Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зазначив, що 23.05.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за яким ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 30.03.2015 року на з'їзді з мосту Патона на Наддніпрянський шляхопровід м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Мазда» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та в подальшому «СК «Арсенал Страхування» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 28862,70 грн. на рахунок потерпілої сторони. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, позивач просить суд стягнути з відповідача 28862,70 грн. страхового відшкодування та суму сплаченого судового збору. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається з матеріалів справи, 23.05.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №114/14-Тз/Чк, за яким ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с. 5-8). 30.05.2015 року о 15:15 год. по Наддніпрянському шляхопроводу у м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. (а.с. 13). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 14). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 11). Як вбачається із Страхового акту №114/14-Тз/Чк-1-1 та Рахунку №641 від 01.04.2015 року розмір страхового відшкодування пошкодженого автомобіля склав 28862,70 грн. (а.с. 15-16). Згідно Платіжного доручення №915972 від 19.12.2017 року вказану суму страхового відшкодування було сплачено на рахунок [PERSON] (а.с. 18). Із матеріалів справи убачається, що на дату ДТП 30.03.2015 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію №150615-15784/К від 15.06.2015 року з вимогою сплатити страхове відшкодування, проте [PERSON] у добровільному порядку її не відшкодував (а.с. 19). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved