Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 06.08.1983 року у Тишківській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області зареєстрував шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис за № 30. Від сумісного проживання сторони мають двох дітей, які на момент звернення до суду є повнолітніми та проживають окремо. З січня 2010 року сторони припинили проживати однією сім'єю з тих підстав, що відповідач почала проживати з іншим чоловіком. З огляду на вказані обставини позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер і їх подальше подружнє життя з відповідачем неможливе, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обґрунтував їх обставинами викладеними в позовній заяві. Додав, що починаючи з лютого місяця 2011 року вони з відповідачем проживають окремо та не підтримують будь-яких взаємовідносин. Строк на примирення просив не надавати, оскільки кожен із них має іншу сім'ю. Відповідач позовні вимоги визнала повністю та погодилася з доводами позивача . Строк на примирення просила не надавати, оскільки має іншу сім'ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 06.08.1983 року у Тишківській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 30 ( свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане 06.08.1983 року Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області ). Від сумісного проживання сторони мають двох дітей, які на момент розгляду спору є повнолітніми та проживають окремо. З пояснень сторін з'ясовано, що причиною звернення позивача до суду з відповідним позовом стали ті обставини, що через різні характери та погляди на спільне життя взаємовідносини між подружжям не склалися. Починаючи з лютого місяця 2011 року сторони проживають окремо не підтримують сімейних стосунків та не бажають їх відновлювати, оскільки мають інші сім'ї. На примирення не погоджуються, що дає підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов слід задовольнити . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок. З огляду на вказане, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved