Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказує, що 28 вересня 2002 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ) у Костянтинівській сільській раді Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 43. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося з тієї причини, що в них різні погляди на життя і на родину взагалі. В них виникали часті сварки та скандали, які не припинялися тривалий час. Через різні непорозуміння та взаємні образи вони втратили повагу один до одного та почуття кохання. Коли в черговий раз вони посварилися, відповідачка в грудні 2020 року пішла проживати разом з сином до своїх батьків, а [PERSON] залишився проживати у своєму будинку. На теперішній вона повернулася до вирішення житлового питання, але вони не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні стосунки, хоча і мешкають у одному будинку. Позивач вважає, що сім`я в певному її розумінні вже не існує, збереження шлюбу неможливе. На день звернення до суду із цим позовом виникла необхідність розірвати шлюб. Таким чином подальше знаходження у шлюбі не відповідає інтересам позивача. Спору щодо розподілу майна в них немає. Ухвалою судді від 20 серпня 2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення рішення. Проте, при ухвалені рішення просить врахувати, що вони з позивачем остаточно припинили шлюбні відносини з липня 2021 року і саме з цього часу мешкають окремо. Також зазначає, що в період шлюбу ними було придбане спільне сумісне майно, зроблено ремонт будинку та прибудинкової території домоволодіння [ADDRESS] , яке буде розподілене в окремому порядку. Виходячи з права позивача на доступ до правосуддя, а також з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що сторони по справі 28 вересня 2002 року зареєстрували шлюб у Костянтинівській сільській раді Мелітопольського р-ну Запорізької обл. Україна, актовий запис № 43, що підтверджується копією свідоцтва про одруження/а.с.4/. Від цього шлюбу, сторони по справі мають повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.5/. Сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть і проживають окремо. За положенням ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам позивача та відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки питання щодо зміни прізвища відповідачкою не порушувалося, суд вважає за необхідне залишити прізвище сторін після розірвання шлюбу без змін. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, суд вважає за можливе залишити їх за ним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved