Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Вижницької РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні спілкуванні з неповнолітньою дитиною. В позові вказує, що в 2014 році одружився із відповідачкою та [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Починаючи з 2016 року шлюбні відносини фактично припинились і в 2017 році розлучилися. Жінка разом з донькою переїхали мешкати окремо від нього за адресою: м.Вашківці Вижницького району Чернівецької області , де проживають на даний час. Цим же рішенням стягнуто на користь відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі, які виплачує щомісячно. Фактично з самого моменту розлучення між ними почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача, стосовно неможливості його нормального спілкування із донькою. Посилався на те, що всі намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, та штучно створює такі обставини через, які не може нормально зустрічатися з донькою. Весь цей час намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Вказував на те, що Вижницька районна державна адміністрація винесла розпорядження №02 від 05 січня 2018 року «Про встановлення порядку побачення [PERSON] , [INFO] з малолітньою донькою [PERSON] [INFO] ». Даним розпорядженням було встановлено порядок побачення для особистого спілкування [PERSON] , [INFO] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , а саме: другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 годи п`ятниці по 17-00 годину неділі на житловій плоші батька. Попереджено [PERSON] про відповідальність за збереження життя, здоров`я і належне виховання малолітньої дочки [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства України. Але відповідачка з моменту винесення розпорядження чинить перешкоди побаченні батька та доньки та не виконує відповідне рішення районної державні адміністрації, не дає можливості бачитися з донькою, саме тому вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав, просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, погодилася на те, щоб батько бачив дитину тільки раз на місяць в її присутності. Представник органу опіки Орган Опіки та піклування Вижницької РДА в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу , дослідивши всі здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає ,що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували з 2014 по 2017 році у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі, [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . На підставі виконавчого листа по справі №713/1838/16-ц виданого 29.12.2016 року Вижницьким районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 600 гривень, щомісячно ,починаючи з 21.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття . Вижницькою районною державною адміністрацією винесено розпорядження №02 від 05 січня 2018 року «Про встановлення порядку побачення [PERSON] , [INFO] з малолітньою донькою [PERSON] [INFO] ». Відповідно до якого встановлено порядок побачення для особистого спілкування [PERSON] , [INFO] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , а саме: другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 годи п`ятниці по 17-00 годину неділі на житловій площі батька. Попереджено [PERSON] про відповідальність за збереження життя, здоров`я і належне виховання малолітньої дочки [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до вимог статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого обєднання сімї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дітей не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, та приймаючи до уваги розпордження про участь батька у вихованні доньки від 05.01.2019 року, а також надані в судовому засіданні пояснення сторони позивача та сторони відповідачки у справі, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи викладене вище, та дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд вважає правильним та справедливим задовольнити позовні вимоги, визначивши наступний спосіб участі батька у вихованні дитини, а саме: [PERSON] , [INFO] для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , такі способи участі : другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 години п`ятниці по 17-00 годину неділі на житловій площі батька. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до заявлених вимог. Позивачем сплачено при подачі позову судовий збір у розмірі 768,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Що стосується витрат пов`язаних з розглядом справи, суд вважає, що воно підлягає частковому задоволенню в сумі 2600 , що складається з 300 гривень зустріч консультація клієнта, підготовка - складання та подання позову 800 грн., участь у судових засіданнях -1500 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 02.11.2018 року та чеком за №16 /19 рік за надання усних та пистьмових консультацій від 18.06.2019 року.

Outcome: partial