Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 08 вересня 1995 року перебуває з відповідачем в шлюбі, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №136, в період якого у них народилася спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння з відповідачкою та її сином від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], оскільки він не працює, знаходиться на утриманні матері, але у них також є і спільна дитина, якого відповідачка не помічає за проблемами старшого сина, не виділяє кошти на утримання та зовсім не приділяє уваги як мати. Спільне господарство вони вже давно не ведуть, проживають в одному будинку як сусіди: він - з їх спільним сином, а відповідачка - зі своїм старшим сином. Підставою розірвання шлюбу є те, що відповідачка постійно спонукає старшого сина на кримінальні правопорушення стосовно нього, а 09 грудня 2014 року Солонянським районним судом було винесено вирок з приводу нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень йому - [PERSON] Позивач та його представник (а.с.4-5), які повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.28,29,31,32), у судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] та його представник подали до суду письмову заяву (а.с.35), за якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав розірвати шлюб, а справу розглядати у його відсутність. В судовому засіданні 12 березня 2014 року позивач та його представник позов про розірвання шлюбу підтримали, при цьому позивач пояснив суду, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння з відповідачкою та її сином від першого шлюбу, так як він ніде не працює і знаходиться на утриманні відповідачки, в той час як у них є спільна неповнолітня дитина, яку відповідачка не помічає за проблемами старшого сина, який здійснив побиття позивача, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за вироком суду, не приділяє йому уваги як мати, в звязку з чим збереження сімї є неможливим. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.30,33), у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву, за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позов не визнала та заперечувала проти розірвання шлюбу, оскільки вважала, що сімю можна зберегти, надавши їм ще раз строк на примирення терміном 2 місяці. В судовому засіданні 12 березня 2014 року відповідач позов не визнала, вважала, що сімю можна зберегти та прохала надати строк на примирення, при цьому пояснила, що з відповідачем і на день розгляду справи судом проживають в одному будинку, при цьому мають окремий бюджет з 2001 року, а на протязі останнього року з лютого 2014 року не ведуть і спільне господарство не проживає з позивачем однією сімєю з 2012 року. Також зазначила, що старший син з жовтня 2014 року з ними не проживає, вона намагалась примиритись з позивачем, але її доводи він сприймає частково. Спору щодо місця проживання дитини, яка проживає з нею та позивачем в одному будинку, та щодо спільного майна поки що не має. В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 08 вересня 1995 року перебувають з відповідачем в шлюбі, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №136 (а.с.8), в період якого у них народилася спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.9), який після фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами проживає з ними в одному будинку, що вбачається з довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.7). Спільне життя в сімї не склалося через відсутність взаєморозуміння та конфліктів з приводу старшого сина відповідачки, який застосовував насильство до позивача та здійснив його побиття, що в лютому 20124 року привело до припинення між сторонами спільного господарства, хоч вони і проживають в одному будинку. Сторони тривалий час не мають спільного бюджету, а наданий судом згідно ухвали суду від 12 березня 2015 року трьохмісячний строк на примирення не привів до збереження сімї, при цьому відповідач в судове засідання не зявилась та не повідомила суду, чи вчинялись нею будь-які дії протягом цього терміну для збереження сімї, тому судом не приймаються доводи відповідачки про те, що сімю можна зберегти, надавши їм ще раз термін на примирення строком два місяці, проти чого заперечував позивач, а зазначене свідчить про те, що на день розгляду справи судом сторони мір до збереження сімї не приймали, позивач зберігати сімю не бажає, про що свідчить подана до суду письмова заява щодо вирішення питання про розірвання шлюбу (а.с.35). Спору з приводу спільного майна, місця проживання дитини, яка проживає зі сторонами в одному будинку, та її утримання на день розгляду справи судом між сторонами не має. За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 Сімейного Кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved