Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме вона є спадкоємцем нерухомого майна - квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON], якому вона належала на праві власності та який помер [INFO]. Відповідно до заповіту спадкодавця від 18 січня 2007 року вона прийняла спадщину, до якої належала і вищевказана квартира. Водночас при оформленні свідоцтва про право на спадщину щодо вказаної квартири у нотаріуса виявилось, що зазначена квартира перебуває під арештом та забороною на відчуження. Зокрема, рішенням Мінського районного суду м. Києва від 07 вересня 1998 року з [PERSON] на користь ВАТ «Фірма «Прокат» було стягнуто заборгованість в розмірі 353 гривень, а згодом зазначене судове рішення примусово виконувалось відділом ДВС Мінського (Оболонського) районного управління юстиції в м. Києві в рамках відповідного виконавчого провадження. 07 лютого 2001 року державним виконавцем ВДВС Мінського РУЮ м. Києва Врублевським В.В. було винесено постанову № 260/7 про накладення арешту на все майно, належне боржнику [PERSON], та оголошення заборони на його відчуження, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 19 жовтня 2004 року за номером реєстраційного обтяження 13903553. 04 липня 2001 року тим же державним виконавцем було винесено ще одну постанову аналогічного змісту, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 21 жовтня 2004 року за номером реєстраційного обтяження 1398356. Згідно журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2004 рік, вказане виконавче провадження було завершене, при цьому згідно акту «Про знищення виконавчих проваджень та інших документів відділу» від 11 жовтня 2005 року у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання завершених виконавчих проваджень вказане виконавче провадження було знищено, що підтверджується листом ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві. Під час завершення виконавчого провадження державних виконавець був зобов'язаний винести постанову про зняття арешту та оголошеної заборони на відчуження майна [PERSON], однак з невідомих причин не зробив цього, а тому незважаючи на завершення та знищення виконавчого провадження та припинення чинності накладених в його рамках арештів, арешт та заборона на відчуження майна [PERSON], зокрема і вказаної квартири, формально до цього часу є чинною та знаходиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Просить суд відповідно до ст. 1216 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакцій 2001 року), ст.. 37-39 Закону України «Про виконавче провадження» звільнити з-під арешту та заборони на відчуження, накладених постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції м. Києва Врублевського В.В. про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження на все майно, належне на праві власності гр. [PERSON], за № 260/7 від 07 лютого 2001 року, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 19 жовтня 2004 року за номером реєстраційного обтяження 13903553, все майно, яке належить на праві власності гр. [PERSON], у тому числі квартиру за[ADDRESS] та постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції м. Києва Врублевського В.В. про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження на все майно, належне на праві власності гр. [PERSON], за № 260/7 від 04 липня 2001 року, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 21 жовтня 2004 року за номером реєстраційного обтяження 1398356, все майно, яке належить на праві власності гр. [PERSON], у тому числі квартиру за [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З листа відповідача від 07.02.14 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий лист Мінського районного гуду м. Києва від 07.09.1998 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Фірма ПРОКАТ» у розмірі 353,31 грн. Згідно журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю за 2004 рік, виконавче провадження завершено. Більш детальну інформації щодо вказаного виконавчого провадження повідомити можливо, оскільки дане виконавче провадження знищено згідно акту «Про знищення виконавчих проваджень та інших документів відділу» затвердженого 11.10.2005 року, відповідно до пункту 9.9. порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання, становить 3 три роки. Так, 07.02.01 постановою державного виконавця Врублевського В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа виданого 07.09.1998 року Мінським районним судом м. Києва про стягнення [PERSON], на користь ВАТ «Фірма ПРОКАТ» суму в розмірі 353,31 грн. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна йому. 04.07.02 цим же державним виконавцем винесено аналогічну постанову. За цими постановами реєстратором здійснено відповідні реєстраційні обтяження за номерами 19.10.04 №13903553 та 21.10.04 №1398356. [INFO] [PERSON] помер. 01.02.13 позивач звернулася до Двадцять першої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Померлому на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин) арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ст. 37 Закону виконавче провадження підлягає закриттю державним виконавцем у випадках: 1) прийняття судом відмови стягувача від стягнення; 2) затвердження судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закриття виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) недостатності майна юридичної особи - боржника, що ліквідується, для задоволення вимог стягувача; 5) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на основі виконавчого документа; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 7) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Згідно ст. 39 Закону виконавче провадження закінчується у випадках: 1) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 2) закриття виконавчого провадження відповідно до статті 37 цього Закону; 3) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 4) направлення виконавчого документа за належністю до іншого підрозділу Державної виконавчої служби. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу Державної виконавчої служби. Постанова про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до суду у 10-денний строк. Відповідно до ст. 38 Закону у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з закриттям виконавчого провадження. Закрите виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, враховуючи, що знищено може бути лише закрите виконавче провадження, за яким припиняється чинність арешту, то постанови про накладення арешту та заборони на відчуження майна повинні були бути скасовані державним виконавцем. Згідно ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Отже, позов [PERSON] як спадкоємиці померлого [PERSON] підлягає задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved