Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився , хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи , звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог . Відповідач в судове засідання не з'явився , хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи , звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність та зменшення стягнення заборгованості за кредитним договором у зв? язку з тяжким матеріальним становищем додавши до заяви довідку про тяжке матеріальне становище . У зв? язку з викладеним суд вважає за необхідне розглянути справу у заочному порядку . Судом встановлено , що 23.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/4708/73/122284 відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 113400,00 гривень , строком до 23.10.2014 року із сплатою 13,500 % річних за користування кредитними коштами . Позивач свої зобов'язання по кредиту виконав повністю , а відповідач свої зобов'язання не виконав . В позовній заяві зазначено , що позивач просить суд стягнути з відповідача (боржника ) на свою користь : - заборгованість за кредитом в сумі 28 444,17 гривень ; - заборгованість за відсотками в сумі 20 562,88 гривень ; - нараховану пеню в сумі 127 261,62 гривні ; Крім того позивач просить суд стягнути на його користь 1 762,69 судового збору , який був сплачений позивачем при поданні заяви до суду . Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку , що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані наступними нормативно-правовими актами , а саме : Так , відповідно до ст. 526 ЦК України убачається , що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК ; відповідно до ст.530 ЦК зазначено , що якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Стаття 610 ЦК передбачає , що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання ). В ст. 509 ЦК зазначено , що зобов'язання є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання ; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності , розумності та справедливості . В ст.549 ЦК зазначено , що неустойкою ( штрафом , пенею ) є грошова сума або інше майно , які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові в розмірі та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК наслідками порушення відповідачем зобов'язання , щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту . В п. 27 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин » зазначено , що положення ч.3 ст.551 ЦК про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків які нараховуються як неустойка , і не може бути застосовано до сум , які нараховуються згідно із ч.2 ст. 625 ЦК , які мають іншу правову природу . При цьому проценти , які підлягають сплаті згідно з положенням ст.ст. 1054 , 1056-1 , у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу , оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема ступінь виконання зобов'язання боржником ; майновий стан сторін , які беруть участь у зобов'язанні ; не лише майнові , але й інші інтереси сторін , що заслуговують на увагу ( наприклад , відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання ) . Положення ст.616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки , які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором , що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може . В ч.1 ст. 60 ЦПК зазначено , що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . В даному випадку позивач надав суду достатньо доказів про невиконання відповідачем умов кредитного договору , що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи , а відповідач в свою чергу не спростували доводи позивача стосовно відшкодування основного боргу . Суд , розглянувши матеріали справи , дослідивши письмові докази , приходить до висновку , що відповідач (боржник ) не виконав свого зобов'язання за кредитним договором , чим спричинив позивачу збиток , який повинен бути відшкодований за рахунок відповідача в примусовому порядку . Виходячи з обставин справи та відповідних цивільних правовідносин суд приходить до висновку , що позов підлягає до часткового задоволення . Такий висновок суд обґрунтовує наступними обставинами , а саме : Відповідно до п.1.1 Договору , кошти за кредитним договором були надані відповідачу на споживчі цілі . тобто даний кредит є споживчим . Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 року « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів » роз'яснено , що до відносин , які регулюються Законом України « Про захист прав споживачів » відносяться і ті , що виникають із догворів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян , у тому числі про надання кредитів , відкриття й ведення рахунків , проведення розрахункових операцій . Крім того суд бере до уваги висновки викладені в рішенні Конституційного суду України № 15-р/п2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1 , статті 11 , частини восьмої статті 18 , частини третьої статті 22 Закону України « Про захист прав споживачів » у взаємозв'язку з положенням частини четвертої статті 42 Конституції України ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг ) про поширення правовідносин між кредитодавцем та позичальником ( споживачем ) за договором про надання споживчого кредиту , що що виникають як під час укладення , так і під час виконання такого договору положень п.п. 22,23 , ст.1 , ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів » . Відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів » несправедливим є , зокрема , умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят відсотків вартості продукції ) у разі невиконання ним зобов'язань за договором . За таких обставин суд приходить до висновку про можливість застосування положень п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів » при визначенні розміру пені . оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту . Виходячи з розрахунку наданого позивачем у матеріалах справи , прострочена сума боргу по тілу кредиту та відсоткам станом на 29.08.2014 року становить 49007,05 гривень . Таким чином , розмір пені , що підлягає стягненню з відповідача становить 24 503,5 гривень ( 49 007,05 : 2 ) , як п'ятдесят відсотків від розміру заборгованості по кредиту та відсотках .

Outcome: partial