Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 6 000 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 73,97 грн., посилаючись на те, що він 02.04.2013 р. передав в борг відповідачу 6 000 гривень, про що останній склав розписку та зобов'язався повернути борг до 02.06.2013 року. Проте відповідач гроші не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією та телеграми за зареєстрованим місцем проживання. Телеграма відповідачу не доставлена, квартира зачинена, адресат по повідомленню за телеграмою не з'явився. З відомостей АДП ГУДМС, УДМС України в (у) Харківській області, вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України телеграма вважається врученою відповідачу належним чином. Зі згоди представника позивача та наявності підстав передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А ч. 2 цієї статті зобов'язує боржника який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми . Як вбачається з розписки відповідач взяв в борг у позивача гроші в сумі 6 000 гривень і зобов'язався повернути гроші до 02.06.2013 р. , але, як і в погоджений договором строк повернення боргу, так і на дату подання позовної заяви борг не сплатив, а тому позивач має право вимагати оплати відповідачем боргу, а також три проценти річних від простроченої суми. Аналізуючи зібрані докази, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача борг у сумі 6 000 грн. та 3 % відсотки річних - 73 грн. 97 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved