Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 06 вересня 1997 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Шлюб було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року. 20.02.2008 року ними під час шлюбу було придбано майно - автомобіль Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску, який в подальшому знаходився в судовому спорі. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2016 року було встановлено, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем в сумісному шлюбі з позивачем. У звязку з чим звернувся до суду з позовними вимогами про поділ майна подружжя, та просить суд виділити йому 1/2 частину автомобіля Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що на теперішній час третьою особою, батьком позивача, не було виконано рішення суду від 25.12.2015 року та зазначений автомобіль не було повернуто у власність відповідача, на даний час право власності на зазначений автомобіль продовжує бути зареєстровано за третьою особою, тому просила у позові відмовити. Представник третьої особи, Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про місце дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року. 20.02.2008 року сторонами був придбаний автомобіль Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску, який був зареєстрований на відповідача. Належність мана до спільної сумісної власності визнано сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України придбане під час подружнього життя за спільні кошти вищевказане рухоме та нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи вище викладене суд вважає поділити спільну сумісну власність сторін по справі, а саме визнати за кожним, право власності на 1/2 частину автомобіля Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2016 року було визнано недійсною довіреність, посвідчену 9.04.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON], зареєстровану в нотаріальному реєстрі за №972; визнано недійсним договір комісії №АВВ257905 від 02.10.2013 року, укладений між ПП «МПП Вибір» та [PERSON]О, який діяв на підставі недійсної довіреності від імені [PERSON]В на продаж автомобіля Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску; визнано недійсним договір купівлі продажу автомобіля Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску, укладений між ПП «МПП Вибір та [PERSON]В, на підставі якого видана довідка-рахунок серії ААВ за №257905 від 02.10.2013; зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль Chevrolet Еріка LF69К, 2008 року випуску, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Згідно ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст.. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, реєстрація автомобіля за іншою особою на підставі недійсного правочину та невиконання рішення суду в частині повернення спірного автомобілю відповідачу по справі, не є підставою для неможливості розподілу майна подружжя. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved