Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив переважне право як наймача на укладення договору найму на жиле приміщення тимчасового користування та виселити його із займаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. На підставі Договору тимчасового найму житла з фонду для тимчасового проживання (маневрений фонд) №5/1 укладеного 3 квітня 2012 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Житлосервіс» «Оболонь» Оболонського району у м. Києві, відповідачу було надано квартиру [ADDRESS] для тимчасового проживання. Згідно умов п.4.4. Договору термін його дії закінчився 03.04.2013 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний звільнити займане жиле приміщення протягом десяти днів з дня отримання такої вимоги (припису). Незважаючи на неодноразові попередження та приписи про звільнення житла, відповідач на сьогоднішній день самоправно займає квартиру. Із позивачем та Комунальним підприємством «Житлосервіс» «Оболонь» Оболонського району у м. Києві [PERSON] трудових відносин не має. Враховуючи вищенаведене просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив преважне право як наймача на укладення договору найму на жиле приміщення тимчасового користування та права користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] , а також виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. У відзиві на позовну заяву представниця відповідача - адвокат Ліщук О.В. просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що відповідач не самовільно вселився до квартири, а на підставі договорів тимчасового найму житла, і користується нею з 01.03.2001 року. А строк дії останнього Договору 5/1 від 03.04.2012 року, на її думку триває до 03.04.2022 року. Відповідач повідомляв наймодавця про бажання продовжити договір, тому неодноразово було направлено листи про продовження терміну договору. Однак орендодавець відповіді не надавав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. На підставі Договору тимчасового найму житла з 26.02.2001 року [PERSON] наймодавцем - Комунальним підприємством «Житлосервіс» «Оболонь» Оболонського району у м. Києві, було надано квартиру [ADDRESS] для тимчасового проживання. Договір тимчасового найму житла неодноразово пролонгувався та переукладався. Останній Договір тимчасового найму житла з фонду для тимчасового проживання (маневрений фонд) №5/1 був укладений 3 квітня 2012 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Житлосервіс» «Оболонь» Оболонського району у м. Києві, було надано квартиру [ADDRESS] для тимчасового проживання. За умовами цього договору термін його дії з 03.04.2012 по 03.04.2013. Аналіз наданих суду копій договорів свідчить про те, що вони всі мали строковий характер, оскільки були укладені на строк один рік. Умов про пролонгацію цих договорів вони не містять. Житловий будинок [ADDRESS] належить до комунального майна територіальної громади м.Києва і на праві господарського відання закріплений за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва на підставі розпорядження Голови Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації №41 від 31.01.2015. Згідно умов п.5 Договору тимчасового найму від 03.04.2012, термін його дії закінчився 03.04.2013 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний звільнити займане жиле приміщення протягом десяти днів з дня отримання такої вимоги (припису). З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством «Житлосервіс» «Оболонь» Оболонського району у м. Києві було направлено відповідачу попередження та приписи щодо звільнення спірної квартири (а.с. 4-6). Однак відповідача до цього часу займає квартиру. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.5 ст.12, ст.ст. 31, 43 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках державного і громадського жилого фонду надаються громадянам у встановленому законодавством порядку. В тому числі з додержанням черговості. За правилами ст. 51 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Згідно ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно п.п. 4, 5 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004року № 422 громадяни, яким надане житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ такого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти до нього інших громадян. Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності їх набути альтернативне місце проживання. Після закінчення встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення. Відповідно до ч.1,3 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Враховуючи те, що термін дії Договору найму житлового приміщення закінчився, підстав для його пролонгації на невизначений строк чи визнання за відповідачем права постійного користування ним судом не встановлено, а також те, що вимога щодо звільнення приміщення відповідачем добровільно не виконується, суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити частково і виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині, оскільки визнання відповідача таким, що втратив переважне право як наймач на укладення договору найму жилого приміщення не є ефективним способом правового захисту прав позивача, відсутність переважного права на укладання договору найму є підставою вважати подальше проживання відповідача у спірній квартирі неможливим, що є підставою для захисту прав позивача шляхом виселення відповідача з займаного житлового приміщення.

Outcome: partial