Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про виселення з незаконно займаної кімнати в гуртожитку, в якому просить суд виселити відповідача з незаконно зайнятої кімнати № [NUMBER] в гуртожитку , що розташований по [ADDRESS] , без надання іншого житла. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Жилсервіс-5» ДМР є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . Під час перевірки житлового фонду по розпорядженню голови Дніпровської міської ради був встановлений факт незаконного вселення громадянина [PERSON] в кімнату [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] . Також встановлено, що ордер, який є єдиною підставою для вселення у житлове приміщення, йому не видавався. Відповідач був зареєстрований у спірній кімнаті згідно сумнівного розпорядження № 39-Р від 02.04.2014 року, підписаного директором «Жилсервіс-5» Скоріком Д.В. У зв`язку з тим, що діями відповідача порушене цивільне право територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради вільно розпоряджатися жилим фондом, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 20 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Сторони скористалися правом на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачем поданий відзив, в якому заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що він являється основним наймачем кімнати [ADDRESS] . У вищевказане житлове приміщення відповідач був вселений та зареєстрований на підставі ордеру від 04.03.2011 року № 87, виданого Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім». На ім`я відповідача відкрито особистий рахунок, згідно якого ним здійснюється оплата комунальних послуг. Також зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позовні вимоги було задоволено частково, визнано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідачем було надано копію корінця ордеру, який підтверджує його право на заняття спірної кімнати, оригінал якого знаходиться у балансоутримувача гуртожитку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що 22 лютого 2010 року Рішенням Дніпропетровської міської ради № 937 «Про передачу у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду та гуртожитків ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат» від 29.01.2010 року вх. № 11/246, враховуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року по справі Б26/2/57-00, яким ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», на балансі якого перебував житловий фонд та гуртожитки, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру підприємства. Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.03.2013 року № 110 внесено зміни до Рішення № 937, якими гуртожитки ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат» передано у комунальну власність та визначено балансоутримувачем КП «Жилсервіс-5» ДМР. Зазначає, що Державне підприємство «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», дочірнім підприємством якого був Дніпропетровський домобудівний комбінат РСЄУ «Наш дім», рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру підприємства, тому видача ордерів чи будь-яких інших документів після 17.12.2009 року керівництвом Дніпропетровського домобудівного комбінату РСЄУ «Наш дім» є протиправною. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи - Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судовому засіданні просив ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської Ради №937 від 22.02.2010 року про передачу у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду та гуртожитків ДП «Дніпропетровський домобудівельний комітет» передано у комунальну власність територіальної громади міста будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту прийняття-передачі основних засобів від 01.07.2013 року прийнято на баланс КП « Жилсервіс-5» будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою КП «Жилсервіс-5» ДМР [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] ) з 11.04.2014 року. Актом комісії КП «Жилсервіс-5» ДМР від 23 березня 2018 року встановлено, що [PERSON] проживає в кімнаті [ADDRESS] без правовстановлюючих документів (ордеру). Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у наданому відзиві та у судовому засіданні вказує на те, що у вищевказане житлове приміщення він був вселений та зареєстрований на підставі ордеру від 04.03.2011 року № 87, виданого Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім», копію корінця якого надано суду. В свою чергу, наполягаючи на позові представник позивача пояснив, що Державне підприємство «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», дочірнім підприємством якого був Дніпропетровський домобудівний комбінат РСЄУ «Наш дім», рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру підприємства, тому видача ордерів чи будь-яких інших документів після 17.12.2009 року керівництвом Дніпропетровського домобудівного комбінату РСЄУ «Наш дім» є незаконною. Згідно зі ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.п. 6,7 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів Української РСР від 03.06.1986р. на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження), включених до ордера. Ордер зберігається у особи, яка вселяється на жилу площу в гуртожитку, протягом усього строку її проживання у гуртожитку. Користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Згідно із п. 14 розділу ІІІ цього Примірного положення, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984р. N 470, які діють і нині (зі змінами) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Тобто, за змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Отже, виходячи зі змісту зазначених норм самоправно зайнятим вважається приміщення, до якого особа вселились без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та ордера на житлове приміщення. В свою чергу, на підтвердження правомірності користування спірною кімнатою, відповідачем не представлено суду відповідного рішення про надання йому спірної кімнати у користування. Як доведеність факту тривалого проживання в спірній кімнаті, так і термін користування самовільно (самоправно) зайнятим житловим приміщенням не надають будь-яких прав на нього, а тому посилання відповідача на його вселення у 2011 році з на підставі ордера, виданого ліквідованим підприємством, так і тривале проживання, як на докази набуття права користування кімнатою, є безпідставними, оскільки і вселення і подальше проживання не є законним. Стаття 116 ЖК України є спеціальною по відношенню до норм ЦК України і тому підлягає застосуванню до правовідносин в аспекті дослідження судом питання правомірності вселення відповідача у спірне приміщення, яке є вирішальним для з`ясування його права на проживання у ньому або обов`язку виселитися. У відповідності з положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідач самоправно зайняв жиле приміщення, ніколи не набував право користування ним у встановленому законом порядку, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення за ч. 3 ст. 116 ЖК України у будь який момент, до втрати будівлею статусу гуртожитку (як тимчасового помешкання для відповідної категорії осіб). Оскільки будівля гуртожитку перебуває на балансі КП «Жилсервіс-5» ДМР, останній як власник звернувся до суду за захистом свого порушеного права на підставі ст.ст. 319, 387, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 та ст. 391 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, закон не позбавляє нинішнього власника права пред`явити вимоги про виселення відповідача, як такого, що безпідставно займає житлове приміщення, що належить власнику, тобто на підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України, які підлягають до застосуванню спірних правовідносин. Крім того, за правовою позицією Верховного Суду України від 22.06.2017р.у справі за №6-2010цс16, згідно ч.3 ст. 116ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved