Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з врахуванням позовної заяви із збільшеними позовними вимогами від 06.02.2018 р., просив суд здійснити поділ майна подружжя, визнати за ним право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; право власності на ? частину автомобіля марки MAZDA 323 F 1,3 I, державний номерний знак АХ 4048ВН та ? частину автомобіля марки PEUGEOT 107, державний номер [NUMBER]; відшкодувати судові витрати (а.с.1, 152). В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2003 р. по 05.08.2016 р. За час перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем. Крім того, за відповідачем зареєстровано право власності на транспортні засоби: автомобіль марки MAZDA 323 F 1.3 I, 1995 року випуску, державний номерний знак АХ 4048ВН, та автомобіль марки PEUGEOT 107, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER]. Сторони не досягли домовленості щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі на імя відповідача, вважає його спільним сумісним майном подружжя, тому посилаючись на ст.ст.63, 65, 70,71 СК України, ст.150 ЖК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на ? частину вказаного майна (а.с.152). 28.09.2017 р. відповідач [PERSON] надала суду заперечення проти позову (а.с.66), в якій вона просила відступити від засади рівності часток подружжя та зменшити частку позивача до 1/10 частини спірної квартири. 16.02.2018 р. [PERSON] надала заперечення проти уточненої позовної заяви, в якій зазначила, що автомобіль MAZDA за згодою сторін, під час шлюбу був проданий [PERSON] 05.10.2011 р., шляхом надання останньому генеральної довіреності. Автомобіль PEUGEOT теж проданий 25.01.2018 р. та отримані від продажу кошти у сумі 70000,00 грн. витрачені на повернення боргу [PERSON] (а.с.140). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнали частково. При цьому відповідач пояснила, під час шлюбу відповідач ніколи не працював, утримував іншу свою дитину від попереднього шлюбу, має борги перед іншими особами та не сплачує аліменти на утримання її спільної дитини. Для придбання спірної квартири вони позичили кошти у батьків відповідача, які продали свою квартиру. Автомобіль MAZDA вона продала за згодою [PERSON], ? частину коштів від продажу вона віддала позивачеві, а свою ? частину віддала як сплату за кредит на автомобіль PEUGEOT. Коли її матір, [PERSON], стала вимагати сплатити борг за позикою, відповідач продала цей автомобіль та віддала кошти третій особі. Просила суд зменшити частку [PERSON] у спільному майні подружжя (квартирі) та визнати за ним права власності на 1/10 частини спірної квартири. Проти задоволення вимог щодо визнання права власності на ? частину транспортних засобів заперечувала, посилаючись на ту обставину, що вказані транспортні засоби перебувають у користуванні інших осіб. Третя особа на боці відповідача [PERSON] пояснила, що вона з чоловіком продали свою квартиру та позичили сторонам для купівлі спірної квартири 70000,00 грн., що на той час було еквівалентно 13000 дол.США. Наразі відповідач віддала їй борг частково, у сумі 2500,00 дол.США. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, [PERSON] про поважність причини неявки суд не повідомив, [PERSON] просила про розгляд справи у її відсутність (а.с.213), неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши надані докази, допитавши в якості свідка позивача [PERSON] , суд встановив наступні обставини та правовідносини, що їм відповідають. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі з 14.02.2003 р. та рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.08.2016 р. шлюб між ними було розірвано (а.с.9). 27.11.2003 р., тобто в період шлюбу, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартиру №6, що в будинку №24-А по вул..Туркестанській в м.Харкові, право власності на квартиру зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем (а.с.8, 72). Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] [PERSON] Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Оцінка 24», вартість квартири №6, розташованої в будинку №24-А по вул..Туркестанській в м.Харкові, становить 679000,00 грн. (а.с.14). Також судом встановлено, що відповідно до даних Регіонального сервісного центру в Харківській області від 27.12.2017 р., на імя [PERSON] 15.02.2008 р. було зареєстровано право власності на автомобіль MAZDA 323 F 1.3 I, 1995 року випуску, державний номерний знак АХ 4048ВН, та 18.10.2011 р. зареєстрований \~ \~ \~ \~ автомобіль марки PEUGEOT 107, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с.103). На час розгляду справи автомобіль MAZDA 323 F 1,3 I, державний номерний знак АХ 4048ВН, на підставі довіреності, посвідченої 05.10.2011 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], переданий в користування та розпорядження [PERSON] (а.с.143). Фактично вказаний автомобіль був проданий третій особі, і вказану обставину позивач, допитаний в якості свідка, особисто підтвердив. Так, [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що після реєстрації шлюбу він з дружиною проживав у її батьків. Потім її батьки продали свою квартиру та з цих коштів батько відповідачки дав йому особисто, без свідків, 5500 дол.США. Спірну квартиру вони придбали за 11000 дол.США. Вона була без ремонта і вони за спільні кошти здійснили в квартирі ремонт. В 2006 р. подружжя за спільні кошти придбало автомобіль MAZDA, яку потім продали по довіреності іншій особі. В 2010-2011 р.р. вони купили автомобіль PEUGEOT 107. Позивач працював та отримував регулярний дохід, мав інші накопичення, утримував їх спільну дитину. Після припинення шлюбних відносин вони домовились здавати спірну квартиру в оренду та за рахунок орендної плати сплачувати комунальні платежі. Боргових зобовязань перед іншими особами під час шлюбу він не мав. Також судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2018 р., власником автомобіля PEUGEOT 107, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], є третя особа [PERSON] (а.с.142). Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1\~ст. 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 70 СК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведене, суд вважає, що квартира №6, розташована в будинку №24-А по вул..Туркестанській в м.Харкові, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] - [PERSON], оскільки право власності на неї набуто шляхом укладання одним з подружжя договору купівлі-продажу під час їх шлюбу, у встановленому законом порядку. Виходячи з принципу рівності часток подружжя, суд визнає за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири,\~ як його частки спільного суміного майна. Підстав для зменшення його частки у праві спільної сумісної власності судом не вбачається, оскільки, відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України, наявність самостійного доходу у одного з подружжя не є обовязковою умовою набуття права власності на майно, набутого під час шлюбу. Даних про наявність грошових зобовязань у позивача перед іншими особами, заборгованості по аліментам відповідач суду не надав. Також суд вважає неспроможними посилання відповідача на придбання спірної квартири за рахунок коштів, наданих у борг третьою особою [PERSON] В разі доведеності вказаного факту [PERSON] не позбавлена можливості предявити вимоги до подружжя про стягнення заборгованості, проте вказана обставина не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд вважає, що спірні транспортні засоби - MAZDA 323 F 1.3 I, 1995 року випуску, державний номерний знак АХ 4048ВН, та PEUGEOT 107, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], на час розгляду справи належать іншим особам, таким чином, не є обєктом права спільною сумісної власності подружжя, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на ? частину кожного з них. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення. З підстав, передбачених ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 3395,00 грн. щодо частини вимог, які задоволені судом.

Outcome: approved