Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 01 лютого 2017 року в с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку по вул. І. Франка № 37А в с. Павлівка Тисменицького району та земельних ділянок, розташованих на землях Павлівської сільської ради: земельна ділянка площею 0,766 га в урочищі «3а глибоким» для ведення ОСГ, державний акт ІФ № 117152 га; земельна ділянка площею 0,2024 га в урочищі «Коло греблі» для ведення ОСГ, державний акт ІФ № 117151; земельна ділянка площею 0,1227га в урочищі «3а дорогою» для ведення ОСГ; земельна ділянка по вул. Франка,37А в с. Павлівка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1231 га, державний акт ІФ № 117150; земельна ділянка площею 0,1732 га державний акт ІФ № 117154 для ведення ОСГ, земельна ділянка площею 0,1227 га, яка розташована в урочищі «3а дорогою» і призначена для ведення ОСГ. Спадкоємцями за законом на спадкове майно є позивач та його брат відповідач [PERSON] Позивач прийняв спадщину, звернувшись у встановлений законом строк в нотаріальну контору. Відповідач спадщину не прийняв та неї не претендує. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Нотаріус відмовилася видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння в звязку з тим, що господарство відносилося до колгоспного типу. Членами господарства станом на 15 квітня 1991 року були покійна [PERSON], батько [PERSON], який помер 11.03.2012 року і позивач [PERSON]. Також членом господарства була [PERSON], яка була зареєстрована в господарстві з 01.09.1990 року по 29.12.2017 року. Згідно діючого на той час законодавства про право власності на майно колгоспного двору, яке збереглося після припинення його існування станом на 15 квітня 1991 року остання не набула права власності на майно колгоспного двору внаслідок її недовгочасного перебування у складі двору. Таким чином, членами господарства належало по 1/3 частині будинковолодіння. Після смерті батька [PERSON], який помер 11.03.2012 року, належну йому 1/3 частку успадкували позивач та [PERSON] в рівних долях і їм стало належати по 1/2 частці будинковолодіння, а після смерті матері [PERSON]І належну їй 1/2 частку успадкував позивач і став власником цілого домоволодіння. Нотаріус відмовилася видати йому свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи тим, що господарство відносилося до колгоспного типу, тому за захистом свої спадкових прав він змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в якій зазначає, що проти задоволення позову не заперечує, просить справу розглядати без його участі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 01 лютого 2017 року в с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку по вул. І. Франка № 37А в с. Павлівка Тисменицького району та земельних ділянок, розташованих на землях Павлівської сільської ради: земельна ділянка площею 0,766 га в урочищі «3а глибоким» для ведення ОСГ, державний акт ІФ № 117152 га; земельна ділянка площею 0,2024 га в урочищі «Коло греблі» для ведення ОСГ, державний акт ІФ № 117151; земельна ділянка площею 0,1227га в урочищі «3а дорогою» для ведення ОСГ; земельна ділянка по вул. Франка,37А в с. Павлівка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1231 га, державний акт ІФ № 117150; земельна ділянка площею 0,1732 га державний акт ІФ № 117154 для ведення ОСГ, земельна ділянка площею 0,1227 га, яка розташована в урочищі «3а дорогою» і призначена для ведення ОСГ. Спадкоємцями за законом на спадкове майно є позивач та його брат відповідач [PERSON] Позивач прийняв спадщину, звернувшись у встановлений законом строк в нотаріальну контору. Відповідач спадщину не прийняв та неї не претендує. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Нотаріус відмовилася видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння в звязку з тим, що господарство відносилося до колгоспного типу. Членами господарства станом на 15 квітня 1991 року були покійна мати [PERSON], батько [PERSON], який помер 11.03.2012 року і позивач [PERSON]. Також членом господарства була [PERSON], яка була зареєстрована в господарстві з 01.09.1990 року по 29.12.2017 року. Згідно діючого на той час законодавства про право власності на майно колгоспного двору, яке збереглося після припинення його існування станом на 15 квітня 1991 року остання не набула права власності на майно колгоспного двору внаслідок її недовгочасного перебування у складі двору. Таким чином, членами господарства належало по 1/3 частині будинковолодіння. Після смерті батька [PERSON], який помер 11.03.2012 року, належну йому 1/3 частку успадкували позивач та [PERSON] в рівних долях і їм стало належати по 1/2 частці будинковолодіння, а після смерті матері [PERSON]І належну їй 1/2 частку успадкував позивач і став власником цілого домоволодіння. Нотаріус відмовилася видати йому свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи тим, що господарство відносилося до колгоспного типу, тому за захистом свої спадкових прав він змушений звернутися до суду. Викладені обставини підтверджуються свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], довідкою Павлівської сільської ради, свідоцтвом про право власності на майно колгоспного двору, державними актами на право приватної власності на земельні ділянки, роз'ясненнями нотаріуса, технічним паспортом та висновком про оцінку майна. Вартість домоволодіння згідно висновку експерта становить 58 000 гривень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, що визначені п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] належить право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] 01.02.2017р. та смерті батька [PERSON] 11.03.2012р. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 392, 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved