Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди належної позивачу земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 14.09.2018 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди землі. В оренду була передана земельна ділянка площею 10,1281 га (кадастровий номер 4820680800:01:000:0192). Вказаний договір оренди є строковим та укладеним на 20 років. [INFO] [PERSON] померла, після неї спадщину прийняла [PERSON] (двоюрідна сестра позивача), але не оформилась в своїх спадкових правах, оскільки [INFO] також померла, та позивач, як спадкоємець померлої [PERSON] , отримав у власність вказану земельну ділянку та вона належить позивачу з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину позивач отримала 07.04.2021 року та того ж дня зареєструвала своє право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до умов договору оренди відповідач зобов`язався сплачувати орендодавцю орендну плату щорічно в сумі 7420 грн. з урахуванням індексу інфляції. Але орендну плату, починаючи з 2019 року відповідач не сплачує. Внаслідок цих обставин позивач просив розірвати вказаний договір оренди землі. Крім того, у зв`язку з несплатою орендної плати утворилась заборгованість по орендній платі за 2019 та 2020 роки з врахуванням індексу інфляції в розмірі 15515,22 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також визначений п. 14 договору штраф в розмірі 100% річної орендної плати в сумі 14840 грн, а загалом 30355,22 грн. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 29.06.2021 року. Ухвалою від 07.07.2021 року відкрите провадження у справі та вирішено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ 29.07.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач лише у квітні 2021 року усно звернулась до відповідача з повідомленням про те, що вона є спадкоємцем померлого орендодавця та відповідач вказав, що сплатить позивачу орендну плату за 2019 та 2020 роки після надання їй копії свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію права власності позивача на земельну ділянку. Копію вказаних документів відповідач отримала лише разом з позовною заявою. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі матеріали (копію договору оренди землі від 14.09.2018 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2019 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.04.2021 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2021 року; заяву-претензію [PERSON] ; копію рекомендованого повідомлення; копію відповіді [PERSON] від 21.05.2021 року; копію конверта та рекомендованого повідомлення), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4820680800:01:000:0192 площею 10,1281 га, розташованої на території Єрмолівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, яку позивач успадкував після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину після [PERSON] , але не оформилась в своїх спадкових правах, оскільки померла [INFO] . Спадкодавець [PERSON] 14.09.2018 року уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди землі, відповідно до якого передала належну їй земельну ділянку відповідачу в оренду на 20 років з умовою сплати орендної плати у триденний строк після підписання договору оренди в розмірі 5 % нормативної грошової оцінки землі, що на дату укладення договору становило 7420 грн., обчислення розміру орендної плати здійснюється з врахуванням індексу інфляції. За п. 40 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до п. 42 договору оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Право оренди відповідача було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.03.2019 року номер запису 30619574. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на передану відповідачу в оренду земельну ділянку 07.04.2021 року та її право власності на земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.04.2021 року номер запису 41364515. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з загальним правилом, визначеним ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом\~України та іншими законами України. Відповідно до п. д ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року №313/780/19 та постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року №183/262/17 підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Відповідно до ч.1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже з часу відкриття спадщини позивач як спадкоємець власника земельної ділянки отримав права орендодавця на отримання від відповідача орендної плати за договором оренди землі та має право на отримання орендної плати, починаючи з 2019 року. Проте, відповідно до ч.3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. При цьому, згідно з ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Натомість, відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За такого, відповідач мав право не виконувати свого обов`язку по сплаті орендної плати спадкоємцю орендодавця (новому кредитору) до отримання відповідних відомостей, що з достовірністю підтверджували б набуття новим спадкоємцем у власність орендованої земельної ділянки. При цьому, заява позивача про необхідність сплати їй орендної плати за успадковану землю отримана відповідачем лише 12.05.2021 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням, хоча до вказаної заяви не були долучені докази набуття права власності на відповідну земельну ділянку. Отже відсутні підстави стверджувати, що несплата орендної плати за 2019 та 2020 роки є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі від 14.09.2018 року, оскільки така несплата сталась не з вини орендаря, який мав право та підстави відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України затримати виконання свого обов`язку по оплаті орендної плати до надання йому доказів набуття прав власності на землю спадкоємцем. У зв`язку з цим в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі належить відмовити. При цьому, встановлені вище обставини щодо того, що протягом 2019-2020 років позивач не надав відповідачу докази набуття права власності на отриману в спадщину земельну ділянку, не звільняє боржника від обов`язку належного виконання самого зобов`язання по внесенню орендної плати та не може бути підставою для відмови кредитору в судовому захисті його цивільних прав та інтересів на отримання такої орендної плати і жодним чином не спростовує право спадкоємця орендаря на отримання відповідної орендної плати за вказані роки, оскільки відповідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незважаючи на те, що свої права на отриману в спадщину земельну ділянку позивач отримав 07.04.2021 року, спадщина позивачу належить з часу відкриття спадщини з часу смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, на час розгляду справи в суді відповідач має підтверджені відомості, що доказують перехід прав на отримання орендної плати до нового власника землі (орендодавця) і право позивача на отримання такої орендної плати підтверджене відповідними доказами. Натомість, відповідачем не надані докази сплати новому власнику належної їй орендної плати за землю за 2019 та 2020 роки. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати за вказані роки з врахуванням індексу інфляції підлягають задоволенню. Орендна плата з врахуванням індексу інфляції за 2019 рік має становити 7724,22 грн. (7420 грн. х 104,1 % річного індексу інфляції), а за 2020 рік 7791 грн. (7420 грн. х 105 % річного індексу інфляції). Загалом розмір орендної плати, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в межах заявлених в позові сум, становить 15515,22 грн. Що ж стосується вимог про стягнення визначеного в п. 14 договору оренди землі штрафу в розмірі 100% річної орендної плати в сумі 14840 грн., то суд вважає, що вимоги про стягнення вказаних коштів не підлягають задоволенню, оскільки вказаний штраф є цивільно-правовою відповідальністю за порушення орендарем свого обов`язку по внесенню орендної плати, натомість відповідно до п. 42 договору оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Також, як вказано вище, відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України відповідач до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні мав право не виконувати свого обов`язку по сплаті орендної плати і факт такої несплати за вказаних обставин не може зумовлювати відповідальність відповідача у виді штрафу. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 14840 грн. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення орендної плати за 2019 та 2020 роки, а в частині розірвання договору оренди землі від 14.09.2018 року та в частині стягнення штрафу належить відмовити в задоволенні позову. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем загалом сплачений судовий збір в сумі 1816 грн. за дві позовні вимоги (про розірвання договору оренди та про стягнення грошових коштів), тобто по 908 грн. за кожну вимогу. Оскільки позовна вимога про розірвання договору оренди землі не підлягає задоволенню, то і судовий збір за вказаною вимогою в сумі 908 грн. не підлягає розподілу між сторонами. Що стосується розподілу судового збору в сумі 908 грн. за позовними вимогами про стягнення грошових коштів, то загальна ціна позову в цій частині становила 30355,22 грн., натомість задоволенню підлягають вимоги на суму 15515,22 грн., що становить 51% від загальної ціни позову. Отже з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню на відшкодування витрат по сплаті судового збору 463,08 грн. (908 х 51%). На підставі викладеного,

Outcome: partial