Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди майна недійсним, вказуючи, що 15 червня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди комплексу гідротехнічних споруд водосховища, який позивач вважає таким, що укладений із порушенням вимог чинного законодавства та просить визнати його недійсним. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач, його представник у судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання був сповішений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач був належним чином завчасно сповіщений про час і місце розгляду справи, і не зявився в судове засідання, суд вважає за необхідним відповідно до ч.9 ст.76 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Вивчивши матеріали справи, заслухавши преставника позивача, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено у судовому засіданні, 15 червня 2015 року між позивачем - Староцаричанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області в особі сільського голови [PERSON] та відповідачем по справі - [PERSON] був укладений договір оренди. Предметом цього договору є комплекс гідротехнічних споруд водосховища. Як вказано у пункті договору «Предмет договору», [PERSON] прийняв в строкове платне користування гідротехнічну споруду водосховища, розташовану на земельної ділянці загальною площею 87,954 га, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області , в межах населеного пункту, для організації риборозведення. Строк дії даного договору 10 років. Даний договір укладений на підставі рішення Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 12.06.2015 року. Згідно довідки №02-21/690 від 22.09.2015 року, виданої в.о. голови Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, 12 червня 2015 року сесія Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не проводилась, і рішення відносно передачі комплексу гідротехнічних споруд водосховища загальною площею 69,90 кв.м. громадянину [PERSON] не приймалось. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА № 031541 індексний номер 31270336 від 19.12.2014 року, власником вказаного комплексу гідротехнічних споруд є Староцаричанська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області. Згідно ч.5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно ч. 1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України цим та іншими законами. Згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад . Цією же нормою передбачений перелік питань, що вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної та міської ради, до яких у тому числі належать питання прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (пЗІ); затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції(п.43). З аналізу викладених норм права вбачається, що «управління майном» включає також і питання передачі майна в оренду і передачі майна в оперативне управління. Тобто, питання щодо передачі комунального майна в оренду або оперативне управління знаходяться у виключної компетенції сільської ради. Таким чином, всі питання, якими врегульовані правовідносини сторін стосовно управління та оренди комунального майна повинні вирішуватися за умови надання попередньої згоди Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області або за умови їх подальшого затвердження. Як встановлено у судовому засіданні, рішення Сроцаричанської сільської ради щодо передачі в оренду комплексу гідротехнічних споруд водосховища [PERSON] не приймалося, сесія Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 12.06.2015 року взагалі не проводилась, договір оренди від 15.06.2015 року сільською радою не затверджувався, що суперечить імперативним вимогам ст. 19 Основного Закону,яка встановлює, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільким майно, яке є предметом вказаного договору, належить до комунальної власності, відповідно, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Згідно статті 5 цього Закону, орендодавцями є органи уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном, яке перебуває у комунальної власності. Згідно статті 4 цього Закону, об'єктами оренди є нерухоме майно органів місцевого самоврядування. Згідно Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди державного та комунального майна не може укласти фізична особа, яка не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. Тобто, необхідною та обовязковою вимогою для укладання такого договору оренди є наявність свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності до укладання такого договору. Однак, як встановлено у судовому засіданні, згідно даних Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу- підприємця, відповідач [PERSON] зареєстрований як суб'єкт підприємництва лише 17.06.2015 року за відповідним номером 25520000000016031 . А оспорюваний позивачем договір був підписаний двома днями раніше, тобто на момент вчинення правочину сторонами цього правочину не був дотриманий встановлений чинним законодавством порядок укладення такого правочину. Також суд приймає до уваги, що наряду з вимогою щодо укладення договорів, предметом яких є об'єкти нерухомого майна у письмовій формі, цивільним законодавством встановлено ряд і інших умов, дотримання яких є необхідною передумовою для набуття відповідних прав та обов'язків сторонами договору. Так, згідно частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Оспорюваний позивачем договір оренди на комплекс гідротехнічних споруд водосховища від 15.06.2015 року укладений на умовах довгострокового користування на 10 років, однак, нотаріально не посвідчений, що тягне за собою його нікчемність. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 202 ЦК України договір оренди є правочином. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України, передбачено що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Вдіповідач, а також його представник жодних заперечень на позовні вимоги суду не надав. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог Староцаричансьокї сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у зв'язку з чим позовна заява Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до [PERSON] про визнання договору оренди майна недійсним підлягає задоволенню.

Outcome: approved