Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 квітня 2013 року у м. Дніпропетровську на вул. Набережна Перемоги, [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107, рухаючись заднім ходом, здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2013 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка». Страхова компанія за заявою потерпілої та зібраних документів та відповідно до страхового акту, виплатила страхове відшкодування у розмірі 18\~976, 48 грн. В звязку з тим, що відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди знаходився в стані алкогольного спяніння, позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою відшкодувати матеріальні збитки та відповідачем частково сплачено витрати. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу витрати в сумі 15\~776, 48 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі , чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON], 20 квітня 2013 року о 21 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д/н [NUMBER], в районі електроопори № 193 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] На вимогу співробітника ДПС ДАІ пройти медичний огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.5, 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік /а.с.15/. Згідно полісу № АЕ 0536576 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль [NUMBER] застрахований в ПрАТ «СК «Уніка» /а.с.32/. Розмір збитків, завданих власникові автомобіля [PERSON], державний номер [NUMBER], відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди № 23/04/13 від 12 травня 2013 року складає 18\~976, 48 грн. /а.с. 35-51/. 25 травня 2013 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с.12/ На підставі наданої заяви та доданих документів складено страховий акт 00114897 від 20 квітня 2013 року /а.с.14/, на підставі якого ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 18\~976, 48 грн., про що було повідомлено відповідача /а.с.52-53/, який в подальшому частково виплатив заборгованість. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Відповідно до ст.1.6. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно з п. 9.1 ст. 9 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми. Відповідно до ст. 38 \~ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 15\~776, 48 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати по сплаті судового збору на суму 1\~378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved