Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку він є власником земельної ділянки площею 8,37 га в межах території Єрмолівської сільської ради Баштанського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається із земельних ділянок площею 5,82 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,55 га кадастровий номер [NUMBER] . 01.12.2004 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років, який після закінчення строку його дії був пролонгований ще на 7 років. У жовтні 2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому земельної ділянки, однак останнім було надано позивачу договори оренди вище вказаних земельних ділянок від 01.12.2013 року строком на 10 років та акти приймання - передачі земельних ділянок. При цьому позивач зазначає, що не підписував договори оренди належних йому земельних ділянок, у зв`язку з чим просив визнати договори від 01.12.2013 року оренди земельних ділянок площею 5,82 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,55 га кадастровий номер [NUMBER] , укладені між [PERSON] та ПП «Злагода» недійсними. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов не визнав, надавши до суду відзив про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки після закінчення строку дії договору оренди від 2004 року, який був укладений на 7 років та зареєстрований 02.11.2006 року Миколаївською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», між сторонами було укладено нові договори оренди двох земельних ділянок від 2013 року. Примірники вказаних договорів були надані для підписання дочці позивача, яка через деякий час повернула їх орендареві з підписами в графі орендодавець, у зв`язку з чим відповідачем було зроблено висновок про підписання примірників договорів оренди самим позивачем. Відповідач заперечив факт пролонгації договору оренди землі від 01.12.2004 року, оскільки між сторонами не було укладено додаткову угоду про до вказаного договору оренди. Також відповідач зазначив, що примірники договорів оренди землі від 01.12.2013 року ним було надано позивачу одразу після їх реєстрації, тому твердження позивача про отримання вказаних договорів у жовтні 2018 року є неправдивими та нічим не доведеними. Крім того, з 2013 року відповідач продовжував сплачувати позивачу орендну плату за користування вище вказаними земельними ділянками, що вказує на обізнаність позивача про наявність між сторонами договірних правовідносин. Відповідачем також вказано, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки договори були укладені 01.12.2013 року, право оренди зареєстроване 25.03.2015 року, а з позовом позивач звернувся лише 04.12.2018 року, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши, що наданий експертом висновок викликає сумнів в його обґрунтованості, а тому не доведено, що договори не були підписані позивачем, крім того позивач не довів, що оспореними договорами порушено його права, як це передбачено правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в рішенні по справі №6-111цс14, крім того, вважав, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки з часу укладення оспорених договорів та їх реєстрації в у відповідному Державному реєстрі до часу подання позивачем позову минуло більше трьох років. Процесуальні рішення у справі: Позов надійшов до суду 06.12.2018 року. 11.12.2018 року відкрито провадження у справі. 08.01.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 26.02.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 07.03.2019 року від представника відповідача надійшли заперечення. 20.03.2019 року ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області за клопотанням представника позивача по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та провадження по справі до закінчення проведення експертизи зупинено. 03.06.2019 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору оренди землі від 01.12.2004 року загальною площею 8,37 га, укладеного між [PERSON] та ПП «Злагода»; копію акту про передачу та прийом земельної ділянки; копію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 8,37 га в межах території Єрмолівської сільської ради Баштанського району від 25.10.2004 року; копію кадастрового плану земельних ділянок; копію договору оренди землі від 01.12.2013 року; копію акту про передачу та прийом земельної ділянки площею 2,55 га; копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 2,55 га; копію договору оренди землі від 01.12.2013 року; копію акту про передачу та прийом земельної ділянки площею 5,82 га; копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 5,82 га; висновок експерта № 80 від 24.04.2019 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку позивач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 5,82 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,55 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в межах території Єрмолівської сільської ради Баштанського району. 01.12.2013 року між ПП «Злагода» та [PERSON] було укладено два договори оренди належних останньому земельних ділянок площею 5,82 га та 2,61 га. Відповідно до висновку експерта № 80 від 24.04.2019 року підписи від імені орендодавця [PERSON] у вказаних договорах оренди землі виконані не [PERSON] , а іншою особою. Згідно з пунктом другим частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Статті 14, 15 Закону України «Про оренду землі» визначають, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та істотними умовами вказаного договору є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Комплексний аналіз процитованих вище положень закону вказує на те, що у разі, якщо сторона правочину, не підписавши письмовий договір оренди землі, не закріпила належним чином своє волевиявлення, в тому числі і щодо істотних умов договору, а відсутність таких істотних умов в договорі оренди, рівно як і відсутність належним чином закріпленого волевиявлення сторони щодо таких істотних умов, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Дослідженим в судовому засіданні комплексом доказів, які узгоджуються в цій частині між собою, доведено, що під час укладання оспорених договорів, текст договорів було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою для визнання таких договорів недійсними. Заперечення представника відповідача щодо того, що висновок експерта № 80 від 24.04.2019 року є сумнівним, через те, що експерт використав недостатню кількість матеріалів та порушив відповідні положення Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, суд вважає необґрунтованою, оскільки при складенні даного висновку експерт, будучи попередженим про кримінальну відповідальність надав чітку відповідь на поставлені на експертизу питання, у висновку докладно описані проведені експертом дослідження з проставленням відповідних відміток про дослідження конкретних документів з підписами позивача, чітко зазначені ознаки та розбіжності в підписах позивача та досліджуваних підписах на договорах, на підставі яких експерт зробив висновок, тому відсутні підстави для неприйняття вказаного доказу судом, оскільки він є допустимим та належним. Повідомлені відповідачем обставини укладення вказаних договорів, щодо того, що екземпляри договорів були передані відповідачем ПП «Злагода» дочці позивача [PERSON] , яка на той час працювала у відповідача, для того щоб вона їх надала на підпис позивачу та вона повернула відповідачу вже підписані договори, - не має правового значення для вирішення даного позову, оскільки сторонами суду не надано доказів того, що [PERSON] мала відповідні повноваження на укладення або іншу участь в укладенні вказаних договорів від імені позивача, натомість визначальним для даної справи є саме обставини того, чи підписувала вказані договори позивач та чи погоджувала вона таким чином у встановленій законом формі всі істотні умови даних договорів оренди землі. Не спростовує обґрунтованості позовних вимог і посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в рішенні по справі №6-111цс14, за якою для визнання договору оренди недійсним необхідне встановлення факту порушення прав позивача. По-перше, вказане рішення суду касаційної інстанції стосувалось інших обставин, аніж ті, які є предметом даного судового розгляду, а саме випадку, коли ставилась вимога про визнання недійсним договору оренди землі у зв`язку з відсутністю в ньому визначеної ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови (а саме умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки), що саме по собі не є свідченням порушення прав орендодавця. По-друге, у випадку, який є предметом судового розгляду, відповідно до висновку експерта встановлено, що позивач не підписувала оспорені нею договори, а, отже, - не погоджувала викладені в тексті таких договорів відповідні істотні умови договорів, в першу чергу, умови щодо строку дії договорів оренди. А тому цілком очевидно, що неузгодження стороною договору такої істотної для неї умови, як строк дії договору порушує права власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном. При цьому, твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які він зобов`язаний надати суду відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, на підтвердження того, що дійсно позивач був достеменно обізнаний про укладення між ним та ПП «Злагода» саме договорів оренди землі від 01.12.2013 року, враховуючи відсутність підписів останнього на вказаних договорах та відсутність доказів того, що позивач брав будь-яку участь в укладенні таких договорів, або отримав примірники вказаних договорів в лютому 2014 року, про що зазначає відповідач, натомість сторони не заперечували, що між ними існували договірні відносини щодо оренди даних земельних ділянок на підставі іншого раніше укладеного договору оренди землі, тому сам по собі факт отримання позивачем орендної плати за землю та факт користування відповідача земельними ділянками позивача протягом останніх років ще не може бути доказом того, що позивач був обізнаний про укладення та погодив умови оспорених ним договорів оренди землі від 01.12.2013 року. Не спростовують таких висновків суду і посилання представника відповідача на те, що відомості про право користування відповідача земельними ділянками позивача були зареєстровані у відповідних державних реєстрах, доступ до яких відкритий, та позивач міг дізнатись про укладення договорів та отримати дану інформацію з вказаних реєстрів. В таких реєстрах підлягають реєстрації не власне договори оренди (а предметом даного позову є саме недійсність договорів оренди), а право користування нерухомістю (землею), при цьому, як вказано вище, відповідач до укладення оспорених договорів користувався землею позивача на підставі раніше укладеного договору оренди. За такого, часом, коли позивач міг та повинен був дізнатись про порушення своїх прав щодо вимог про недійсність договору оренди землі може бути лише час, коли позивач дізнався про факт укладення від його імені договорів від 01.12.2013 року та про їх зміст та саме з цього часу у позивача виникло право на позов. Така правова позиція щодо початку перебігу строку позовної давності за вимогами про визнання договору оренди землі недійсним висловлена в постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року по справі №6-48цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №575/476/16-ц. Позивачем вказано, що він дізнався про наявність оспорених ним договорів лише в жовтні 2018 року, отримавши їх примірники у відповідача, вказана обставина відповідачем належними та допустимими доказами не спростована та не доведено, що позивач був раніше обізнаний про факт укладення договорів від 01.12.2013 року, за такого, строк позовної давності за вимогами про визнання договорів недійсними не сплив. За встановлених обставин, позов [PERSON] до Приватного підприємства «Злагода» про визнання договорів оренди землі недійсними підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору та витрати за проведення експертизи на користь позивача, який відповідно до наявних у справі платіжних документів сплатив 1410 грн судового збору, хоча відповідно до визначених на 2018 рік ставок судового збору за двома вимогами про визнання договору недійсним мав сплатити меншу суму в розмірі 1409,60 грн (704,80 грн х 2), та сплатив 2250,24 грн витрат на оплату експертизи, обов`язок по сплаті яких позивачем був визначений ухвалою суду про призначення експертизи від 20.03.2019 року. За такого, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 3659,84 грн. На підставі викладеного, ст. 14, 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 203, 215 ЦК України,

Outcome: approved