Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №CVF0AK34360745 від 20.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 26681,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % на рік з кінцевим терміном повернення 19.03.2013 року. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячного платежу, який складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, згідно кредитного договору. Також умовами договору передбачено, що у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 06.08.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 109095,65 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2352102 грн. 31 коп., в тому числі: 21897,64 доларів США - сума основного боргу за кредитним договором; 81991,94 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 11,60 доларів США штраф (фіксована частина); 5194,48 доларів США штраф (процентна складова) . Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 109095,65 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2352102 грн. 31 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що позивачем було частково пропущено строк позовної давності, на застосуванні якої вона наполягає. Крім того, з урахуванням майнового стану відповідача, а також розміру завданих позивачу збитків просила зменшити розмір пені. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного: Так, судом встановлено, що 20.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CVF0AK34360745, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 26681,90 доларів США. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 19.03.2013 року. За змістом п.4.4 Договору сторони також погодили, що погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою, процентами та кредитом. У пункті 17.8 Договору сторони визначили, що щомісяця в період сплати позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 604 грн. 03 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Період сплати визначений пунктом 17.1.9 договору та встановлений з 24 по 28 число кожного місяця. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитних договорів та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Так, сторони у п.14.9 Договору також погодили, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за Договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. 00 коп., а також 5 % від суми невиконаного зобовязання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості, у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору № CVF0AK34360745 від 20.03.2008 року в розмірі 109095,65 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2352102 грн. 31 коп., в тому числі: 21897,64 доларів США - сума основного боргу за кредитним договором; 81991,94 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 11,60 доларів США штраф (фіксована частина); 5194,48 доларів США штраф (процентна складова) (а.с.4-6) . Разом із тим, представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України. За змістом ст.627, ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, у п.14.11 Договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю пять років. Зазначений договір та, зокрема, сторінка, на якій сторони погодили збільшену тривалість позовної давності були підписані відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосовується позовна давність тривалістю 5 років. Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як було встановлено судом, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише 21.09.2015 року, однак заявив про стягнення заборгованості за період з 29.08.2008 року по 06.08.2015 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с.4-6). Одночасно суд враховує, що положеннями кредитного договору (п.17.8) були визначені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи те, що погашення щомісячних платежів повинно здійснюватись щомісячно з 24 по 28 число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №6-160цс14 від 19.11.2014 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Згідно ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, у даній справі наявні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає частковому задоволенню в межах позовної давності (21897,64-10720,45) у розмірі 11177,19 доларів США. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 81991,94 доларів США суд зазначає наступне: Так, пунктом 14.3. Договору, у випадку порушення позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Положеннями ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Одночасно суд зауважує, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки) (ст.266 ЦК України). Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право також стягнути проценти за користування кредитом в іноземній валюті. Разом із тим, вказані положення Кодексу не можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення пені, яка є фінансовою санкцією за неналежне виконання грошового зобовязання. З дослідженого у судовому засіданні розрахунку видно, що банком було нараховано до сплати пеню у розмірі 81991,94 доларів США. Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними в розумінні зазначених положень статті можна вважати, зокрема: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу( наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Крім того, суд враховує висновки, викладені у рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Так, заявлений банком до стягнення розмір пені, на думку суду, є надмірним та значно більшим ніж сума неповернутого кредиту, при цьому суд враховує, що заборгованість по процентам за користування кредитом та комісії відсутня. Таким чином, оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань є неспівмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру неустойки. При цьому, суд враховує, що [PERSON] не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі та заявив про зменшення розміру пені. Зважаючи на зазначені вище істотні обставини, суд вважає, що нарахована банком сума пені є неспівмірною із розміром заподіяних збитків, а тому розмір пені підлягає зменшенню до 25000 гривень. Також суд вважає, що частковому задоволенню підлягають вимоги про стягнення сум штрафів. У відповідності до п.14.9 Договору, сторони погодили що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. 00 коп. плюс 5 % від невиконаного зобовязання. Отже, у даному випадку фіксована сума штрафу становить 250 грн. 00 коп., а процентна складова (11177,19 доларів США (сума невиконаного зобовязання )*5%:100) 558,86 доларів США. За таких обставин, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає до часткового задоволення, із стягненням із відповідача на користь банку 11736,05 доларів США та 25250 грн. 00 коп.

Outcome: partial