Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 7720,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.04.2013 року близько 14.15 год. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав дорогу мопеду «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], та здійснив з ним зіткнення. Після зіткнення мопед «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], продовжив свій рух у некерованому стані та здійснив зіткнення ще з одним автомобілем. 11.09.2013 року вироком Солом'янського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він та його пасажир отримали тілесні ушкодження та були бригадою швидкої допомоги направлені до медичних закладів м. Києва де пройшли медичне обстеження та лікування. На лікування [PERSON] витратив 2420,00 грн. Мопед «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження відновленню не підлягав та був залишений на спец майданчику тимчасового утримання транспортних засобів. Вартість мопеда склала 5300,00 грн. Таким чином, сума загального відшкодування збитків складає 7720,00 грн. Крім матеріальної шкоди, позивачу також було завдано і моральну шкоду, яка полягала у емоційних стражданнях, які йому довелося перенести в результаті дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 10000,00 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, на пропозицію відповідача звернутись позивачу до страхової компанії для отримання виплати страхового відшкодування [PERSON] відмовився, у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів на право власності на мопед «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER]. З урахуванням викладеного, позивачем не вірно визначено спосіб свого порушеного права. Також зазначив, що за змістом вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2013 року не вбачається, що з підстав винних дій відповідача позивачу завдані матеріальні збитки, а також того, що позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження. Так само, позивачем не надано підтвердження понесення ним витрат на лікування та на утримання мопеду. Що стосується моральної шкоди, то в ній також відповідач та його представник просили відмовити з підстав її необґрунтованості. На підставі викладеного просили у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N6 від 27.03.92 року. «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).» Судом встановлено, що 16.04.2013 року близько 14.15 год. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав дорогу мопеду «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], та здійснив з ним зіткнення. Після зіткнення мопед «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], продовжив свій рух у некерованому стані та здійснив зіткнення ще з одним автомобілем. Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн. в дохід держави, без позбавлення права керування транспортним засобом. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивач в судовому засіданні зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він та його пасажир отримали тілесні ушкодження та були бригадою швидкої допомоги направлені до медичних закладів м. Києва де пройшли медичне обстеження та лікування. На лікування [PERSON] витратив 2420,00 грн. Мопед «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження відновленню не підлягав та був залишений на спецмайданчику тимчасового утримання транспортних засобів. Вартість мопеда склала 5300,00 грн. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 7720,00 грн., на що слід зазначити наступне. З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.04.2013 року вбачається, що мопед «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], внаслідок ДТП отримав пошкодження у вигляді: деформації передньої фари, деформації з відтиском, схожу на передню фару автомобіля «Шевролет Лаччеті», деформації сидіння, деформації та подряпин на лівій та правій бокових частинах. Слід зазначити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду лише щодо з'ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також вказати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 у разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Позивач зазначив, що мопед, в результаті пошкодження ДТП відновленню не підлягає. Однак, порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (із відповідними змінами), відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Вважається, що положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння. У будь-якому випадку обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. В ході розгляду справи, позивачу та його представнику судом неодноразово роз'яснювались права передбачені ст. ст. 27, 30, 31, 33 ЦПК України, якими вони не скористались. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В свою чергу, позивач та його представник в обґрунтування вартості мопеду «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER] та в обґрунтування пояснень, що мопед відновленню не підлягає, жодних доказів не надали так само як і не заявляли клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи. За таких обставин, враховуючи відсутність клопотання позивача та його представника, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення вартості мопеду в сумі 5300,00 грн., необхідно відмовити. Доводи позивача про те, що в результаті пошкодження мопеду «Хонда Джорно», д.н.з. [NUMBER], останній відновленню не підлягав та був залишений на спецмайданчику тимчасового утримання транспортних засобів по вул. Медовій, 3 у м. Києві, спростовуються постановою про зміну місця зберігання речового доказу від 25.04.2013 року, згідно якої встановлено, що 25.04.2013 року від позивача надійшла заява про передачу мопеду йому на зберігання і було постановлено, що речові докази, зокрема мопед, передати для подальшого зберігання позивачу; заявою позивача від 25.04.2013 року на ім'я слідчого про передачу на зберігання мопеду; розпискою позивача, що була прийнята слідчим від 25.04.2013 року, про те, що позивач зобов'язався зберігати у себе, не ремонтувати, не відчужувати та не передавати іншим особам до прийняття законного рішення суду у кримінальному провадження і те, що він попереджений про те, що даний мопед є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні і мопед буде зберігати в гаражному кооперативі по вул. Героїв Космосу в м. Києві. Аналогічно позивачем не надано підтверджуючих документів про вартість мопеду і те, що він є його власником. Надана в судовому засіданні накладна за №58432 від 05.01.2011 року не є належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК України та спростовується поясненнями, викладеними у протоколі допиту в якості свідка позивача [PERSON] від 25.04.2013 року, з яких вбачається, що мопед ним був придбаний приблизно в квітні 2012 року у свого знайомого [PERSON] та при купівлі вказаного мопеду вони не укладали жодних письмових угод. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач керував мопедом без номерних знаків, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, що також підтверджується протоколом допиту в якості свідка позивача [PERSON] від 25.04.2013 року, з якого також встановлено, що позивач на час ДТП не мав відповідної категорії водія, він її отримав після дорожньо-транспортної пригоди. Також, слід зазначити, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» на підставі полісу №АВ/51633817 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позивач був обізнаний про вказані обставини, оскільки він пропонував [PERSON] звернутись до страхової компанії. Проте, зазначена пропозиція була залишена позивачем без уваги, оскільки він не мав підтверджуючих документів права власності на мопед. Зазначені обставини позивач у судовому засіданні не спростував. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди пов'язаної із лікуванням позивача в сумі 2420,00 грн., то слід зазначити наступне. На підтвердження своїх вимог позивач надав копію квитанції з прибуткового касового ордеру на суму 1440,00 грн. з рахунком-фактурою від 18.04.2013 року на суму 1440,00 грн. Підтверджуючих документів на решту суми лікування, зокрема 980,00 грн. позивачем не надано. При цьому також слід зазначити, що з копії виписки медичної картки №537 від 23.04.2013 року, вбачається, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.04.2013 року по 23.04.2013 року з кінцевим діагнозом «Пошкодження лівої нирки. Паранефральна гематома зліва. Макрогематурія». Висновок: «ознаки забою лівої нирки із зміною структури у нижнього полісу, паранефральна гематома». Із висновку експерта №780/Е, який було долучено до матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16.04.2013 року позивачу була здійснена рентгенографія; 17 та 22 квітня 2013 року ультразвукове дослідження органів черевної порожнини. Тілесні ушкодження в дільниці лівої нирки за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження. Так і садна гематома тарана відноситься до легкого тілесного ушкодження. Не було виявлено закрито черепно-мозкової травми та струс головного мозку, як це було зазначено при попередньому діагнозі. Виходячи з того, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №17 в період з часу з 16.04.2016 року по 23.04.2016 року і з урахуванням того, що йому було зроблено дослідження органів черевинної порожнини, то можна дійти висновку, що позивач не міг залишити лікарню і роботи 18.04.2013 року багатошарову комп'ютерну томографію, з урахуванням чого у задоволенні вимог про відшкодування витрат понесених у зв'язку з лікуванням в сумі 2420,00 грн. слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., то слід зазначити наступне. З вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2013 року вбачається, що в межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12013110000000356, відносно [PERSON], було задоволено цивільний позов законного представника потерпілої [PERSON] - [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнуто з [PERSON] на його користь 3381,73 грн., в частині моральної шкоди стягнуто 30000,00 грн. Встановлено, в ході розгляду кримінального провадження позивач [PERSON] цивільний позов не подавав, потерпілим не визнавався. Крім того, з вироку вбачається, що [PERSON] в ході розгляду зазначеного кримінального провадження про будь-які ушкодження, внаслідок ДТП не повідомляв. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не довів тих обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed