Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 76055 грн. 06 коп. Вказав, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.08.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25351 грн. 45 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує. В результаті невиконання своїх фінансових зобов`язань перед Банком, у останньої станом на 30.07.2019 року виникла заборгованість в сумі 76055 грн. 06 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 25254 грн. 38 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 17917 грн. 07 коп., заборгованості за пенею та комісією 32883 грн. 61 коп., штрафу відповідно до п.2.2 генеральної угоди 615 грн. 90 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1921 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач не з`явилася в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила та відзив не подала. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.10.2019 року, розгляд справи проводиться заочно. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.08.2016 [PERSON] отримала кредит у розмірі 25351 грн. 45 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В результаті невиконання своїх фінансових зобов`язань перед Банком, у останньої виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2019 року складається із: заборгованості за кредитом 25254 грн. 38 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 17917 грн. 07 коп., заборгованості за пенею та комісією 32883 грн. 61 коп., штрафу відповідно до п.2.2 генеральної угоди 615 грн. 90 коп. Загальний розмір заборгованості становить 76055 грн. 06 коп. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з положенням ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п.21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). У Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 10.11.2014 року б/н зазначено, що відповідач згоден що ця Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» Умовами та Правилами і Тарифами становить між ним та банком кредитний договір. Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено обов`язок позичальника по погашенню заборгованості з «1» по «25» число кожного місяця у сумі 366 грн. 67 для погашення заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2019 року. Згідно із п.2.5 Генеральної угоди, позичальник забов`язується повернути суму кредиту, відсотки, винагороду відповідно до умов Генеральної угоди та Умов та правил. Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 1237 грн. 05 коп. За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Враховуючи, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, суд вважає, що заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом, що вказана в розрахунку заборгованості за договором, за станом на 30.07.2019 року, в сумі 43171 грн. 45 коп. (25254 грн. 38 коп. + 17917 грн. 607коп.), підлягає стягненню з неї у повному обсязі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості сумнівів у суду не викликає. Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафу, суд враховує, що відповідно до ст.549 ЦК України тпеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених в ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). Як з`ясовано, підстави для застосування неустойки позивачем доведені, але він не визначився з приводу різновиду неустойки, який підлягає застосуванню та пред`явив вимоги, які одночасному задоволенню не підлягають, тому суд має можливість самостійно визначити, яка з пред`явлених вимог підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивачем не розмежовано суму пені та комісії (в розрахунку передостанній рядок), а за кожну з цих вимог нараховуються окремо відповідні суми, і з матеріалів справи неможливо встановити, які суми із загальної 32883 грн. 61 коп. є пенею, а які комісією, за які послуги нарахована ця комісія та чому вона включена до пені, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог, так як сума пені не визначена та не надано належного її розрахунку. З цих підстав не підлягає стягненню і комісія. Крім того, з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, ст.11Закону України «Про захистправ споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Матеріалами справи не підтверджено, що комісія нарахована за дії вчинені банком на користь позичальника. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 234/169/15-ц і згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. До того ж у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт не передбачено обов`язку відповідача по сплаті позивачу пені та комісії. При цьому п. 2.2 Генеральної угоди передбачено, сплату штрафу у випадку порушення строків погашення заборгованості за кредитом. Отже, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом - 25254 грн. 38 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17917 грн. 07 коп., штрафу відповідно до п.2.2 генеральної угоди в сумі 615 грн. 90 коп., всього - 43787 грн. 35 коп. В частині вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 32883 грн. 61 коп. слід відмовити з підстав, наведених вище. Також у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.526, 527, 530, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial