Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та зняти з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, посилаючись на те, що йому згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою 03.04.1996 року, реєстраційний № 869, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано в КП «Чугуївське МБТІ» за № 857. У зазначеному будинку зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON], у зв'язку з чим він не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої він позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, розглядати справу в його відсутності та в разі неявки до суду належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с.27). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності та заперечень проти позову не надавав, про дату та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.25,30), оскільки у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивачів та відповідача за наявними у справі доказами. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS], який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.1996 року, реєстровий № 869, зареєстрованого в Чугуївському МБТІ 05.04.1996 року за № 857 (а.с.8), належить позивачу по справі - [PERSON] У зазначеному будинку згідно інформації Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 12.06.2017 року за № 02-20/552 та інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.04.2017 року за № 659, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.4,16). Однак, згідно інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.04.2017 року за № 659 та акту виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.04.2017 року за № 46 відповідач [PERSON] з 27.11.2012 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак за зазначеною адресою ніколи не проживав та не проживає (а.с.3,4). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Враховуючи вищевикладене, відповідач свої зобов'язання щодо зняття з реєстрації особисто не виконав, тому суд задовольняє вимоги позивача в зазначеній частині. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо зобов'язання зняти з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial