Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше року без поважних причин, [PERSON], як повнолітня особа, не несе витрат по утриманню квартири, а тому має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач просив розглянути справу у відсутність останнього, позовні вимоги підтримав з урахуванням доповнень, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 43/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення. Представники третіх осіб до суду не з'явились, від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у відсутність представника останніх /а.с.27, 28, 39, 41/. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» від 27.10.1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях /а.с. 11-12/. 05.11.2005 року [PERSON] подарувала свою ? частину квартири [PERSON], відповідно до договору - дарування частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Київської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4у-2258, серія ВСЕ№295213 /а.с. 9-10/. Таким чином власником усієї квартири та власником особового рахунку є позивач. Згідно довідки форми № 3 в квартирі зареєстровані сторони та матір позивача. Відповідач є сином позивача, якого останній, з метою підтримки та полегшення пошуку роботи у м. Києві, зареєстрував у квартирі у 2009 році. Проте із зазначеного часу, [PERSON] у квартирі жодного дня не проживав. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки відповідач не проживає у квартирі більше року без поважних причин, а тому втратив відповідне право. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимоги про зобов'язання третю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки дана вимога має бути розглянута в порядку адміністративного судочинства в разі відмови посадової особи органу державної влади вчинити відповідні дії на підставі рішення суду. Крім того, враховуючи, що дана вимоги не конкретизована, а саме зазначено зняти з реєстраційного обліку, зважаючи на ст. 16 ЦК України, вбачається, що такий спосіб захисту, як зняття з реєстраційного обліку суд не здійснює, оскільки це відноситься до повноважень іншого державного органу. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, проте жодних доказів та квитанцій, які б підтверджували витрати позивача суду не надано. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах », розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З викладеної норми вбачається, що компенсація витрат здійснюється за види правової допомоги, які передбачені Законом та у граничному розмірі. Проте, позивачем не надано розрахунок розміру витрат за надання правової допомоги, договору, між позивачем та адвокатом про надання юридичної допомоги, що відповідало б нормам вищезазначеного Закону, а тому у суду немає підстав для відшкодування у повному обсязі здійснених позивачем витрат.

Outcome: partial