Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] по якому просить визначити порядок користування земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок № 31/1 та 31/2, що знаходиться в м. Кіровоград по вул. Леваневського, виділивши [PERSON] в користування 12/25 частину земельної ділянки, площею -333,456 кв.м., на якій розташована його частина житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті своєї матері, на підставі свідоцтва про право та спадщину за законом, яке посвідчене державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] 09.04.2008 року, він успадкував 12/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в м. Кіровограді, на вулиці Леваневського, 31. За даними витягу № 17427293 з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 21.01.2008 року обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», даний житловий будинок Ааа1а2- цегла, загальною площею 77.86 кв.м., житловою площею 37,23 кв.м., має господарсько-побутові будівлі, що до нього прилягають: погріб б, сарай В, сарай б1, сарай Г, погріб Г1, убиральня Д, убиральня К1, водопровід + , огорожа №3, замощення 1, козирок к1, хвіртка, хвіртка 1, ворота №2, огорожа №4, огорожа №5, розташований на земельній ділянці площею 694.7 кв.м. Власником іншої 13/25 частка житловою будинку, є відповідач, яка набула права власності на вказане майно на підставі договору купівлі-продажу. Під житловим будинком знаходиться земельна ділянка розміром 694.7 кв.м., яка була виділена первісним власникам даної будівлі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка не була в подальшому поділена між цими особами та не було встановлено порядку користування. Попереднім власником 13/25 частки житлового будинку, що на даний час належить відповідачу був збудований паркан, що утворив та розмежував два окремих домоволодіння зі своїми частинами земельних ділянок. Земельна ділянка, яка знаходиться під житловим будинком не була поділена між ним та відповідачем. При таких обставинах, враховуючи те, що загальна площа земельної ділянки, що належить їм на праві спільної часткової власності становить - 694.7 кв.м., його частка земельної ділянки повинна складати - 333,456 кв.м., а частка земельної ділянки відповідача повинна складати - 361,224 кв.м., виходячи з наступного розрахунку: 694,7 : 25 х 12= 333,456 кв.м.; 694,7 : 25 х 13 = 361,224 кв.м. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту земельно-технічної експертизи від 17.01.2015 р. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечили щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 17.01.2015 р. Просили залишити фактичний порядок користування земельної ділянкою. В свої запереченнях зазначили, що позивач, як підставу своїх позовних вимог, обґрунтовує тим, що він у порядку спадкування набув право власності на 12/25 частини житлового будинку, та відповідно має право на таку саму частину земельної ділянки та посилається на ч.1 ст. 377 ЦК України в редакції 2008 року, яка регулює перехід права власності на земельну ділянку. Позивач не надав доказів, які підтверджують, що будинок та надвірні будівлі знаходяться та потребують для обслуговування 12/25 частини земельної ділянки. Всі об'єкти нерухомості, які зараз розташовані на спірній земельній ділянці, збудовані до 1980 року, що підтверджується технічним паспортом БТІ, який надано суду, а також [PERSON] розрахунку ідеальних часток співвласників на сьогоднішній день, який виконано з урахуванням рішення виконкому Кіровської районної ради м. Кіровограда № 485 від 21.05.1980 року. Тобто майно позивача, яке перейшло йому у спадок на момент коли в 1998 році за договором купівлі-продажу придбала його мати, складало та складає на сьогодні не 12/25 частини, а 23/100 частини по відношенню до домоволодіння. Отже позовні вимоги позивача, які ґрунтуються на наданні йому у користування частини земельної ділянки, яка відповідає його частці у домоволодінні, повинні становити не 12/25 частини земельної ділянки, а 23/100 частини, що навіть менше за фактичне користування. Первинне право власності на житловий будинок по вул. Леваневського,31 було зареєстровано в 1950 році на праві спільної власності за гр. [PERSON]І та [PERSON], що підтверджується копією «Заключения о регистрации домовладения от 13.11.1950 года». Відповідно до вимог законодавства, що діяло до 1963 року, учасники спільної власності мали право укласти угоду про порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, угода не потребувала нотаріального посвідчення. Вважає, що в 1959 році між вищезазначеними співвласниками така угода була укладена в формі їхньої спільної заяви до начальника БТІ м. Кіровограда від 21.05.1959 року. В даній заяві сторони, у відповідності до законодавства, чітко визначили, що гр. [PERSON] належить 1/3 частина будинку та усадьби, а гр. [PERSON] 2/3 частини будинку та усадьби. На момент укладання угоди і на теперішній час частки в житловому будинку так і складають 1/3 та 2/3 частини, якщо позивач визнає встановлений угодою порядок користування житловим будинком, то повинен визнати і фактично встановлений угодою порядок користування земельною ділянкою, адже позовних вимог про поділ майна в натурі ним не заявлялось. Вважає, що своєю угодою 1959 року співвласники поділили будинок і земельну ділянку в натурі, адже кожна частина будинку є відокремленою одна від іншої, має свій вхід-вихід, своє водопостачання, опалення, освітлення і таке інше, що позивачем визнається та підтверджується. Наявність та дійсність виконання колишніми співвласниками угоди про поділ майна також підтверджується поданою до БТІ заявою гр. [PERSON] від 08.04.1966 року, в якій він просить видати документи на 1/3 частину дома і сарай та просить зазначити в документах, що вхід до його частини через двір спадкоємців гр. [PERSON], так як це було предметом їхньої угоди. Частки, на які посилається позивач, були розраховані в 1966 році у зв'язку з узаконенням самовільних побудов, а відповідно до ч.2 п.12 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року спорудження господарських будівель (сараїв, гараж тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Позивач обґрунтовує свої вимоги ч.4 ст.120 ЗК України, зазначена норма надає йому право на отримання у користування земельну ділянку, що відповідає його частці у праві власності саме житлового будинку, яка складала та складає 1/3 частина, а не 12/25 частини, як того вимагає позивач. Вважає, що співвласники визначили порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, яка оформлена письмово у формі спільної заяви до БТІ в 1959 році і підстави для її зміни відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що по вул. Леваневського, 31 в м. Кіровограді мешкав з 1976 р. по 2013 р. 30.10.2013 р. він продав [PERSON] 13/25 частин житлового будинку з господарсько-побутовими надвірними будівлями та спорудами по вул. Леваневського, 31 в м. Кіровограді. Зазначив, що між попередніми співвласниками будинку був визначений порядок користування земельною ділянкою, який існує до теперішнього часу. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку № 31 по вулиці Леваневського в м. Кіровограді. За [PERSON] зареєстровано право власності на 12/25 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право на спадщину від 09.04.2008 р. № 2-863 / Друга кіровоградська державна нотаріальна контора, реєстрація проведена 15.04.2008 p./. За [PERSON] зареєстровано право власності на 13/25 ч., договір купівлі-продажу від 30.10.2013 р., реєстр № 1145 (а.с. 4, 110-116). Згідно заяв [PERSON] до [PERSON] ОКП «Кіровоградським ООБТІ» 02.04.2014 р. проведено перерахунок ідеальних часток, після чого частки складають: [PERSON] - 77/100, [PERSON] - 23/100 (а.с. 42). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 22528191 від 03.06.2014 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на 77/100 часток житлового будинку № 31 по вулиці Леваневського в м. Кіровограді (а.с. 34). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.08.2014 р. за клопотанням позивача по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза. Згідно висновку № 81 судової земельно-технічної експертизи від 17.01.2015 р., складеного експертом Науково-дослідної лабораторії судових експертиз домоволодіння по вулиці Леваневського № 31 в м. Кіровограді розташовано на земельній ділянці площею 704,0 кв.м., що не відповідає площа земельної ділянки, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину за законом від 09.04.2008 р. 694,7 кв.м. Площа земельної ділянки за фактичним користуванням більша на 9,3 кв.м. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України - Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Визначення часток у праві спільної часткової власності регламентовано ст. 357 ЦК Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. В судовому засіданні встановлено, що між первісними співвласниками будинку № 31 по вулиці Леваневського в м. Кіровограді була укладена угода про визначення часток в житловому будинку та земельній ділянці від 21.05.1959 року, згідно якої сторони просили внести зміни в документи та визначити, що частка [PERSON] (Первісний власник від Позивача) складає 1/3 частини будинку та земельної ділянки, а частка [PERSON] 2/3 частини будинку та земельної ділянки. Як вбачається зі змісту ст. 88 ЗК України та судової практики, порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Отже при вирішенні такого спору суд бере до уваги перш за все цю угоду. Крім того, згідно довідки ОКП КООБТІ від 18.06.2015 р. підтверджується фактичний порядок користування будинком та земельною ділянкою який склався між співвласниками як станом на 1959 рік, а саме 1/3 та 2/3 частки відповідно, так і на сьогоднішній день. Судом встановлено, що зазначені в правовстановлюючих документах частки співвласників не відповідали на момент набуття ними права і не відповідають їх реальним часткам на сьогоднішній день, що підтверджується [PERSON] розрахунку ідеальних часток та архівною довідкою виданою ОКП КООБТІ від 11.03.2015 р, згідно якої реальні частки співвласників ще з 1980 року складають 23/100 ч. [PERSON] та 77/100 ч. [PERSON], що вказує на значне зменшення частки позивача від умов укладеної угоди і не відповідає частці зазначеній в його правовстановлюючому документі - 12/25, на яку позивач і посилається як на підставу збільшення частки земельної ділянки від існуючого порядку. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 25 грудня 1996 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що порядок використання й розпорядження спільною земельною ділянкою визначається насамперед самими співвласниками жилого будинку залежно від розміру їх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 42 ЗК бере до уваги їх угоду з цього приводу при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на будинок і для яких ця угода також є обовязковою. Це правило стосується й випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Судом відповідно встановлено, що на даний час і на час виникнення часткової власності кожна сторона є самостійним власником своєї частини нерухомого майна, яка має окремі входи-виходи, технічне та технологічне забезпечення тощо. Сторони в суді визнали, що будинок поділено та використовувався згідно угоди 1959 року, але позивач хоче збільшити свою частку в землі, тому що в правовстановлюючому документі його частка складає 12/25 частини домоволодіння. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів, що визнана ним угода в частках щодо житлового будинку ущемляє його законні права інтереси, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, або фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки. Також встановлено, що частки співвласників були визначені в 1966 році у звязку з спорудженням господарських будівель. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради народних депутатів і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Суд не приймає до уваги результати досліджень судової земельно-технічної експертизи від 17.01.2015 року в частині запропонованих варіантів розподілу земельної ділянки до часток співвласників (12/25 та 13/25) як такі, що не відповідають первинним часткам та установленим у суді фактичним. Клопотань про проведення додаткових досліджень сторонами не подавалось. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визначити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до чинного законодавства та порядку, визначеного попередніми землекористувачами в домоволодінні, що відповідає фактичному користуванню на сьогоднішній день, та підстав для зміни якого немає. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial