Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він являється власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований і його син - [PERSON], який в будинку не проживає з 1989 року. На даний час він має намір отримати субсидію, але реєстрація в будинку відповідача створює у цьому перешкоди. Крім того просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила суду, що не являється фахівцем в галузі права та квитанцію про сплату витрат на правову допомогу надати не може через її відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статею 319 ЦК України передбачено ,що власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що позивач [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS]. Будинок належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 27 січня 1977 року , зареєстрований за ним в Кіровоградському міжміському БТІ , реєстраційний [NUMBER] . В даному будинку зареєстрований і син відповідача - [PERSON], відповідач по справі. Відповідач в будинку не проживає з 1989 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 12 січня 2015 року ,складеним за участі представників органу місцевого самоврядування (а.с.8). Відповідно до положень ст..156 ЖК України члени сім ї власника житлового будинку ,які проживають разом з ним у будинку , що йому належить ,користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад 1 рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає з 1989 року, тобто більше року, наявність факту реєстрації відповідача в ньому перешкоджає належним чином позивачу користуватися належним йому майном, тому на думку суду [PERSON] можливо визнати таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням . Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що в свою чергу ніяким чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Стосовно вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу в порядку ст.88 ЦПК України, суд враховує , що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Суду не надані жодні докази, які б підтверджували суму понесених позивачем витрат на правову допомогу і що особа, яка надавала правову допомогу являється фахівцем у галузі права. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю, а визнання позову відповідачем в цій частині не може бути прийняте судом, оскільки це суперечить вимогам закону. Витрати по сплаті судового збору , відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд покладає на рахунок відповідача.

Outcome: partial