Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи тим, що між сторонами був укладений договір позики, письмовим доказом чого є розписка позичальника, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до якої [PERSON] 01.05.2010 року отримала від позивача 75000 доларів США та зобов'язалася їх повернути до 01.08.2010 року. На даний час зобов'язання не виконано, сума боргу відповідачем [PERSON] в повному обсязі не повернута. Сума заборгованості складає 25000,00 доларів США. В зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу, тому позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 198442,50 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, проте від представника позивача надійшла до суду заява, в якій вона просила провести розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник 3-ї особи [PERSON] - [PERSON], подала до суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує та додатково пояснила, що [PERSON], отримала кошти у позику від позивача, що підтверджується її розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.05.2010 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 75000,00 доларів США та зобов'язалася повернути гроші в строк до 01.08.2010 року, про що надала йому відповідну розписку (а.с. 7). Крім того, факт укладення договору позики між сторонами та отримання вказаної суми грошових коштів відповідачем від позивача підтверджується заявою про укладення мирової угоди та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Так, у п.1 вказаної мирової угоди відповідач визнає, що її борг перед позивачем за договором позики від 01.05.2010 року підтверджений її розпискою, станом на 01.12.2010 року становить 25000,00 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 198442,50 грн. (а.с. 20). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.12.2010 року було затверджено мирову угоду між сторонами, за якою: [PERSON], відмовляється на користь [PERSON], від своїх вимог з приводу заборгованості в сумі 198442,50 грн., а [PERSON], в рахунок погашення заборгованості в сумі 198442,50 грн., передає [PERSON], належну їй на праві приватної спільної часткової власності ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] і визнає право власності за [PERSON] (а.с. 17). Не погодившись з ухвалами Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.12.2010 року про затвердження мирової угоди та від 05.04.2011 року про виправлення описок в ухвалі суду від 01.12.2010 року, [PERSON], подала апеляційну скаргу на зазначені ухвали. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04.04.2014 року, апеляційні скарги [PERSON] задоволено частково. Ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.12.2010 року та 05.04.2011 року були скасовані з тих підстав, що визнана судом мирова угода не вирішує спору і не може бути виконана сторонами, оскільки при укладанні мирової угоди сторони не передбачили механізму реалізації та виконання досягнутих умов (а.с. 110-111). Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що відповідачем визнаються обставини щодо укладення між сторонами договору позики від 01.05.2010 року, написання нею розписки на підтвердження його укладення та наявності залишку боргу за даним договором перед позивачем на суму 198442,50 грн. Відповідач не повернула отримані у позику грошові кошти у зазначений термін в повному обсязі та ухиляється від виконання свого зобов'язання. На вимогу позивача щодо повернення коштів, відповідач не реагує. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України. Тому, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу на загальну суму 25000,00 доларів США, що еквівалентно 198442,50 грн. (а.с. 6). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1820,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved