Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, посилаючись на наступні обставини. 23 грудня 2012 року, відповідач в ході бійки, наніс позивачу тілесні ушкодження, чим спричинив йому відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи в області куті праворуч і ментальному відділі ліворуч, який згідно з висновком судово - медичної експертизи №123 від 29.01.2013 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та вимагають для свого загоєння строк понад 21 дня. Зазначені вище дії відповідача підпадають під ознаки кримінального злочину, передбаченого статтею 125 ч.2 КК України. Враховуючи, що позивач на момент завдання матеріальної шкоди не працював, а був студентом технікуму і його працездатність може розглядатися в його можливості відвідувати учбові зайняття в певний період часу, відповідач повинен відшкодувати позивачу втрату його професійної та загальної працездатності, виходячи з встановленого розміру мінімальної заробітної плати. ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік», ухваленим ВРУ 06.12.2012 року встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати на 2013 рік -1147 гривень. Отже відповідач повинен відшкодувати позивачу втрату його професійної працездатності за період з 23.12.2012 року по 27.02.2013 року в розмірі 2294 гривні. Крім того, відповідач, як особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати позивачу витрати на лікування, а саме витрачені кошти на придбання ліків в розмірі 265, 65 гривень. Внаслідок протиправних дій з боку відповідача позивачу було зіпсовано одяг, оскільки він втратив свій товарний вигляді: - чоловіча куртка, вартістю 499, 89 гривень; - джинси чоловічі фірмові - 278, 50 гривень. В зв'язку із отриманням двостороннього перелому нижньої щелепи, позивач був вимушений пересуватися від місця свого мешкання до лікарні імені Вишневського в місті Донецьку на таксі, вартість якого в одному напрямку становить - 60 гривень. Таких поїздок позивач був вимушений зробити в обидва напрямки -10, витративши на дані поїздки в цілому - 1200 гривень. Зазначені витрати також повинні бути відшкодовані за рахунок відповідача. Внаслідок отримання каліцтва позивач не мав змоги відвідувати навчання, зокрема, готуватися до здачі зимової сесії, а був вимушений тривалий час лікуватися. До того ж тривалий час обличчя позивача мало синці та наслідки травми середньої тяжкості, що спричинило йому моральні страждання, хвилювання, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Розмір моральної шкоди позивач розраховує по 25 000 гривень на місць, тобто за період з 23.12.2012 року по 27.02.2013 року, загальний розмір моральної шкоди складає 50 000 гривень, яка також повинна бути стягнена з відповідача на його користь. Просить суд стягнути з відповідача на його користь: - компенсацію за втрату професійної придатності - 2294 гривні; - компенсацію на придбання ліків в сумі 265, 65 гривень; - компенсацію вартості зіпсованого одягу в сумі - 778, 39 гривень; - компенсацію витрачених коштів на таксі в зв'язку з відвідуванням лікарні в сумі 1200 гривень; - моральну шкоду в сумі 50 000 гривень; - витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого та від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, якщо вказані ним причини неявки визнані неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, якщо позивач не заперечував проти такого розгляду справи. В зв'язку, з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані суду для огляду матеріали кримінальної справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вироком Будьоннівського районного суду міста Донецька від 27 серпня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122, ч.2 статті 125 КК України та призначено покарання: - за ч.1 статті 122 КК України у вигляді позбавлення волі терміном на 3 роки; - за ч.2 статті 125 КК України у вигляді обмеження волі терміном на 1 рік; Згідно з ч.1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено [PERSON] до відбування покарання у вигляді 3 (трьох років) позбавлення волі. Згідно зі статтею 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому випробувальний термін тривалістю 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 1 листопада 2013 року Будьоннівського районного суду міста Донецька від 27 серпня 2013 року залишено без змін. Даним вироком суду встановлено, що 23 грудня 2012 року о 22 годині 30 хвилин [PERSON], будучи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля під'їзду будинку [ADDRESS], на ґрунті раніше сформованих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, дочекався коли [PERSON] вийшов з під'їзду вищевказаного будинку і умисно наніс останньому удар кулаком в область нижньої щелепи [PERSON], від чого той упав, після чого у [PERSON] з [PERSON] зав'язалася бійка, під час якої [PERSON] почав наносити численні удари кулаками по голові [PERSON], тим самим завдавши йому відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи в області кута праворуч і ментальному відділі ліворуч, який згідно з висновком судово-медичної експертизи № 123 від 29 січня 2013 року, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що вимагають для свого загоєння строк понад двадцять один день. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідач [PERSON], як особа, яка завдала шкоди позивачу, внаслідок ушкодження його здоров'я на підставі статті 1195 ч.1 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків. Так, вирішуючи розмір відшкодування витрат позивача, пов'язаних з необхідністю придбання ліків, суд виходить з наступного. З наданих суду копій фіскальних чеків вбачається наступне: - позивачем були витрачені кошти на перев'язочні матеріали та мазі в загальній сумі 81 гривня, що підтверджується копіями товарного та фіскального чеку від 25.12.2012 року; - позивачем було придбано «Дексалгін», загальною вартістю 22 гривні гривні, шприці вартістю 1,30 гривень, «Вітрум Д3» вартістю 51, 80 гривень, вітаміни вартістю 5,60, «Супрадин» вартістю 73 гривні, а всього на суму 184, 15 гривень, що підтверджується копіями товарного чеку та фіскального чеку від 26.12.2012 року. З викладеного вбачається, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з придбанням ліків обґрунтовані, розмір відшкодування повністю підтверджується копіями наданих суду фіскальних чеків, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне вимоги позивача в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати в розмірі 265,65 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь відповідача вартості зіпсованого під час кримінального правопорушення одягу та витрат на таксі, суд враховує, що за ч. 1 , п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є … втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд виходить з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що внаслідок вчиненого [PERSON] щодо нього кримінального правопорушення одяг останнього було пошкоджено, що таке пошкодження мало такий ступінь, за яких речі можна визнати фізично знищеними і пошкодження не можуть бути усунені шляхом ремонту. Так само, позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що ним були здійснені витрати на таксі у зазначеному ним розмірі, і такі витрати знаходилися у прямому причинному зв'язку з завданням йому тілесних ушкоджень та такі витрати були необхідними для відновлення його порушеного права. За недоведеності фактичних обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині компенсації за втрату професійної працездатності, суд виходить з того, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ступінь втрати професійної чи загальної працездатності позивачу компетентним органом не визначався, отже відсутні визначені ч. 1 ст. 1195 ЦК України підстави для стягнення з відповідача відшкодування втрати заробітку (доходу) позивача і відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню також не підлягають, оскільки позивачем такі витрати документально не підтверджені. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає доведеним факт завдання [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв'язку з фізичним болем та стражданнями спричинених ушкодженням здоров'я. За наведених обставин, позивач на підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування такої шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідач [PERSON], як особа, яка неправомірними винними діями завдала моральної шкоди позивачу, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України зобов'язаний відшкодувати їм таку шкоду. Обраний позивачем спосіб відшкодування моральної шкоди - грішми, відповідає як вимогам закону так і фактичним обставинам справи. За наведених обставин позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує: - характер страждань; - їх обсяг; - обставини завдання потерпілим тілесних ушкоджень; - той факт, що ушкоджене здоров'я потерпілих може бути відновлене; - тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілих; - небажання обвинуваченого в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду; З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування є надмірним і розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 5000 грн. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на придбання ліків в сумі 265,65 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а всього 5265, 65 гривень. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Ні підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст. ст. 22,23,1166, 1167, 1195 ЦК України та

Outcome: partial