Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 03.06.2011 року між сторонами було укладено трудовий договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався виконувати роботи водія. 08.10.2011 року, без будь-яких правових підстав, відповідач передав керування автомобілем ВАЗ 2109 [NUMBER], який отримав згідно договору, брату, який скоїв ДТП. Згідно з письмовим зобов'язанням від 08.12.2011 року відповідач зобов'язався повернути кошти в розмірі 7670 грн., за невідшкодовані збитки, які були спричинені з його вини внаслідок пошкодження автомобіля. Враховуючи, що станом на 30.07.2014 року свої зобов'язання відповідач не виконав, позивач направив йому досудове попередження з вимогою повернути заборгованість та попередив про звернення до суду у випадку якщо зобов'язання не буде виконане, однак станом на 25.09.2014 року відповідач борг не повернув. В зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 13532,41 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, проте від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона просила провести розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 03.06.2011 року було укладено безстроковий трудовий договір між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого відповідач зобов'язався виконувати роботи водія (а.с. 7). Згідно з письмовим зобов'язанням від 08.12.2011 року відповідач зобов'язався повернути кошти в розмірі 7670,00 грн. за невідшкодовані збитки, які були спричинені з його вини внаслідок пошкодження автомобіля (а.с. 9). Враховуючи, що станом на 30.07.2014 року свої зобов'язання відповідач не виконав, позивач направив відповідачеві досудове попередження з вимогою повернути заборгованість, однак станом на 25.09.2014 року відповідач борг не повернув (а.с. 10-12). Відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається. що три проценти річних від простроченої суми заборгованості відповідача становить 643,64 грн. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу на загальну суму 8313,64 грн. (а.с. 6). Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час розгляду справи судом не встановлено належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 2500,00 грн. з відповідача на користь позивача задоволенню не підлягає. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми процентів в розмірі 1218,77 грн. задоволенню не підлягають, так як правовідносини, що виникли між сторонами, не ругулюються нормами ст. 1048 ЦК України, на підставі якої вони були нараховані позивачем. Вказаною нормою права врегульовано правовідносини щодо укладення договору позики, який між сторнами не укладався. Також не підлягають відшкодуванню, відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., оскільки позивачем не надано належних доказів, щодо їх сплати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial