Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті спадкодавця [PERSON], залишилось спадкове майно, яке складається з: - цілої земельної ділянки площею 3,3270 га, вартістю 33 270 грн., кадастровим номером - [NUMBER], цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області; - цілої земельної ділянки площею 0,7376 га, вартістю 7 376 грн., кадастровим номером - [NUMBER], цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, інші спадкоємці які мають право та претендують на вищевказане майно, відсутні, а тому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву в якій просив справу розглянути без його участі а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 54 роки помер рідний брат позивача і спадкодавець - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] було зроблено відповідний запис за № «1», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане «09» січня 2007 року Гуто-Потіївською сільською радою Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з : - цілої земельної ділянки площею 3,3270 га кадастровим номером - [NUMBER], цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 квітня 2004 р. Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 14.04.2004 № 66, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 674. Вартість зазначеної земельної ділянки площею 3,3270 га становить 33'270,00 грн. - цілої земельної ділянки площею 0,7376 га кадастровим номером - [NUMBER], цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 квітня 2004 р. Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 14.04.2004 № 66, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 675. Вартість зазначеної земельної ділянки площею 0,7376 га становить 7'376,00 грн. Ст. 1217 ЦК України, передбачено: спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1226, п. 2 ЦК України, встановлює: У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Тобто, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За свого життя спадкодавець [PERSON] заповітів не складав. Ст. 1261 ЦК України, зазначає: У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст. 1262 ЦК України, зазначає: У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач є рідною сестрою померлого спадкодавця. У померлого спадкодавця, окрім позивача, на час його смерті в живих була єдина спадкоємиця другої черги (згідно ст. 1262 ЦК України): його рідна сестра, позивач - [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги, які мали право та претендували на зазначену спадщину у [PERSON] відсутні. Відповідно до ч.1. п. 1 ст. 1280 ЦК України «Перерозподіл спадщини» спадкоємці мають право на перерозподіл спадщини між собою: «Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.» Спадщину у встановлений законом шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця - [PERSON] (померлого - [INFO]) фактично прийняла його рідна сестра (позивач) - [PERSON], шляхом проведенням за свій рахунок захоронення спадкодавця, робили по ньому 9-ий та 40-ий обіди, фактично проживала в зазначеному житловому будинку за вищезгаданою адресою та сплачували необхідні податки та комунальні платежі, користувалася (обробляли і збирали врожаї) на присадибною земельною ділянкою, тощо. Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до пункту 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином земельними ділянками на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на ці ділянки, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не у судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цих документів земельні ділянки належали йому на праві власності. При житті спадкодавець своє право на земельні ділянки у встановленому законом порядку оформив, а правовстановлюючі документи - державні акти втратив, тому належним чином це право власності не зареєстрував і при житті відповідні Витяги про реєстрацію права власності одержати не зміг. Неможливість позивача отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, за наявністю перешкод - відсутності належних правовстановлюючих документів, є очевидним і не потребує додаткового пред'явлення позивачем суду Постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Звернення позивача до нотаріуса за такою постановою є формальною стороною спору і така постанова надається суду, коли особа звертається до суду за оформленням права власності без наявності перешкод, які є очевидними. Згідно вимог ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено - «ЦПК України») суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивач не може також по причині наявності зазначених перешкод, факти по яким можуть бути встановлені тільки судом, за умови відсутності інших спадкоємців, тому це питання не можливо вирішити у позасудовому порядку. Визнання судом права власності в порядку спадкування та перерозподіл спадщини між спадкоємцями (позивачами) за наявності перешкод для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом не суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені. Право змінювати правовідносин, захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси належить тільки суду, до компетенції якого згідно із законом є оформлення спадщини, оскільки в такому випадку вимоги про розподіл спадщини і визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду тільки судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved