Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.08.2011 року між сторонами було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-4023114, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу грошові кошти в межах відновлюваної кредитної лінії в розмірі 1600000, 00 грн., з кінцевим терміном повернення 28.08.2016 року. Проте, в порушення умов договору, відповідач сплачені позивачем кошти за користування кредитом перераховував на інший грошовий рахунок, внаслідок чого у позивача нібито виникла заборгованість за кредитним договором. Позивач звертався до відповідача з вимогою про усунення порушень, проте в добровільному порядку відповідач порушення не усунув, в зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача, проти позову заперечував, посилаючись на те що, відповідач не порушував умови договору, а оскільки позивач порушував строки сплати платежів за кредитним договором, позивачу була нарахована пеня. Крім того, відповідно до умов договору заборгованість по пені та штрафах здійснюється в останню чергу, погасивши у повному обсязі заборгованість по відсотках та тілу кредиту, у позивача залишилась заборгованість по пені. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 29 серпня 2011 року між [PERSON] (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - Відповідач) було укладено договір кредитної лінії № BKJI-4023114 (далі - Договір) /а.с. 10-15/. Відповідно до п. 1.1. договору відповідач надає позивачу грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 1 600 000,00 грн., який зменшується рівними частинами відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку № 1 до даного договору, з кінцевим терміном повернення до 28 серпня 2016 року /а.с. 10/. Відповідно до п. 2.6 договору, погашення заборгованості позичальника за кредитом здійснюється в наступній черговості: - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; - прострочена заборгованість за кредитом; - строкова заборгованість за нарахованими процентами; - строкова заборгованість за кредитом; - пеня та штрафи /а.с. 11/. Відповідно до п. 3.3 договору, сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця наступного за звітним на рахунок № [NUMBER], відкритий у кредитора /а.с. 11/. Відповідно до п. 3.3.1 договору, сплата комісії, нарахованої відповідно до п. 3.2.1 договору, в день укладення договору на рахунок № [NUMBER] в АТ «Дельта Банк», МФО 380236 /а.с. 11/. Відповідно до п. 7.1 договору, позивач має право за власною ініціативою достроково або частково погасити кредит та нараховані відсотки, попередивши відповідача про свої наміри не пізніше, як за п'ять робочих днів до дати погашення /а.с. 13/. Відповідно до п. 11.4 договору, договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань /а.с. 14/. 29 серпня 2011 року, з метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки /а.с. 18-23/. Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки, іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених даним договором належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення №407, 408 загальною площею 240,30 кв. м. за адресою: [ADDRESS] /а.с. 18/. В березні 2014 року відповідач звернувся до Шевченківського районного суд м. Києва з позовом про стягнення кредитної заборгованості з позивача, обгрунтовані нібито наявністю у позивача заборгованості по договору у сумі 813 350, 68 грн. 21 липня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено заочне рішення, яким було задоволено позовні вимоги відповідача та стягнуто з позивача кредитну заборгованість у сумі 813 350, 68 грн. /а.с. 40-43/. 21 січня 2015 року Апеляційним судом м. Києва, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до позивача про дострокове стягнення кредитної заборгованості. Крім того, даним рішенням було встановлено, що позивач не мав заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк», а тому у відповідача не було права для дострокового стягнення кредитної заборгованості /а.с. 46-47/. 20 вересня 2014 року відповідач направив на адресу позивача лист № 05-2405155, яким повідомив про факт списання з рахунку Позивача у ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у сумі 576 090,23 грн. 25.09.2014 року листом, позивача було повідомлено, що керівництвом ПАТ «Дельта Банк» було прийнято рішення про анулювання штрафних санкцій, нарахованих по договору /а.с. 48-49/. Оскільки рішенням суду був встановлений факт відсутності у позивача заборгованості по договору, то незаконно списана сума у розмірі 576 090, 23 грн. була зарахована як переплата по договору, тобто позивач виконав умови договору раніше строків, передбачених графіком зменшення максимального ліміту заборгованості. Внаслідок неналежного виконання умов договору, відповідачем, а саме перерахування коштів, спрямованих на погашення процентів на інший розрахунковий рахунок, ніж зазначений у договорі, у позивача виникла прострочка зі сплати процентів, і відповідач нараховував та списував ці кошти на погашення пені в порушення умов договору, в той час коли п. 2.6. договором, сторонами було встановлено зовсім іншу черговість погашення боргу. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням усунути зазначені порушення, зокрема, заявами від 15 червня 2012 року, 15 серпня 2012 року, 10 жовтня 2013, 31 грудня 2013 року, 27 січня 2014 року , 05 вересня 2014 року, 20 вересня 2014 року, 27 вересня 2014 року, але відповідач жодним чином не відреагував на зазначені скарги /а.с. 25-39/. Як вбачається з матеріалів справи, позивач квитаціями від 13 жовтня 2015 року на суму 123 200,00 грн. та від 08 грудня 2015 року на суму 6 486, 64 грн., сплатив на рахунок відповідача кошти відповідно до умов кредитного договору та виконав в свої зобов'язання в повному обсязі /а.с. 24/. Проте, не зважаючи на рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року по справі № 761/7207/14-ц, яким було встановлено факт відсутності заборгованості позивача перед відповідачем та незаконне списання грошових коштів у розмірі 576 090, 23 грн. з рахунку позивача, які були спрямовані на дострокове виконання умов договору, а також на рішення ПАТ «Дельта Банк» про анулювання пені за договором, відповідач продовжує нараховувати пеню позивачу. 10 липня 2015 року, відповідачем було надано довідку про наявність у позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 53 385,73 грн., відсотків - 73 660,89 грн., пеня - 583 55,76 грн. /а.с.51/. 09 грудня 2015 року відповідачем було надано довідку про наявність у позивача заборгованості по пені перед відповідачем у розмірі 620 557,01 грн. /а.с. 52/. 19 січня 2016 року відповідачем було надано довідку про наявність у позивача заборгованості по пені перед відповідачем у розмірі 207 418,65 грн. /а.с. 50/. Користуючись наданим правом, позивач протягом жовтня - грудня 2015 року достроково виконав умови договору та повернув суму кредиту разом з відсотками відповідачу та виконав умови договору. Відповідно до ч. 2 cт. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею, є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 cт. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 559 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 627 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Оцінюючи належність, достовірність а також достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, щодо визнання протиправними дій та припинення договорів є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та сплатив кредитні кошти надані відповідачем, а отже пеня за несвоєчасне повернення грошових коштів за кредитним договором відповідачем була нарахована неправомірно, що є істотними порушеннями умов договору, оскільки позивач свої зобов'язання за договором виконав ще в грудні 2015 року. Разом з тим, вимоги позивача про припинення обтяження нерухомого майна та заборони відчуження нерухомого майна є необґрунтованими, оскільки вказані договори були укладені на забезпечення виконання основного зобов'язання і є похідними, які автоматично втрачають свою дію в разі припинення основного зобов'язання, а отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають На підставі викладеного,

Outcome: partial