Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором позики в сумі 337 000,00 гривень. Позов мотивує тим, що [PERSON] позичив в нього 337 000,00 гривень, що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути отриману суму грошей до 14.02.2012 року. Крім того, позивач вважає, що між ним та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються ст.1046 ЦК України, а укладений між ними договір - відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Відповідач, не зважаючи на його прохання, суму боргу добровільно не повернув, а відтак позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість в сумі 337 000,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у ньому, при цьому не зміг зазначити дату та місце укладення договору позики, оскільки вважає такі не істотними умовами договору. Між тим, додатково пояснив, що інших доказів на підтвердження позовних вимог, крім наданої суду розписки, не має. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із тексту наданої позивачем розписки, особа на ім'я [PERSON] зобов'язувався повернути позивачу [PERSON] отримані в борг грошові кошти в сумі 337 тис. грн. (три тридцять сім тисяч грн.) 14.02.2012 року, при цьому зазначена сума позики не може вважатися дрібною, оскільки перевищує розмір передбачений ст.208 ЦК України. В силу вимог ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відтак, факт укладення договору позики такої великої суми грошей не був підтверджений іншими письмовими доказами. Боргові документи повинні підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість, рід та якість, по-друге, волевиявлення боржника у певний строк повернути речі. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Доводи позивача та його представника про те, що саме відповідач отримав у позику в розмірі 337 000,00 гривень, згідно з наданою розпискою не заслуговують на увагу суду, оскільки сам по собі факт підписання стороною тексту розписки, без передачі грошей не породжує у майбутньому для позичальника обов'язку повернути обумовлену розпискою суму грошей. В силу змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, суд погоджується, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні встановлювати справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Між тим, суд позбавлений можливості утотожнити відповідача як особу вказану в досліджуваній розписці та встановити розмір боргового зобов'язання, некоректно відображений у згаданій вище розписці, яка також не містить дату та місце складання. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, а судом під час розгляду справи не встановлено, наявність боргових зобов'язань, оскільки факт отримання чи неповернення суми позики та правдивість розписки не підтверджено належними та допустимими доказами. Враховуючи вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем та його представником не доведені обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та не надані докази, які й не здобуті судом, а тому в задоволенні позову слід відмовити. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed