Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання трудового договору. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 09.09.2009 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір, згідно якого його було прийнято гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею. У зв»язку з тим, що підприємство - відповідач знаходиться в зоні дії АТО та у листопаді місяці 2014 року шахта була обстріляна та розбита, відповідач припинив свою трудову діяльність. З того часу він не має можливості працювати та отримувати за це заробітну плату, а тому і здійснювати загальнообов»язкові соціальні страхові виплати. Також, в силу відсутності самого відповідача, він не має можливості звільнитися у передбаченому законом порядку і працевлаштуватися на законних підставах. Таким чином, його право на працю, на оплату праці та здійснення обов»язкових соціальних внесків порушено відповідачем, який не звільняє його у встановленому законом порядку. Позивач в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати у його відсутності, позов підтримує, просив його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Судовий виклик повернувся на адресу суду з відміткою, що на даний час припинено поштові відправлення у Луганську область, у зв»язку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 09.09.2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки останнього (а.с.8-12). Відповідач, шахта «Первомайська» ДП «Первомайськвугілля», на даний час знаходиться в зоні дії антитерористичної операції. Із письмових пояснень позивача та із засобів масової інформації встановлено, що дана шахта знищена та відбулося її запотлення. Відповідно до ст. 38 КзПП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Оскільки позивач не має змоги, в порядку ст. 38 КЗпП України, попередити відповідача про те, що він має намір розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, що в свою чергу, позбавляє останнього можливості у встановленому законом порядку працевлаштуватися на іншу роботу чи звернутися в центр зайнятості як безробітній, а тому суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43,46 Конституції України, ст. 38 КЗпП України, та

Outcome: approved