Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. До початку розгляду справи по суті, змінив підстави позову, подав до суду заяву в якій просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселити його в зазначену квартиру. В обґрунтування позову посилався, що спірна квартира з 16.09.2003 року належить йому на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] раніше була власницею спірною квартири і з цих підстав вона та її родина, відповідачі по справі, мали право користування зазначеною квартирою. В звязку з тим, що право власності на спірну квартиру перейшло до нього, вважає що відповідачі втратили і право користування квартирою. Посилаючись на норми діючого законодавства, зокрема ст.169 ЖК України, просив вилети відповідачів зі спірною квартирі, а його вселити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, в подальшому, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в судове засідання не зявився, в позові зазначив, що не заперечує про прийняття рішення в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що вона та її родина, в тому числі її неповнолітній син - [PERSON], [INFO], зареєстровані в спірній квартирі з 2002 року по теперішній час, іншого житла вони не мають, просила надати час для врегулювання спору мирним шляхом, проте в подальшому в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON] неодноразово належним чином повідомлялись про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник Органу Опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради повідомлений належним чином про день та час розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неприбуття суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні правовідносини. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач є власником квартири [ADDRESS] в мсті Маріуполі, на підставі договору купівлі-продажу за № 1249 від 16.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстрацій номер 2663621 (а.с. 3) Зазначені відомості підтверджені інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с. 18-19) Згідно копії особового рахунку за № 6712, виданої ПП «Ваш двір», в спірній квартирі зареєстровані з 05.04.2002 року [PERSON].О., [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі з 02.07.2003 року.(а.с.8) Факт реєстрації місця проживання відповідачів за адресою в спірній квартирі підтверджено довідками Орджонікідзевськоговіділу ГУ ДМС України в Донецької області ( а.с.43-47) Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності власний будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладатиінші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Разом, з тим, відповідно ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що сторони не є членами однієї сімї. Відповідач є власником спірної квартири, починаючи з 16.09.2003 року, відповідачі зареєстровані та постійно проживають в спірній квартирі з 05.04.2002 року по теперішній час. Позивач до суду з позовом про виселення відповідачів звернувся лише у вересні 2015 року, тобто протягом дванадцяти років, позивач до суду з вимогами про виселення відповідачів не звертався, що свідчить, що протягом тривалого часу, позивач визнавав за відповідачами права користування спірною квартирою. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що при таких обставинах, між сторонами з 16.09.2003 року фактично склалися стосунки договору найму житлового приміщення, яке належить особі на праві приватної власності, на невизначений строк. Відповідно до ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. У відповідності до положень ч. 2 ст.825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за житло за шістьмісяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Проте позивачем не доведено, що відповідачі здійснювали передбачені законом дії, які є підставою для позбавлення їх права користування житловим приміщенням. Окрім того, в межах дії договору найму, згідно з ч. 3 ст. 168 ЖК України, позивач не може просити визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням чи виселити їх, оскільки перед умовою таких дій, договір найму має бути розірваний з послідуючим виселенням відповідачів на підставі ст. 169 ЖК України, про що позивач не ставив питання у позовній заяві. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного права, тому позовні вимоги про виселення є незаконними і не обґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Щодо вимог позивача про його вселення в спірну квартиру, суд виходить з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження, того, що відповідачі перешкоджають йому вселитися в спірну квартиру, тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, тягар доказування обставин на які сторони покладаються як на підстави своїх вимог та заперечень, покладається на сторони. На підставі ст. 88 ЦПК Україні судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави, оскільки позивача звільнено від оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed