Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з позовом\~ до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б\\н від 30.12.2010 р. відповідач отримав кредиту розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31.01.2015 р. вона має заборгованість у розмірі 13332,04 грн., яка складається з наступного: 4015,68 грн. заборгованість за кредитом; 6305,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 611,05 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтриав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що визнає суму заборгованості по кредиту, але вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6305 грн. є завищеною, оскільки банком необгрунтовано підвищено процентну ставку з 30 % до 34,8 %. Крім того, вважає, що заборгованість за пенею та комісією повинна бути стягнута з урахуванням строку позовної давності. Заперечує проти стягнення з неї штрафів, так як вважає, що умови договору порушують положення ст. 61 Конституції України про неможливість подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON], яка змінила прізвище в період розгляду справи у суді на [PERSON], отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідач допустив порушення зобовязання за кредитним договором, а саме, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, в звязку з чим, відповідно до положень ст.ст.509, 526, 549, 1050, 1054 ЦК України на нього покладається відповідальність за порушення зобовязання у виді дострокового стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками та стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобовязання. Так, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості станом на 31.01.2015 р. становить: за кредитом 4015,68 грн.; за відсотками за користування кредитом 6305,31 грн.; за пенею та комісією 1900 грн.; штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 611.05 грн. (процентна складова). Між тим, суд вважає, що доводи відповідача знайшли свого часткового підтвердження в судовому засіданні, і позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, яка становить 4015,68 грн., так як зазначена сума визначена розрахунком позивача і відповідачем визнається, в звязку з чим доведенню не підлягає в силу ст.61 ЦПК України. Також з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками, але у розмірі 3415,51 грн., а не у розмірі 6305,31 грн., як просить позивач, оскільки, заявлена позивачем сума до стягнення не знайшла свого підтвердження. Так, згідно умов договору процента ставка за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 2,5 % в місяць (30 % річних). Між тим, згідно наданого розрахунку, позивачем підвищена процента ставка з 01.09.2014 р. до 34,8 % річних, але, будь яких доказів, що таке підвищення відповідає вимогам договору та закону суду не надано. Таким чином, суд розраховує заборгованість за процентами з 30.12.2010 р. до 31.08.2014 р. відповідно до наданого розрахунку (коли нарахування здійснювалося виходячи з 30%), що становить 3415,51 грн. А за період з 01.09.2014 р. до 31.01.2015 р. суд самостійно не може здійснити розрахунок заборгованості, оскільки не має спеціальних знань, а доказів на підтвердження суми заборгованості за даний період з розрахунку 30% суду не надано. Також, суд вважає, що з урахуванням строку позовної давності підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення пені. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого сторона може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З умов кредитного договору випливає, що позичальник зобовязанний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком, повернення кредиту та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Права кредитора вважаються порушеними з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, тобто початок перебігу строку позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позовна давність обчислюється окремо по кожному платежу. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та плата за користування кредитом повинна здійснюватися позивальником до 25 числа місяця наступного за звітним, початок строку позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Враховуючи, що позов поданий до суду 02.04.2015 р., то початок строку позовної давності за пенею та комісією слід відраховувати з 01.04.2014 р. і відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума яка підлягає стягненню з урахуванням строку позовної давності становить 1000 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача як заборгованість за пенею та комісією. Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення штрафів. Так, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за тотожні порушення свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В даному випадку кредитним договором передбачено, що за несвоєчасне погашення заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі базової процентної ставки за договором за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн., яка нараховується 1 раз в місяць, за наявності простроченої по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні на суму від 50 грн. і більше. Крім того, кредитним договором передбачено, що при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж як на 30 днів сплачується позичальником штраф 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Виходячи з зазначених положень договору та п.2.1.1.12.6 та п.2.1.1.12.6.2 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. та підписаних відповідачем, суд вважає, що в даному випадку банком встановлена відповідність в договорі за одне й те саме порушення порушення строків розрахунку за надані послуги, що є порушенням вимог ст.61 Конституції України. Тому суд, вважає, неможливим подвійне стягнення і пені і штрафу як подвійної відповідальності, і враховуючи той факт, що відповідач в своїх запереченнях просить не застосовувати до нього саме штраф, а не пеню, вважає, що ці доводи є обґрунтованими та, розкладаючи спір в рамках вимог та заперечень проти них, суд відмовляє у стягненні саме штрафу, а не пені. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial