Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області, про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту майна, просив суд звільнити грошові кошти з-під арешту, накладеного ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 08.09.2017 року по справі №700/665/17, згідно якої було накладено арешт на грошові кошти [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вказані грошові кошти є його власністю та за домовленістю були передані на тимчасове зберігання Відповідачу, [PERSON], та які були незаконно вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання Відповідача у рамках кримінального провадження №12017250200000111 від 09 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до якого ані грошові кошти ані Позивач не мають жодного відношення, та зважаючи на те, що він не є учасником кримінального процесу по справі в рамках якої на майно накладено арешт, не наділений правом скасування арешту в рамках КПК України, тому зняття арешту можливе лише в судовому порядку. Представник позивача, в судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав суду усні пояснення та обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема щодо джерела походження грошових коштів та їх належності позивачу, а також узгодженої домовленості з Відповідачем щодо їх тимчасового зберігання. В процесі розгляду справи представником позивача було долучено до справи копії банківських виписок з особових рахунків Позивача, копії банківських квитанцій про здійснення ним валютно-обмінних операцій, операцій купівлі-продажу банківського металу, копій заяв на видачу готівки та митних декларацій, які підтверджують належність арештованих грошових коштів саме Позивачу та їх джерело походження. Позивач, [PERSON], особисто з'явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав суду пояснення щодо родинних та давніх довірчих відносин з Відповідачем, [PERSON], а також зазначив, що є громадянином Сполучених штатів Америки та здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі на території України в сфері будівництва житлових будинків та систематично переводив грошові кошти на відкриті на його ім'я банківські рахунки в Україні, переводив їх у готівку та передавав на зберігання [PERSON] для придбання земельної ділянки на території України з метою її подальшої забудови. Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову не заперечував, надав суду пояснення щодо того, що викладені у позовній заяві обставини відповідають дійсності та підтвердив наявність родинних зв'язків його довірителя з Позивачем, а також наявність відповідної домовленості з Позивачем щодо тимчасового зберігання його грошових коштів. Більш того, зазначив, що під час проведення обшуку місця проживання Відповідача слідчим повідомлялось про те, що вказані грошові кошти не є його власністю та перебувають у нього на тимчасовому зберіганні, проте незважаючи на це, грошові кошти все одно було вилучено та накладено арешт. На підтвердження вказаних обставин представником Відповідача у судовому засіданні було надано копії протоколу обшуку від 07.09.2017 року та копію ухвали Лисянського районного суду Черкаської області від 07.09.2017 року. Представник третьої особи, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] дійшли домовленості щодо передачі на зберігання [PERSON]. грошових коштів [PERSON] з метою придбання останнім на території України об'єктів нерухомого майна, зокрема земельних ділянок, об'єктів малоцінної забудови, для подальшої комплексної забудови цих об'єктів. Домовленість щодо передачі грошових коштів Відповідачу була обумовлена тим, що в той час випадки втрати банками ліквідності відбувались систематично та Позивач втратив довіру до банківських установ. З огляду на що, за період з 2011 року по 2017 рік Позивачем було передано на зберігання Відповідачу грошові кошти на загальну суму 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн., які Відповідач зобов'язався повернути в будь-який час на вимогу Позивача. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути покла-жодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Частиною 2 цієї ж статті річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Судом встановлено та перевірено належність та джерела отримання Позивачем вищевказаних грошових коштів з огляду на наступне: Джерелами походження грошових коштів є валютні особові рахунки, відкриті на ім'я Позивача у АТ «Банк ОТП» та у ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк». Згідно заяв на видачу готівки № 5 на суму 199 550, 00 доларів США, № 17 на суму 393 978, 00 доларів США, вбачається, що отримувачем коштів зазначений [PERSON]. При цьому, перевірено, що дані операції щодо отримання Позивачем грошових коштів у доларах США узгоджується та підтверджуються виписками з особового рахунку за період з 21 січня 2011 року по 10 червня 2014 року, виданими АТ «ОТП Банк». Виписками АТ «ОТП Банк» з особового рахунку № [NUMBER] за період з 21 січня 2011 року по 10 червня 2014 року підтверджується отримання Позивачем грошових коштів у валюті Євро на загальну суму 75 202, 48 Євро. Згідно виписки з особового гривневого рахунку № [NUMBER] за період з 10 червня 2014 року по 16 вересня 2016 року, Позивачем було знято зі свого поточного рахунку грошові кошти на суму 193 340, 14 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку у іноземній валюті № [NUMBER] за період з 14 лютого 2013 року по 26 травня 2015 року станом на 25 травня 2015 року дебет та кредит за рахунком Позивача дорівнював 52 973, 85 доларів США, що складає 423 553, 16 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку у іноземній валюті № [NUMBER] за період з 10 червня 2014 року по 07 грудня 2015 року дебет та кредит за вказаним рахунком Позивача дорівнював 2 341, 05 доларів США, що складає 27 666, 60 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку у іноземній валюті № [NUMBER] за період з 12 вересня 2013 року по 22 грудня 2014 року дебет та кредит за вказаним рахунком Позивача дорівнював 9 962, 34 доларів США, що складає 81 302, 63 грн. Джерелом отримання Позивачем грошових коштів є також особовий рахунок № [NUMBER], відкритий на його ім'я у ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк». Згідно виписок ПАТ «МІБ» по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 12 липня 2017 року по 08 вересня 2017 року Позивачу належать грошові кошти у Доларах США на загальну суму 654 948 доларів США. Вказані грошові кошти були переведені в гривневий еквівалент на загальну суму 16 888 206, 80 грн., що підтверджується відповідною випискою ПАТ «МІБ» за період з 27 червня 2017 року по 12 вересня 2017 року. Згідно цієї ж виписки вбачається, що зазначені грошові кошти у гривні на суму 16 888 206, 80 грн. були видані Позивачу з його поточного рахунку. Разом з тим, судом було досліджено наданий Позивачем паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки, з якого вбачається, що позивач перетинав кордон України понад 37 разів, про що у паспорті проставлені відповідні відмітки державної прикордонної служби України. З огляду на що, суд також враховує надані позивачем митні декларації від 15.09.2016 р. та від 31.08.2017 року, згідно яких на ім'я [PERSON] було задекларовано грошові кошти відповідно на суму 21 000 доларів США та 32 000 доларів США. Враховуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що джерела походження грошових коштів [PERSON], які були передані за домовленістю на зберігання гр. [PERSON], в повному обсязі підтверджені та свідчать про приналежність вказаних грошових коштів у розмірі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн. саме Позивачу. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути покла-жодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Частиною 2 цієї ж статті річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Таким чином, судом встановлено належні Позивачу грошові кошти у розмірі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн. були передані згідно домовленості на зберігання Відповідачу, [PERSON] Однак в рамках досудового розслідування кримінальної провадження №12017250200000111 від 09 березня 2017 року, 07.09.2017 року було проведено обшук житла [PERSON], за адресою: [ADDRESS], за результатами проведення якого було вилучено майно, що перебувало на час обшуку в даній квартирі, у тому числі грошові кошти у розмірі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн., які перебували на зберіганні Відповідача. Ухвалою Лисянського районного суду Одеської області від 08 вересня 2017 року у справі № 700/665/17 було накладено арешт на грошові кошти у розмірі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн. Отже, на сьогоднішній день, Позивач, як особа, яка передала грошові кошти на зберігання [PERSON], позбавлений можливості їх повернути через наявність арешту, накладеного відповідно до Ухвали Лисянського районного суду Одеської області від 08 вересня 2017 року у справі № 700/665/17. Фактично на момент винесення ухвали Лисянського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року щодо накладення арешту, вилучені при обшуках кошти у розмірі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн. були і є власністю Позивача та не мають жодного відношення до розслідування кримінального провадження № 12017250200000111 від 09 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому, суд враховує той факт, що ані Позивач ані Відповідач не є стороною вищезгаданого кримінального провадження № 12017250200000111 від 09 березня 2017 року. Фактично ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області було накладено арешт на майно особи, яка жодним чином не має відношення до кримінального провадження, щодо якої не було винесено постанови про порушення кримінальної справи, не вручалося повідомлення про підозру, тощо. Вказані обставини свідчать про порушення прав власності Позивача на грошові кошти у сумі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн. та права вільно розпоряджатись ними. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що допущене щодо Позивача порушення носить цивільно-правовий характер, оскільки воно обмежує його у праві на розпорядження вказаними коштами, власником яких він є, і в кінцевому підсумку означає порушення прав позивача, як власника, що є недопустимим відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, які встановлюють та гарантують непорушність права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. У п.п.4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Згідно Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до цього ж пункту Постанови визначено, що Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Зважаючи на те, що Позивач, [PERSON] є власником переданих на зберігання [PERSON] грошових коштів, права позивача підлягають судовому захисту на підставі положень ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, оскільки позивач не є учасником кримінального процесу по справі в рамках якої на майно накладено обтяження та не наділений правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч.1ст.15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Наявність арешту обмежує право власності позивача, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із наведених вище доказів суд встановив, що позивач, як власник майна, має право на задоволення своїх вимог. Вимога позивача про звільнення з-під арешту грошових коштів, які належать йому на праві власності, ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами. Таким чином, суд, на підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області, про виключення з опису та звільнення з-під арешту грошових коштів у сумі 1 069 100 доларів США, 90 700 Євро, 50 000 грн. підлягає задоволенню, так як грошові кошти належать йому та є його особистою власністю. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved