Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/6 та 2/6 частини житлового будинку в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якої зазначив, що він є власником частини індивідуального житлового будинку з відповідними до них частками надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим позивач вказує, що 1/6 частина вказаного вище будинку належала батькові позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . 2/6 частини вказаного будинку належало матері позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на весь будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до закону спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач та відповідач у справі, однак після смерті матері відповідач [PERSON] спадщину не прийняла, а позивач фактично прийняв її, вступивши у володіння спадковим майном. [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків та йому були видані свідоцтва на 1/6 та 2/6 частини спірного будинку, а 1/6 частина та 2/6 частини спірного будинку є неоформленими, оскільки його сестра [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З 2000 року позивач зареєстрований у вказаному вище житловому будинку, безперервно проживає у ньому зі своєю дружиною, здійснює власними силами внутрішні та зовнішні ремонтні роботи в будинку, постійно сплачує комунальні послуги, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, тощо. Отже, позивач зазначає, що з моменту смерті його батьків, відповідач [PERSON] про свої права на спадщину не заявляла, відмовившись таким чином фактично від спадщини. Протягом 19 років позивач безперешкодно користується повністю всім будинком, який залишився після смерті батьків, у зв`язку з чим вважає себе таким, що фактично прийняв спадщину, тож просить визнати за ним право власності за законом на 1/6 частину будинку, який розташовано за адресою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , та на 2/6 частини вказаного будинку, які належали [PERSON] . В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Також зазначив, що на момент смерті батька сторін по справі [PERSON] 24.12.1974 сторони по справі були неповнолітніми дітьми та проживали за адресою спірного майна. На момент смерті матері сторін по справі [PERSON] [INFO] , відповідач за адресою спірного майна не проживала. Під час оформлення права на спадщину нотаріус повідомив позивачу, що на 1/6 та 2/6 частини спірного майна свідоцтво про право на спадщину не може бути виданим, оскільки на час відкриття спадщини у спадкодавця окрім позивача, була ще одна неповнолітня дитина, а саме сестра позивача [PERSON] , яка є сестрою позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надала, про причини неявки суд не інформувала. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Північної селищної ради м.Торецька Донецької області в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням справу розглядати без його участі, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача у справі. Зазначила, що разом зі своїм чоловіком за адресою [ADDRESS] , вона проживає протягом 25 років, разом з ними за вказаною вище адресою також проживала мати позивача - [PERSON] , яка у 1997 році померла. Відповідач [PERSON] у вказаному будинку не зареєстрована та не проживає. Після смерті матері вона приходила на похорони, однак будь-якої участі а ні в організації похорон, а ні в утриманні та ремонті будинку не приймала. Весь цей час протягом 25 років, коли свідок проживає в будинку за вказаною адресою, [PERSON] там не зареєстрована та не проживає, і навіть не з`являється. Востаннє свідок бачила [PERSON] приблизно у 2001 році в місті Торецьку, де та повідомила їй, що проживає в [ADDRESS] . Свідок також вказала, що їй невідомо, чи проживала відповідач у справі будь-коли у вказаному будинку. Вислухав пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування за законом, які врегульовано Цивільним кодексом Української РСР у редакції, яка діяла станом на 24.12.1974 та 18.11.1997. У відповідності до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин,спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.ст. 525-527 Цивільного кодексу РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 Цивільного кодексу Української РСР, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братом та сестрою. Їх батьками є [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.11,12) . Після смерті [PERSON] , [PERSON] відкривалася спадщина на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до закону спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , [PERSON] є позивач у справі [PERSON] та відповідач [PERSON] . Інших спадкоємців судом не встановлено, як і не встановлено обставин складання [PERSON] , [PERSON] заповітів. Згідно з інформаційними довідками зі спадкового реєстру, відсутня інформація щодо спадкових справ, які заведені після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 59, 62). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом № 2755 від 12.10.2000 року, виданого завідуючою Дзержинської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] у вигляді 1/6 частки житлового будинку з відповідною до неї часткою надвірних побудов, що знаходиться в [ADDRESS] . На 4/6 частки будинку були видані свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом [INFO] гр. [PERSON] . На 1/6 частку будинку свідоцтво про право на спадщину не видано. (а.с.7) У відповідності до копії свідоцтва про право на спадщину за законом № 2755 від 12.10.2000 року, виданого завідуючою Дзержинської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] у вигляді 2/6 часток житлового будинку з відповідною до неї часткою надвірних побудов, що знаходиться в [ADDRESS] . На 2/6 частки будинку свідоцтво про право на спадщину не видано. (а.с.9) Отже, оскільки після смерті батьків позивач фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, яким безперешкодно користується протягом тривалого часу, то в позові [PERSON] ставиться питання про визнання за ним права власності за законом на 1/6 частку житлового будинку з прибудовами, надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , яка належала його батьку [PERSON] , померлому [INFO] та на 2/6 частки житлового будинку з прибудовами, надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , яка належала його матері [PERSON] , померлої [INFO] . З огляду на викладене суд зазначає таке: Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності за законом на 1/6 частини будинку за адресою [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , судом встановлено, що після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшли 3/6 вказаного вище будинку. Дружина померлого [PERSON] , яка є мамою сторін по справі є спадкоємцем першої черги на підставі ст. 529 ЦК Української РСР. Позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] [INFO] на момент смерті батька були неповнолітніми дітьми і проживали разом із мамою та батьком за адресою [ADDRESS] , що не заперечується самим позивачем. Таким чином, відповідно до ст. 529 ЦК Української РСРпозивач, відповідач та їх мати є спадкоємцями першої черги за законом та в силу вимог ст. 549 цього Кодексу прийняли спадщину, оскільки фактично володіли спадковим майном. Отже, позивач, відповідач та їх мати є спадкоємцями 3/6 будинку [ADDRESS] , які фактично прийняли спадщину в рівних частках, а саме по 1/6 частині зазначеного майна. Як установлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на 1/6 частину будинку [ADDRESS] . Мати позивача та відповідача отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на 1/6 частини будинку [ADDRESS] .Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/6 частини будинку [ADDRESS] не видано. При цьому, 1/6 частина будинку [ADDRESS] ,належить відповідачу [PERSON] як спадкоємцю за законом. Оскільки позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на 1/6 частину будинку [ADDRESS] , мати позивача отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка на 1/6 частину вказаного вище будинку, позовні вимоги у частині визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS] після смерті батька задоволенню не підлягають, оскільки позивачем вже оформлено право власності на його частку зазначеного спадкового майна. Також суд відмічає, що право власності [PERSON] на будинок, який розташовано за адресою [ADDRESS] , підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на домобудівлю за вказаною адресою, яке видано на підставі рішення народних депутатів від 11.05.1994 (а.с. 7, 112), вже після його смерті, яка настала [INFO] . Ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про скасування, або визнання недійсним цього правовстановлюючого документу, суд приймає цей доказ як такий, що підтверджує право власності [PERSON] на зазначене майно. Суд відхиляє доводи позивача щодо неприйняття відповідачем спадщини після смерті батька, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 24.12.1974 відповідач була неповнолітньою дитиною та фактично володіла спадковим майном, а саме проживала у зазначеному будинку, таким чином прийнявши спадщину в силу норм ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, яка діяла станом на 24.12.1974. Будь-яких обставин щодо відмови відповідача від спадщини судом не встановлено. Щодо вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності за законом на 2/6 частини спірного будинку після смерті матері [PERSON] , судом установлено, що після смерті матері у сторін по справі відкрилася спадщина не 4/6 будинку [ADDRESS] .Позивач проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується копією домової книги, довідкою про склад сім`ї від 23.10.2019 року, виданої виконавчим органом Північної селищної ради, поясненнями свідка [PERSON] .. Зазначені докази також підтверджують ту обставину, що на момент смерті та протягом 6 місяців після відкриття спадщини відповідач [PERSON] фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном та не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, отже, не прийняла спадщину після смерті матері. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом як рідний син спадкодавця [PERSON] , який є таким що прийняв спадщину після смерті матері. Як установлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на 2/6 частини будинку [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на 2/6 частини будинку [ADDRESS] не видано. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та законними, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. Крім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду цього позову сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с. 2). Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми сплаченого ним судового збору в розмірі 512,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial