Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення дії договору іпотеки та зобовязання вчинити певні дії посилаючись на те, що 05.01.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії. В забезпечення виконання вказаного договору також, було укладено договір іпотеки №13510, предметом якого є квартира в м.Фастові по вул.Куйбишева, 32/95. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.01.2015 року, яке набрало законної сили, згідно ухвали ВССУ від 09.04.2015 року в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованності з [PERSON], відмовлено. Даним рішенням встановлено про сплату позивачем всіх передбачених договором коштів з переплатою. Згідно договору про іпотеку право іпотеки припиняється виконанням у повному обсязі зобовязань за кредитнтм договором. Просив зобовязати банк виконати умови договору та повернути іпотечне майно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і надав пояснення аналогічним викладеним в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача проти позоау заперечував та пояснив, що при прийнятті рішення апеляційним судом взято до уваги висновок експерта проти якого вони заперечували та просили призначити комплексну експертизу у задоволені якої їм було відмовлено. На даний час питання 50 000 грн., які були надані позивачу не вирішено, а тому визнання договору іпотеки припиненим є передчасним. Просить у задоволені позову відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під час розгляду справи судом, встановлено, що 05 жовтня 2010 року між ВАТ державний ощадний банк України правонаступником якого є ПАТ Державний ощадний банк України - відповідач по справі та [PERSON] - позивач по справі було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №3863. відповідно до умов даного договору банк зобовязався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 188000 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 22% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку на умовах та в строки, визначені договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір №13510. Предметом вказаного договору є надання позивачем, як іпотекодавцем в іпотеку майна, а саме квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У травні 2013 року ПАТ Державний ощадний банк України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за договором відновлювальної кредитної лінії. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2014 року позов задоволено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 09 квітня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року залишено без змін. Як вбачається з рішення апеляційного суду колегією встановлено, що [PERSON], погасив заборгованність за договором відновлювальної кредитної лінії, сплативши на рахунок Банку кошти у загальному розмірі 45040,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Що стосується заборгованості в розмірі 50 000 грн., на які посилається представник відповідача, дані кошти були предметом розгляду апеляційним судом, який встановив, що Банком не було надано доказів про отримання [PERSON], даних коштів. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач звернувся до суду з даним позовом в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що заборгованності перед відповідачем немає, а тому договір іпотеки, який був укладений для забезпечення кредитного договору, є припиненим. Виходячі з п.4.4 Іпотечного договору, право іпотеки припиняється в т.ч. виконанням у повному обсязі зобовязання за кредитним договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України та п.1 ч.1 ст. 28 Закону України «Про заставу» право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Частина 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, іпотека, яка виникла на підставі договору іпотеки від 05 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем, є припиненою внаслідок припинення забезпеченого цією іпотекою основного зобовязання, у звязку з його виконанням, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо зняття заборони на відчуження та повернення іпотечного майна, а саме квартири №95 по вул.Куйбишева в м.Фастові Київської області так, як при припиненні іпотечного договору припиняється і заборона. Відмова у знятті заборони є предметом іншого позову і передбачає інший процесуальний порядок його розгляду. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Outcome: partial