Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Одеській завод будівельно-обробних машин» про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, посилаючись на те, що в період з 19.01.04 року по 14.11.2011 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Одеській завод будівельно-обробних машин». Згідно наказу № 32 -К від 14.11.2011 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням та йому виплачена заробітна плата по день звільнення. Оскільки, на час звільнення [PERSON] відповідачем не виплачений належний йому розрахунок при звільненні, який складається з грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, він вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та в остаточній редакції позову просив суд стягнути з відповідача на його користь такі суми: 5385,6 гривень - компенсацію за невикористані щорічні відпустки, 7926,08 гривень - суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду у розмірі - 2000,00 гривень, а всього 15 311,68 гривні. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що працював на підприємстві ВАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» з 19.01.2004 року по 14.11.2011 року. При звільненні йому була виплачена заробітна плата за час роботи у листопаді до 14.11.2011 року та заборгованість по заробітній платі, яка утворилася за період роботи у 2011 році. При звільненні на підприємстві по відомості він отримав - 2796,60 гривень та вважає що до цієї суми увійшла заробітна плата за листопад 2011 року та заборгованість по заробітній платі, яку відповідач йому заборгував за 2011 рік. Також позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача, він втратив нормальні життєві стосунки, було порушено його ділову репутацію в очах оточуючих. Позивач вважає, що незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, стягнення якої передбачено статтею 237-1 КЗпП України. З метою відновлення свого порушеного права, позивач звернувся з вказаним позовом до суду і в останній редакції уточнень до позовних вимог просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ВАТ «Одеській завод будівельно-обробних машин» на його користь - 5385,6 гривень - компенсацію за невикористані щорічні відпустки, 7926,08 гривень - суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суму моральної шкоди у розмірі - 2000 гривень, а всього 15 311,68 гривні. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та показав суду, що позивач дійсно працював на підприємстві з 19.01.1996 року по 14.11.2011 року, отримував заробітну плату, заборгованостей не мав. [PERSON] в період роботи постійно надавалися щорічні відпустки, що підтверджується наданими до суду документами, а саме: наказами про надання відпусток, табелями обліку робочого часу за зазначений період, розрахунковими листками, особовими рахунками, особовою карткою. Представник відповідача пояснив, що дійсно за період з 19.01.2008 року по 14.11.2011 року [PERSON] не надавалися щорічні відпустки, але при звільненні йому нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за цей період тривалістю 92 календарних днів. Виплата [PERSON] грошової компенсації за 92 календарних дні невикористаної щорічної відпустки підтверджується відомістю на виплату грошей № СФ-0000021 за листопад 2011 року, в якій позивач розписався особисто. Представник відповідача визнав, що виплата грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні було здійснено не у день звільнення позивача. тому вважає, що позивач має право на отримання компенсації за період затримки у розмірі 1 658, 88грн. Представник відповідача у задоволенні позовних вимог у іншій частині заперечував. Вислухавши пяснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, надавши належну правову оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, провіривши необхідні розрахунки, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 19 січня 2004 року був прийнятий на роботу у ВАТ « Одеській завод БОМ», що підтверджується наказом № 11 К від 15.01.2004 року. Відповідно до наказу № 32-К від 14.11.2011 року ВАТ «БОМ» про припинення трудового договору. [PERSON] звільнений з роботи 14 листопада 2011 року, за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються трудовою книжкою, де під порядковим номером 19 значиться запис « звільнений за власним бажанням відповідно до вимог статті 38 КЗпП України» яка скріплена печаткою підприємства ВАТ «Одеський завод БОМ». Згідно статі 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. В силу статі 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статі строк виплатити не оспорювану ним суму. Перевіряючи обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення компенсації за дні невикористаних відпусток, суд звернув увагу на наступне. Як передбачає стаття 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні ( основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи ( посади) і заробітної плати. Згідно ст.75 ч.1 КЗпП України, ст.6 ч.1 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується від дня укладення трудового договору. Згідно статі 83 ч.1 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Позиція сторони позивача ґрунтується на тому, що [PERSON] не використано щорічні відпустки за період роботи на підприємстві з 19.01.2004 року по 14.11.2011 року. Разом з тим, з твердженням позивача суд не погоджується, тому що представником відповідача подані до суду належним чином завірені копії документів, підтверджуючих надання [PERSON] щорічних відпусток за цей період, а саме: копія наказу № 240 К про надання чергової відпустки за період роботи з 19.01.04р. по 19.01.05р. тривалістю 24 дні; копія наказу № 167 К про надання чергової відпустки за період роботи з 19.01.05р. по 19.01.06р. тривалістю 24 дні; копія наказу № 134 К про надання чергової відпустки за період роботи з 19.01.06р. по 19.01.07р. тривалістю 24 дні; копія наказу № 171 К про надання чергової відпустки за період роботи з 19.01.07р. по 19.01.08р. тривалістю 24 дні; Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Досліджені в ході розгляду справи, належним чином завірені копії наказів про надання відпусток позивачу, судом враховуються як докази, що підтверджують заперечення на позов представника відповідача в тієї частині що позивачу за період роботи з 19.01.2004 року по 19.01.2008 року щорічні відпустки надавалися у відповідності з діючим законодавством. Суд вважає зазначені копії документів належними та допустимими доказами, тому як вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в порядку встановленому законодавством України. Представлені накази про відпустки підписані керівниками підприємства відповідача, працюючими на підприємстві у різні роки, накази містять оригінальні підписи цих посадових осіб. Надання щорічних відпусток у зазначений час також підтверджується представленими до суду особовою карткою [PERSON], особовими рахунками, табелями обліку робочого часу та розрахунковими листками за грудень 2004р.-січень 2005р.; листопад 2005р.; серпень 2006р.; жовтень 2007р. З цих підстав суд вважає, що за період роботи з 19.01.2004 року по 19.01.2008 рік позивачу надавалися щорічні відпустки у встановленому законом порядку. В судовому засіданні також встановлено, що на час звільнення [PERSON] з роботи, тобто 14.11.2011 року, йому підлягала до виплати грошова компенсація за 92 календарних днів невикористаних щорічних відпусток. Як вбачається з розрахункового листка по заробітній платі [PERSON] за листопад 2011 року, його посадовий оклад складає - 995 гривень в місяць. У листопаді 2011 року [PERSON] нараховані по окладу - 452,27 гривень, відпускні - 3 002 гривень 88 копійок. Далі вказано, що належить до виплати 3 672 гривень 53 копійок, виплачено протягом місяця - 875,93 копійок. Заборгованість підприємства на кінець місяця - 2796 гривні 60 копійок. [PERSON] в судовому засіданні наполягав на тому , що відпускні нараховані він не отримував, а грошові кошти у розмірі 2796 гривні 60 копійок які він отримав згідно відомості на виплату грошей № СФ -0000021за листопад 2011 року, це його заробітна плата за листопад та розрахунок заборгованості підприємства перед ним по заробітній платі, яка утворилася за відпрацьований ним 2011 рік, з якою підприємство розрахувалося при його звільненні. Представник відповідача категорично заперечував проти пояснень [PERSON] доводячи протилежне, а саме що підприємство на момент звільнення [PERSON] не мало заборгованості перед ним по заробітній платі, а гроші які підлягали виплаті при звільненні - були саме компенсацією за невикористані 92 календарних дня щорічних відпусток. Представником ВАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» до суду надані копії платіжних відомостей про отримання позивачем заробітної плати, які він підписував особисто, а саме: платіжна відомість № СФ-0000002 за січень 2011 року, згідно якої позивач отримав - 430,00 гривень, платіжна відомість № СФ - 0000003, згідно якої за січень 2011 року отримано - 413,55 гривень, платіжна відомість № СФ - 0000005 за лютий 2011 року за якою отримано - 430,00 гривень, за платіжна відомість № СФ-0000007 за лютий 2011 року за якою позивач отримав - 413,55 гривень, платіжна відомість № СФ 0000008 за березень 2011р. за якою отримано - 430,00 гривень, платіжна відомість № СФ 0000009 за березень 2011р. за якою отримано - 413,55 гривень, платіжна відомість № СФ 0000013 за квітень 2011р. за якою отримано - 859,74 гривень, платіжна відомість № СФ 0000014 за травень 2011р. за якою отримано - 859,74 гривень, платіжна відомість № СФ 0000016 за червень 2011р. де позивачем отримано - 859,74 гривень, платіжна відомість № 0000017 за липень 2011 року за якою отримано - 859,74 гривень, платіжна відомість № 0000018 за якою позивачем отримано у серпні 2011 року -869,06 гривень, платіжна відомість № СФ 0000019 згідно з якою у вересні 2011р. отримано - 869,06 гривень, платіжна відомість № СФ 0000020 згідно з якою позивачем за жовтень 2011р. отримано - 875,93 гривень. З цих підстав суд вважає недоведеною правову позицію позивача, що отримана ним за відомістю № СФ 0000021 від грошова сума у розмірі -2796 гривні 60 копійок є саме заборгованістю по заробітній платі за 2011 рік, яку мало підприємство перед ним на час звільнення. Під час судового розгляду також встановлено, що за ініціативою позивача та інших працівників підприємства, які звільнилася з роботи та не погодилися з розрахунком при звільненні, Територіальною державною інспекцією праці у Одеській області була проведена перевірка додержання законодавства про працю Відкритим акціонерним Товариством «Одеський завод будівельно-обробних машин». Перевірка проводилася головним державним інспектором праці Лящук Н.І. за участю головного бухгалтера Охоти Л.Ю. з відома керівника на підставі виконання службових обов'язків, згідно Положення про Держнаглядпраці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року № 50 за дорученням прокуратури міста Одеси. Як вбачається з акту перевірки № 15-01-071/0020 від 18.01.2012 року, складеного державним інспектором праці Територіальної державної інспекції праці у Одеській області Лящук Н.І., перевіркою встановлено, що на Товаристві порушуються вимоги статі 116 КЗпП України щодо виплати всіх належних працівнику від підприємства сум в день звільнення. Перевіркою встановлено, що [PERSON] звільнений 14.11.2011 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Належні при звільненні суми виплачені працівнику не в день звільнення ( відомість на виплату грошей № СФ -0000021 за листопад 2011 року від 20.12.2011 року). Перевіркою також встановлено, що [PERSON] нараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 19.01.2008 року по 14.11.2011 року 92 календарних дня. Вищенаведене свідчить про порушення вимог ч. 5 статі 80 КЗпП України щодо заборони не надання відпустки повної тривалості протягом двох років підряд. Інших порушень Територіальна державна інспекція праці у Одеській області не виявила. З представленого до суду рахункового листа [PERSON] вбачається, що головний бухгалтер ВАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» розрахував суму відпускних належних [PERSON] за 92 календарних днів, враховуючи положення Постанови кабінету Міністрів України « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року. Як зазначає п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 100 від 08 лютого 1995 року ( надалі - Порядок), нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Світкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Суд вважає, що дії головного бухгалтера підприємства при розрахунку відпускних [PERSON] в повному обсязі відповідають вимогам даної Постанови та у суду не виникає сумнівів щодо правильності наданих розрахунків. Таким чином в ході розгляду справи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу на підприємстві ВАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» та наведених вище висновків суду, [PERSON] не має права на грошову компенсацію невикористаних щорічних основних відпусток за будь-яких період часу. В судовому засіданні встановлено, а також не заперечується представником відповідача, що при звільненні [PERSON] отримав належні йому до виплати суми не в день звільнення, 14.11.2011 року, а 20.12.2011 року. Враховуючи, що відповідачем порушені строки розрахунку з позивачем, тому за період від часу звільнення (з 14.11.2011 року ) до дня фактичного розрахунку (до 20.12.2011 року) йому повинна бути виплачена середньомісячна заробітна плата. Таким чином, з ВАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» підлягає стягненню грошова компенсація за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] у розмірі середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку. Згідно довідки про середню заробітну плату, розмір заробітної плати [PERSON] у вересні 2011р. становив 986, 52 грн. та у жовтні 2011р. - 995, 00 грн. Відповідно до п.п. 2,3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, розмір середнього заробітку за час затримки рорахунку при звільненні позивача повинен обчислюватись, виходячи з кількості робочих днів у вересні та жовтні 2011р. - 43 роб.дн., та середнього заробітку за два місяці - 1 981, 52грн., тому середньоденний заробіток [PERSON] становить: 1 981, 52грн : 43 роб.дн = 46, 08грн. Оскільки відповідач розрахувався із позивачем 20.12.2011р., то стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за 16 днів у листопаді 2011р., та за 20 днів у грудні 2011р., що разом складає - 36 дні. В зв'язку з цим, розмір компенсації среднього заробітку за час затримки складає: 46, 08грн Х 36 дні = 1 658, 88грн. В судовому засіданні також встановлено, що затримка розрахунку при звільненні позивача завдала [PERSON] моральної шкоди, тому що він розраховував отримати всі належні йому виплати своєчасно, він морально страждав, втратив нормальні життєві зв'язки. Враховуючи принцип разумності та справедливості, розмір моральної шкоди суд оцінює в 200,00 гривень.

Outcome: partial