Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми, в якому зазначив, що 09.02.2010 року він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США строком на два місяці. Вказані грошові кошти передані позивачем відповідачу у якості авансового внеску за купівлю квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний/[ADDRESS]. За домовленістю сторін укладення договору купівлі-продажу мало відбутись протягом двох місяців з дати укладення розписки. В подальшому в ході усних розмов між позивачем та відповідачем строк укладення договору купівлі-продажу квартири декілька разів відкладався через незалежні від позивача причини. У вересні 2017 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію із вимогою про повернення грошових коштів чи укладення договору купівлі-продажу, однак вказана претензія залишена без відповіді. Посилаючись на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача 28264,97 грн. суми основного боргу, 45872,47 грн. суми інфляційних втрат, 7213,13 грн. суми трьох відсотків річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 813,50 грн. Представник позивача в судове засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 09.02.2010 року передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США строком на два місяці, що підтверджується розпискою. Згідно із ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договору купівлі-продажу квартири, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі якщо в зобовязанні не встановлено строк виконання боржником свого обовязку або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Таку вимогу позивач надіслав відповідачу 29.09.2017 року. Відповідь на вимогу позивач не отримував. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ). Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 524, 533 ЦК передбачено загальні правила, згідно з якими зобов'язання повинно бути виражено та виконано виключно в гривнях. Можливість проведення розрахунків в іноземній валюті є винятком і передбачає наявність певних умов, установлених у законодавстві. Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Національним банком України на 10.09.2018 року встановлено офіційний курс долара США до гривні на рівні 2826,4977 гривень за 100 доларів США. Отже, сума основного боргу складає 28 264,97 гривень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 28\~264,97 гривень суми основного боргу підлягають задоволенню. Разом з тим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.). Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Також, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved