Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на його користь суму вкладу в розмірі 205000 грн. 00 коп.. В обґрунтування позову зазначає, що 03 листопада 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) № 313731/33973/3-14 «Нові гроші», а 04 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) № 313731/18552/3-15 «Стандарт». Пунктом 1 договору № 313731/18552/3-15 «Стандарт» загальна сума вкладу (депозиту) складає 205000 грн. 00 коп. Позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення вкладу (депозиту) через касу банку в національній валюті. Гроші потрібні для проведення медичної операції (шунтірованіе). Відповідач до цього часу відповіді позивачу не надав та гроші не повернув, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, поклався на суд у вирішені позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 листопада 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір-заява №313731/339773/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті. Згідно пункту 1 вказаного договору-заяви вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 205000 грн. на строк з 03 листопада 2014 року по 03 лютого 2015 року, у порядку та на умовах визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті. Крім того, п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Строк розміщення вкладу визначений п. 1 договору-заяви, не може бути продовжений сторонами, про що зазначено в п. 7 вказаного договору-заяви. 04 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір-заява №313731/18552/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 місяці в національній валюті. Згідно пункту 1 вказаного договору-заяви вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок № 2630.1.063136.002 у сумі 205000 грн. на строк з 03 лютого 2015 року по 03 травня 2015 року, у порядку та на умовах визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті. Крім того, п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Строк розміщення вкладу визначений п. 1 договору-заяви, не може бути продовжений сторонами, про що зазначено в п. 7 вказаного договору-заяви. 06 травня 2015 року [PERSON] звернувся до банку з заявою, в якій просив повернути банківський вклад в сумі 205000 грн. 00 коп., які необхідні йому для проведення медичної операції з наданням медичної документації. Відповідно до п. 6.3.2. Основних умов, банк зобов'язаний при припиненні дії Договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок. Відповідч відповіді не надав, жодних дій по поверненню депозитного вкладу не здійснив. Умови депозитного договору встановлюють обов'язок банка повернути вкладникові депозит по закінченні строку дії депозитного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Пунктом 6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Строк дії договору складає з 04 лютого 2015 року по 04 травня 2015 року. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі -Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення вкладу зі спливом встановленого договором-заявою строку, проте відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З 04 травня 2015 року (дати повернення коштів, зазначеної в Договорі) і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу Депозитний вклад та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, тим самим не виконав своїх зобов'язань за Договором. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про невідповідність дій банку вимогам закону та умовам укладених з банком договорів. Адже, відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний повернути вклад зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу у зв'язку з закінченням строку дії договору, а відмова від такої видачі є неправомірною. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 205000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, позивача, звільнено від сплати судового збору, а тому він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 205000 грн. 00 коп., а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2050 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved