Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житлі з лютого 2014 року зареєстрований та проживав до травня 2014 року відповідач - син позивача. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, місце знаходження якої позивачу невідоме, але з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Посилаючись на те, що відповідач з 2014 року без поважних причин не проживає в будинку, що їй належить, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Від відповідача надійшла до суду заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з'явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору дарування від 15.12.2004 року; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2005 року; довідку відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради від 08.08.2018 року №3746; акт депутата № 660 від 08.08.2018 року про встановлення факту непроживання відповідача в будинку позивача; копію будинкової книги), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з 01.02.2014 року зареєстрований у вказаному будинку, але з травня 2014 року у вказаному житлі не проживає. При цьому з реєстрації за даною адресою відповідач не знявся. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS] та з моменту його реєстрації у вказаному житлі він набув право користування ним. Але з травня 2014 року відповідач не реалізовує своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживає за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідач не укладав, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв'язку з наведеним відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved