Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється адвокатом, здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон). 15.08.2015 року ним було укладено угоду про надання правової допомоги та представництво інтересів громадянина [PERSON]. В межах даної угоди ним було направлено адвокатський запит до відповідача з метою отримання від нього необхідної для представництва інтересів [PERSON] інформації. Запит відповідав вимогам ст.24 Закону, до нього були додані всі передбачені Законом додатки. Отримавши 20.08.2015 року зазначений запит, відповідач на час звернення до суду відповіді на нього не надав. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною. Просив бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні запитуваної інформації на адвокатський запит, визнати протиправною та зобовязати відповідача надати зазначену в адвокатському запиті інформацію. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що представляв інтереси [PERSON], який визнаний потерпілим в декількох кримінальних провадженнях. Під час здійснення таких повноважень виникла необхідність в отриманні інформації, яка була зазначена в направленому на адресу відповідача запиті. Запит відповідав вимогам профільного Закону, відповідачем був отриманий, однак відповідь на нього не надійшла. Така бездіяльність з боку відповідача є протиправною, тому його позов підлягає задоволенню. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового розгляду, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про нерозгляд справи в його відсутність не заявив, свої пояснення та заперечення не надав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність належним чином повідомленого відповідача. Вислухавши пояснення позивача та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що позивач являється адвокатом, здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №5509 (а.с.8). 20.06.2014 ним з громадянином [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги, що підтверджено ордером серії КВ №237306 (а.с.9-10). 14 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом №14-08-15-АСТ, до якого долучив вказане вище свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, копію витягу з Угоди, ордер (а.с.11). У вказаному запиті позивач просив надати йому інформацію, яка стосувалась діяльності ТОВ «Астрал» та ПАТ «Коростенський хлібозавод». Відповідачем даний запит було отримано 20.08.2015 року. Доводи позивача про те, що відповідь на його запит відповідачем надана не була, відповідачем не спростовані. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені в частині 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту, як визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначена норма не містить можливості визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності\~\~юридичної особи, їхніх посадових і службових осіб. Зазначений у ч.2 ст. 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою необхідно з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Суб`єктивне право позивача як адвоката на отримання ним відповіді на адвокатський запит передбачено спеціальним законом - статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Цим же спеціальним законом (ст.24,ч.3) передбачено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. Зі змісту ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що особа, винна у відмові в наданні інформації на адвокатський запит, у несвоєчасному або у неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, має бути притягнута до відповідальності. Такою відповідальністю є адміністративна відповідальність (ст.212-3,ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Можливість цивільно-правового захисту в таких випадках вищевказаним Законом не передбачена. Таким чином, позивачем здійснено звернення до суду у спосіб, не передбачений законом, що тягне за собою неможливість захисту його порушеного права в обраний ним спосіб. Вимога про зобовязання відповідача вчинити певні дії (надати інформацію) є похідною від вимоги про визнання його бездіяльності протиправною. Враховуючи, що такий спосіб захисту як визнання протиправною бездіяльності юридичної особи, яка полягає у ненаданні інформації на адвокатських запит, не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством, а саме статтею 16 ЦК України, а також не передбачений і ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позовні вимоги задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-7662св15 (ухвала від 23.04.2015 року) . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed