Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач \~звернувся до суду з \~\~позовом до відповідача \~\~про \~визнання правочинів дійсним та визнання права власності. Позивач посилається на те,що 20 березня 2014 року між ним та відповідачем ( Іванківською районною спілкою споживчих товариств Київської області) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором, він як покупець придбав, а відповідач як продавець продав йому будівлю магазину, розташованого за адресою Київська область Іванківський район с.Дитятки, вул.Леніна, 5 а за ціною 36\~000 гривень. Вся сума за придбану позивачем будівлю була перерахована на банківський рахунок продавця 20 березня та 22 квітня 2014 року. Предмет договору фактично йому продавцем переданий в день укладення договору. Будівля магазину з дня його придбання і до цього часу використовується ним для здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі. В той же час ними при укладенні договору купівлі-продажу не було дотримано вимоги про обов»язкове нотаріальне посвідчення такого виду договорів, передбачене ст.ст.209,657 ЦК України. Таке порушення допущене з вини продавця, в розпорядження якого на час укладення договору були відсутні належні правовстановлюючі документи на об»єкт нерухомості, що став предметом договору. Зокрема, в розпорядженні продавця були відсутні документи про реєстрацію предмету договору в органах технічної реєстрації. У даному випадку між ним та відповідачем укладений письмовий договір купівлі- продажу, яким передбачені всі його істотні умови, тобто ними досягнуто повної домовленості, цей договір повністю виконаний продавець фактично передав покупцеві товар, а він повністю оплатив його вартість. Тобто, судом цей договір може бути визнаним дійсним. Позивач просить \~\~визнати Договір купівлі-продажу від 20 березня 2014 року, укладений між ним як покупцем та Іванківською районною спілкою споживчих товариств як продавцем , за яким він придбав будівлю магазину с.Дитятки, вулиця Леніна,5а - дійсним. Визнати за ним право власності на нерухоме майно будівлю магазину в с.Дитятки, вулиця Леніна, 5а загальною площею 132,1 кв.м . з вбиральнею (літер «Б»), огорожею (№1-2) та вимощення (I). В \~судовому засіданні \~позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення згідно заяви. Представник відповідача [PERSON] РССТ \~позов визнала. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позовні вимоги і маються підстави, суд позов задовольняє. Представ ник відповідача позов визнав. Із договору купівлі-продажу від 20 березня 2014 року, вчиненого між правлінням Іванківської районної спілки споживчих товариств в особі \~голови правління [PERSON],що діє на підставі Статуту(далі-Продавець),з одного боку і фізичної особи, в особі [PERSON], що діє на підставі \~ паспорту СК № 264985 виданого Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області від 08.07.1996року, вбачається, що позивач придбав нерухоме майно у виді будівлі магазину, що знаходиться по вул.Леніна,5 в с.Дитятки Іванківського району Київської області за 36\~000 грн. згідно оглянутих банківських квитанцій № N13GX55035 22.04.2014р. та № N13GX35987 від 22.03.2014 р., яка йому була передана під час підписання даного договору. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України(далі-ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві),а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже,з Договору від 20.03. 2014 року слідує,що між [PERSON] та Іванківською районною спілкою споживчих товариств укладено саме договір купівлі-продажу та до нього слід застосовувати норми закону, викладені в Главі 14, Гл.54,зокрема, ст. 203, ст. 657 ЦК України. В ч.4 ст. 203 ЦК України вказано,що правочин має вчинятися у формі,встановленій законом. Так, згідно ст. 657 ЦК України,договір купівлі-продажу земельної ділянки,єдиного майнового комплексу,житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року із змінами та доповненнями обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно. Пунктом 1 частини 1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідач надав суду Постанову Київської обласної ради споживчих товариств №10 від 27 січня 1989 року про об»єднання Чорнобильської райспоживспілки та Іванківського райпо, Акт передачі основних засобів Чорнобильської райспоживспілки на баланс Іванківського райпо від 22 лютого 1989 року №147 основних засобів,серед яких під № 5-магазин «Хозтовапри» в с.Дитятки. Однак, з даних документів слідує,що станом на час укладення договору, а саме: 20.03. 2014 року Іванківська райспоживспілка не мала документів про право власності на спірну будівлю:магазин в с.Дитятки Іванківського району Київської області, як цього вимагає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень до ч.2 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов»язків для сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,що підтверджується письмовими доказами, і відбулося \~повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється \~від його нотаріального посвідчення, суд може визнати \~такий договір дійсним. Судом достовірно встановлено, що сторонами не дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та щодо державної реєстрації правочину, яка є обов»язковою згідно діючого законодавства, крім того, не здобуті докази ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та втрати такої можливості у позивача, в зв»язку з чим відсутні правові підстави для визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку, так як правочин не є укладеним і не створює прав та обов»язків для сторін. В Постанові \~Верховного \~Суду \~України \~від 18.04. 2011 року висловлена правова позиція щодо застосування \~ч.2 ст. 220 ЦК України, де вказано,що в разі недодержання сторонами \~закону про \~обов»язкову державну реєстрацію договору такий договір не породжує прав та обов»язків для його сторін і не може бути \~визнаний \~судом \~дійсним на підставі ст. 220 ЦК України, оскільки такий правочин відповідно \~ст. 210 ЦК України вважається \~вчиненим з моменту його державної \~реєстрації. Крім того, як слідує з Роз»яснення \~Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду \~цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних прав про захист права власності \~та інших речових прав», «при вирішенні справ \~про \~визнання дійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, визначених \~частиною другою ст. 220 ЦК, та визнання у зв»язку із цим права власності на об»єкт нерухомості суди, задовольняючи позови, виходили з того,що якщо сторони домовилися \~щодо усіх істотних умов договору,що підтверджується письмовими доказами, і відбулося часткове або повне виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вирішуючи спір \~про визнання \~дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, не всі суди звернули увагу на те,що норма \~частини 2 ст. 220 ЦК не застосовується \~щодо правочинів, які підлягають \~і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки \~момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та ст. 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони \~не є укладеними, а отже,не створюють \~прав та обов»язків для сторін». Верховний Суд України в Постанові від 19 червня 2013 року(№6-49ц13),вказав,що як на приклад,що «в судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2011 року, 4 та 25 липня 2012 року, а також від 10 жовтня 2012 року постановлених у справах з подібних правовідносин…» викладено практику щодо застосування ч.2 ст. 220 ЦК України. Прикладом практичного застосування ч.2 ст. 220 ЦК України є рішення Іванківського районного суду від 07.11. 2013 року (Справа №366/2387/13-ц;Пр.№2/366/458/13)- відмовлено у позові;рішення Іванківського районного суду від 1.04. 2015 року у справі №366/570/15-ц,яким позов задоволено та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2016 року(Провадження №22-ц/780/889/16)- скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову. Отже, підстав для задоволення позову немає, а тому [PERSON] слід відмовити в задоволенні позову про визнання \~Договору купівлі-продажу дійсним та \~визнання його права власності на нерухоме майно.

Outcome: dismissed