Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому зазначив, що відповідачу за адресою: [ADDRESS] , підприємство регулярно надає послуги теплопостачання, за які необхідно щомісячно вносити оплату за встановленими тарифами. Порушуючи чинне законодавство, відповідач тривалий час ухиляється від сплати за надані послуги, добровільно заборгованість не сплачує. Внаслідок чого, за період з 01 вересня 2010 року по 01 квітня 2017 року, має заборгованість в сумі 26\~346,85 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також, судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2017 року на користь позивача з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2010 року по 01 квітня 2017 року в сумі 26\~346,85 грн., а також судовий збір в сумі 1600 грн. (а.с.39-40). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.03.2020 року скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.09.2017 та призначено судовий розгляд за привалами спрощеного позовного провадження (а.с.103). Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, просить застосувати строк позовної давності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до такого висновку. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрований з 23.12.2006 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вільності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203429271 від 10.03.2020, довідкою ПП «Вілс» № 358 від 03.08.2017 року (а.с.90, 21). На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що встановлено з розрахунку заборгованості за теплову енергію (а.с.4-5). Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 вересня 2010 року по 01 квітня 2017 року по особовому рахунку № [NUMBER] наявна заборгованість в розмірі 26346 грн. 85 коп. (а.с.4-5). Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішеннями виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 1 жовтня 2008 року № 729 (а.с.8) та від 5.03.2008 року № 173 (а.с.11), а також затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 14 грудня 2010 року № 1831, від 3 березня 2015 року № 603 (а.с.7,16).\~\~ Позивач здійснює господарську діяльність з надання послуг з теплопостачання на підставі ліцензій (а.с.9-10). Позивач звертався до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості, однак ухвалою суду від 10.05.2017 року йому було відмовлено в прийнятті вказаної заяви (а.с.6). Як зазначено у ст. ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тобто, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог слід зазначити наступне. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи ТОВ «Бахмут-Енергія» у травні 2017 року звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідача [PERSON] . Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області 10 травня 2017 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу (а.с.6). Позивач звернувся до суду 27.07.2017 року. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За положеннями ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання ТОВ «Бахмут-Енергія» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності. Отже, до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання, за період з 01 вересня 2010 року по 10 травня 2014 року, в сумі 9348,59 грн. слід застосувати строк позовної давності та в цій частині у задоволенні позову відмовити, оскільки звернувшись до суду 10.05.2017 року позивач пропустив строк позовної давності. Заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 11 травня 2014 року по 31 березня 2017 року в сумі 16 998,26 грн. підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачем не пропущено строк позовної давності. За викладених обставин суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1032,16 грн.

Outcome: partial