Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів. У відкритому судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнала просила розділити майно і дім, і земельну ділянку порівну між ними. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 21 лютого 1998 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 02 (а.с.7). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу АЕК № 777209 від 07.06.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського райнотокругу Юрченко Л.Л. № 2610, де [PERSON] є покупцем житлового будинку (а.с.80); - земельну ділянку, площею 2,720 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану за адресою: Дніпропетровська область [ADDRESS] Дніпропетровський район, Чумаківська сільська рада, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 30.12.2003 року Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів, виданого на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №832-р від 26.12.2003 р. (а.с.57). Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст.\~60\~СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна суд виходить із того, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.\~65\~СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст.\~71\~Сімейного кодексу\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку що вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та має бути поділене між подружжям в судовому порядку. Згідно п. 1 ст. 2 ч. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст.\~368\~ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає, що спірне майно у вигляді житлового будинку і земельної ділянки, набуте сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах між співвласниками по Ѕ частині. В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та не встановлені законні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності за відповідачем [PERSON] , оскільки [PERSON] такі вимоги суду не заявляла. На підставі викладеного,

Outcome: partial