Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову вказує на те, що він є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», яким відкрито на його ім?я кілька карткових рахунків. У 2018 році він був позбавлений змоги скористатися коштами, що обліковуються на його рахунках в зв`язку з блокуванням карток. Звернення до відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» у письмовому вигляді і особисто не принесли результатів. Оскільки банк відмовляється у добровільному порядку вирішити питання щодо поновлення доступу до рахунків, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» належні йому грошові кошти у розмірі 64171,15 гривень, 342001,61 грн. та розблокувати його карткові рахунки [NUMBER] ; [NUMBER] . Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір б/н від 29.10.2014, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання позивачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Зазначає, що відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, та у разі виникнення овердрафта, банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за договором. Так, до ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло повідомлення про здійснення переказів грошових коштів, що були викрадені з банківського рахунку клієнта «Ощадбанку», в тому числі переказ таких грошових коштів здійснювався через картковий рахунок [PERSON] (в період з 01.06.2015 - 27.07.2015 на рахунок позивача надійшло 700964,53 грн., переведено 895800,80 грн.). Внаслідок вчинення дій, банком було здійснено блокування карткових рахунків причетних осіб, в тому числі [PERSON] . Таким чином, оскільки позивачем були здійснені незаконні (сумнівні) банківські операції, у АТ КБ «Приватбанк» були правові підстави для зупинення дії платіжних карток. Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій наголошував на позовних вимогах, зазначивши, що відповідач, посилаючись на вчинення позивачем шахрайських дій, не надав доказів наявності кримінального провадження за гіпотетичним фактом їх вчинення, а саме Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань із присвоєним номером кримінального провадження та правовою кваліфікацією діяння. Також, відповідачем не надано доказів ані відкриття відповідного кримінального провадження, ані повідомлення позивачу про підозру до суду, а, отже, відповідач протиправно визначає причетність позивача на вчинення шахрайських дій та не доводить свої твердження жодними доказами. Вказує на те, що відповідачем порушені всі встановлені законодавством терміни щодо зупинення операцій за банківськими картками позивача та що відповідачем здійснюється протиправне перешкоджання праву розпорядження позивача щодо власних коштів. Надання доступу до рахунку позивача та можливості користування прив`язаного до нього банківськими картками є прямим обов`язком відповідача, який не виконується належним чином, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду та нарахуванню пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Вважає твердження відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву, не доведеними та необґрунтованими та такими, які не можна взяти до уваги судом при прийнятті справедливого та неупередженого рішення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених в ньому підстав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судовим розглядом встановлено, що судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, оформлений анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. На виконання договору, банк надає позивачу банківські послуги щодо відкриття карткових рахунків, здійснення грошових переказів між рахунками та інші, передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку. У ПАТ КБ «Приватбанк» на ім?я [PERSON] відкрито наступні рахунки, на який обліковуються грошові кошти: № [NUMBER] та № [NUMBER] . У 2018 році позивач був позбавлений змоги скористатися коштами, що обліковуються на його рахунках в зв`язку з блокуванням карток. На його звернення працівниками банку пояснено, що банк здійснює блокування рахунків. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положенням ч. 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Таким чином, дії АТ КБ «Приватбанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі Закон № 1702-VII). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону № 1702-VII банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 17 Закону № 1702-VII суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені ст.ст. 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти), за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Ч. 5 ст. 17 Закону № 1702-VII передбачено, що в разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів. Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Відповідно до пункту 91 постанови Правління Національного банку України від 26.06.2015 № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій. Таким чином, правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог, а також здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі чого було заблоковано його карткові рахунки. Враховуючи вищевикладене, доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства, за наслідками яких було заблоковано його карткові рахунки, не надано та, не зважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідачем не було вчинено дій, направлених на розблокування карткових рахунків. Крім того, призупинення видаткових операцій діяло понад строки, встановлені чинним законодавством. Між тим, враховуючи те, що банківські рахунки є засобами обліку розміщених або внесених грошових коштів та не являються об`єктами права власності, а відповідачем в свою чергу не заперечується право власності позивача на розміщені на його рахунку грошові кошти, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 64171,15 грн. та 342001,61 грн., відтак, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial