Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Мотивує тим, що позивач у 1988 році був прийнятий на посаду лікаря-акушера у Львівський міський пологовий будинок №2. У 2009 році вказаний медичний заклад було перейменовано в Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр». Наказом №2-к від 12.01.1998 року позивача призначено на посаду завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням, де на даній посаді він пропрацював 20 років. За багаторічну сумлінну працю неодноразово отримував подяки від керівництва медичного закладу та Управління охорони здоров`я. 22.05.2018р. на підставі наказу №24, виданого Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» позивача було звільнено з посади завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням Львівського обласного клінічного перинатального центру за ст. 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України у зв`язку з тим, що впродовж періоду реконструкції Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр», зокрема впродовж 2017 року по даний час, керівництво ЛОКПЦ, в тому числі і завідувач акушерсько-фізіологічним відділенням ЛОКПЦ [PERSON] , самоусунулись від спостереження за здійсненням ремонтно-будівельних робіт ЛОКПЦ, не надавали жодних звернень чи пропозицій щодо змін до проекту ЛОКПЦ в процесі будівництва, що призвело до затримки здачі будівлі ЛОКПЦ в експлуатацію. Винесення оспорюваного наказу та звільнення позивач вважає незаконними, оскільки відповідачем було допущено ряд порушень, так як посадові обов`язки завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням не передбачають проведення спостереження за здійсненням ремонтно-будівельних робіт ЛОКПЦ, оскільки позивач має вищу медичну освіту за спеціальністю «Акушерство і гінекологія», що не включає в себе функції контролю за ходом будівельних робіт та внесення змін до архітектурно-будівельних проектів. Окрім того, застосування до позивача п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України при звільненні не відповідає вимогам законодавства, оскільки позивач не є суб`єктом вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків, що являється грубим порушенням трудового законодавства відповідачем. Тому просить позов задоволити. У підтвердження вимог покликається на копії наказу, трудової книжки, копії положення про акушерсько-фізіологічне відділення, інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Представник відповідача Романик Ю.З. проти позову заперечив. Мотивує тим, що позивач був звільнений внаслідок одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Підстав для задоволення вимог в цілому не вбачає, просить такі відхилити за безпідставністю. Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, котрі подані сторонами і про наявність інших не заявлено жодною стороною - суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» (Львівський міський пологовий будинок №2), що підтверджується записами в трудовій книжці. (а.с. 15-17) Наказом №24 від 22.05.2018р. (а.с. 14), виданого Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» [PERSON] звільнено з посади завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням ЛОКПЦ за ст. 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; Встановлено, що позивача було звільнено у зв`язку з тим, що впродовж періоду реконструкції Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр», зокрема впродовж 2017 року по даний час, керівництво ЛОКПЦ, в тому числі і завідувач акушерсько-фізіологічним відділенням ЛОКПЦ [PERSON] , самоусунулись від спостереження за здійсненням ремонтно-будівельних робіт ЛОКПЦ, не надавали жодних звернень чи пропозицій щодо змін до проекту ЛОКПЦ в процесі будівництва, що призвело до затримки здачі будівлі ЛОКПЦ в експлуатацію. У відповідності до п. 22 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 - у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З долученої до матеріалів справи посадової інструкції завідувача акушерсько-фізіологічного відділення (а.с. 21-26) вбачається, що в завдання та обов`язки завідувача відділенням не включається проведення спостереження за здійсненням ремонтно-будівельних робіт ЛОКПЦ, та відсутні функції контролю за ходом будівельних робіт та внесення змін до архітектурно-будівельних проектів. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки мають право вносити пропозиції державним органам, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об`єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов`язаних з вивільненням працівників, які є обов`язковими для розгляду. Встановлено, що зверненням Первинної профспілкової організації КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» (а.с. 27-28), скерованим на ім`я в.о. директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» Потапова І.А. , поставлене перед керівництвом КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» питання про скасування наказу в.о. головного лікаря ЛОКПЦ від 22.05.2018р. №24 «Про звільнення керівників структурних підрозділів ЛОКПЦ» в частині звільнення з роботи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є завідувачами відділень, які не підпадають під поняття відокремленого підрозділу. Тому застосування щодо них п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України при звільненні не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, суду не представлено доказів, що громадянином [PERSON] було порушено вимоги посадової інструкції завідувача акушерсько-фізіологічного відділення. Таким чином слід задоволити вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» №24 від 22.05.2018 року «Про звільнення керівників структурних підрозділів ЛОКПЦ» та поновлення позивача на роботі. Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому слід задоволити вимогу про стягнення з КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний перинатальний центр» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.05.2018 року по день ухвалення рішення, з розрахунку - 98,70 грн. за кожен календарний день вимушеного прогулу. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 235 КЗпП України - рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, як і рішення в частині стягнення платежу - заробітної плати за один місяць, тому до негайного стягнення підлягає сума в розмірі 2842,81 грн. Що стосується вимоги про відшкодування моральних збитків, то суд вважає, що такі позивачу також спричинені. Суд вважає, що безпідставне звільнення з посади завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням ЛОКПЦ безперечно вплинуло вкрай негативно на позивача, чим принизило його репутацію як лікаря з багаторічним стажем роботи та сумлінним виконанням трудових обов`язків. У зв`язку із незаконним звільненням було порушено нормальні життєві з в`язки та призвело до кардинальних змін в його життєдіяльності та способі життя, оскільки працюючи завідувачем був зобов`язаний за викликом чергового лікаря у разі виникнення складної ситуації у неробочий час прибути в установу і надати кваліфіковану допомогу, тобто виконував свої трудові обов`язки як в нічний час так і у вихідні та святкові дні. Тому суд вважає, що моральна шкода в сумі 50000 грн. є відповідною сумою компенсації спричиненої шкоди. Згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в цілому. Враховуючи вимоги ст.ст. 133, 137 ЦПК України, слід також стягнути 7500 грн. понесених судових витрат позивачем на надання правової допомоги, понесення яких підтверджено долученими до справи квитанціями №13 від 10.08.2018р. та №14 від 05.09.2018р. При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1762,00 гривень.

Outcome: approved