Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним, відшкодування понесених витрат. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вказує, що відповідачка вже більше року не проживає за вказаною адресою, за комунальні послуги не сплачує. Враховуючи вищенаведене, вважає, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із тривалою понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших по утриманню житлового приміщення, а тому він, як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачка створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Також, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 14.08.1997, видане Органом приватизації Соснівського райвиконкому. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2019 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка та її представник - адвоката Топора І.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували через його безпідставність. Адвокат суду пояснив, що відповідачка є співвласницею спірної квартири, а, відтак, [PERSON] не має права позбавляти її права користування квартирою. На сьогоднішній день [PERSON] ще не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Крім того, [PERSON] сплачує за комунальні послуги, в тому числі, й за відповідачку, яка надає йому кошти для здійснення оплати своєї частки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що він також є співвласником спірної квартири і категорично заперечує проти позову, оскільки і він, і відповідачка мають право на користування вказаною квартирою, несуть витрати по її утриманню, оскільки він особисто сплачує комунальні послуги і за власний рахунек провів капітальний ремонт помешкання, і жодним чином не чинять перешкоди позивачу у користуванні житлом. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Співвласники квартири, а саме [PERSON] та [PERSON] померли. Частку після померлої [PERSON] . успадкував [PERSON] , а частку після померлої [PERSON] успадкувала відповідачка. Відповідно до ст.47 Конституція України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володання, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS] , тому право користування цією квартирою є похідним від її права власності і на обсяг її права користування не впливає проживання, або не проживання в житловому приміщенні. Виходячи з того, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, так як це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. При цьому, посилання у своєму позові позивача на те, що відповідачка в квартирі не проживає, в утриманні квартири участі не приймає, комунальних послуг не сплачує, її особистих речей і спільного майна не має, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для позбавлення власника права на володіння та користування належним йому майном. Більш того, в ході розгляду справи об`єктивно доведено та не спростовано позивачем, що [PERSON] (третя особа) сплачує комунальні платежі разом з відповідачкою, яка надає йому кошти для здійснення оплати своєї частки. Вимоги позивача щодо визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним позивачем нормами закону не необгрунтовані, не вмотивовані належним чином, а також заявлені не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, а тому до задоволення не підлягають. Аналізуючи наведене, суд ввважає, що відсутні правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користуванняспірною квартирою, а також про визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним. Крім того, позивачем не доведені вимоги щодо несплати комунальних платежів співвласником квартири - [PERSON] , тому вони також не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed