Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення грошових коштів за договором позики, на обґрунтування якого вказав, що 11.09.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на виконання якого він надав відповідачу у безпроцентну позику грошові кошти в сумі 85263грн., що еквівалентно 6570,50 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ на день надання позики, на термін до 11.09.2016 року. Однак в порушення умов вказаного договору позики та розписки, відповідач позику не повернув. Відповідно до п. 5 абз. 2 договору позики, у випадку зміни офіційного курсу долара США до національної валюти України, встановленого НБУ на день повернення позики, позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму позики в національній валюті, яка дорівнює еквіваленту суми позики, визначеної в п. 2 договору в доларах США за офіційним курсом НБУ на момент повернення позики. За таких обставин, позивач як позикодавець вправі вимагати повернення позики відповідно до норм ЦК України та умов абз. 2 п. 5 вказаного договору позики, яка станом на день подання позову 12.12.2017 року становить 178295,11грн. Позивач намагався врегулювати спір в досудовому поряду, 18.05.2017 року надсилав на адресу відповідача претензію по повернення позики, однак вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача в його користь зазначену суму грошових коштів та судові витрати. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи думку представника позивача, викладену в письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] у безпроцентну позику грошові кошти в сумі 85263грн., що еквівалентно 6570,50 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 11.09.2014 року 100 доларів США/1297,66грн. на термін до 11.09.2016 року. В підтвердження надання позики позичальник надав позикодавцю розписку (а.с.4,5). Відповідач до суду не з'явився, факт написання договору та розписки не оспорював, а тому виникнення боргового зобов'язання за договором позики є встановленим належним доказом. У зазначений в договорі строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору грошової безвідсоткової позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір грошової безвідсоткової позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були. Відповідно до абзацу 2 пункту 5 договору позики, у випадку зміни офіційного курсу долара США до національної валюти України, встановленого НБУ на день повернення позики або її частини, позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму позики (її частину - у випадку повернення суми позики частинами) в національній валюті, яка дорівнює еквіваленту суми позики, визначеної в п. 2 цього договору у доларах США, за офіційним курсом НБУ на момент повернення позики (її частину - у випадку повернення суми позики частинами). Станом на 12.12.2017 року офіційний курс Національного банку України становить 2713,57грн. за 100 доларів США, а тому розмір заборгованості відповідача еквівалентно 178295,11грн. 18.05.2017 року [PERSON] на адресу [PERSON] надсилалась письмова претензія про повернення позики (а.с.19,20,21). З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики від 11.09.2014 року в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для долару США на день подання позову до суду є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 626, 1046, 1047, 1049, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 263, 280-282 ЦПК України, -

Outcome: approved