Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 березня 2018 року він домовився з відповідачем про продаж будинку [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованою за цім же адресом. Після укладення вказаного правочину позивач отримав у повне володіння нерухоме майно, зробив ремонт у будинку, обробляв огород, ніс витрати за комунальні платежі, тобто вважав себе фактичним власником будинку та земельної ділянки. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням щодо переоформлення житлового будинку та земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства, однак останній постійно відмовлявся, повідомів, що не може це зробити, оскільки у нього не має належних документів, але кожен раз відповідач запевняв позивача, що документи виготовлюються. Таким чином на сьогоднішній день переоформити спірне нерухоме майно на позивача неможливо у зв`язку з відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 28 березня 2018 року позивач домовився з відповідачем про продаж будинку [ADDRESS], а також продаж земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованою за цім же адресом. В той же день було укладено письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передав відповідачу обумовлені договором гроші та отримав у повне володіння спірний будинок та земельну ділянку. Після укладення вказаного правочину позивач отримав у повне володіння нерухоме майно, зробив ремонт у будинку, обробляв огород, ніс витрати за комунальні платежі, тобто вважав себе фактичним власником будинку та земельної ділянки. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням щодо переоформлення житлового будинку та земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства, однак останній постійно відмовлявся, повідомів, що не може це зробити, оскільки у нього не має належних документів, але кожен раз відповідач запевняв позивача, що документи виготовлюються. Судом було встановлено, що нерухоме майно належало матері відповідача - [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Таким чином на сьогоднішній день переоформити спірне нерухоме майно на позивача неможливо у зв`язку з відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, оформлених належним чином на відповідача. [PERSON] проживав у вказаному будинку тривалий час ще до укладення договору купівлі-продажу. На сьогоднішній день від продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно, безперервно володіти та відкрити користуватися даним нерухомим майном та земельною ділянкою. Позивач доглядає за будинком та утримує його, робить капітальні та поточні ремонти, крім того він доглядає за земельною ділянкою. З моменту володіння та по сьогоднішній день відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення будинку не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне майно, оскільки придбав нерухоме майно у [PERSON] , який не мав права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власниками, не було вкрадено у власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не відбувало з володіння власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На сьогоднішній день позивач добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується спірним нерухомим майном, доглядає за земельною ділянкою. На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірне володіє та користується житловим будинком [ADDRESS], а тому за ним може бути визнано право власності на спірне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved