Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батьків у вихованні дитини, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу у сторін народився син, після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання,відповідача почала створювати перешкоди у прийнятті позивачем участі у вихованні сина. Позивач вважає, такі дії відповідача протиправними у зв'язку із чим звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивач та представник останнього позов підтримали. Представник позивача пояснила, що органом опіки та піклування було вирішено виділити позивачу декілька днів на місяць для проведення їх із сином, проте позивач вважає, що таких днів є замало і просить виділити більшу кількість днів, два тижні на відпочинок один раз на рік, а також надання можливості приймати участь у догляді за дитиною в разі якщо остання хворітиме. Відповідач та представник останньої позовні вимоги визнали частково в частині яка відповідатиме висновку органу опіки та піклування. Відповідач зазначила, що заперечує проти того, щоб позивач відвідував квартиру де вона проживає разом із сином, у зв'язку з чим коли останній хворіє позивач може приймати участь у купівлі ліків тощо. Щодо відпочинку сина із позивачем, остання заперечує оскільки позивач не надає їй дозвіл на виїзд з дитиною за кордон. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у сторін народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу проживає разом із відповідачем /а.с. 4-6/. Згідно ч.1 ст.2 СК України,сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.5 ст. 19 СК України,орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку про визначення участі батька у вихованні дитини орган опіки та піклування визначив позивачу І, ІІІ суботу місяця з 11.00 до 20.00 год.; ІІ, ІV неділя місяця з 11.00 до 18.00 год. /а.с. 49, 50/. Позивач зазначає, що визначених годин йому недостатньо, крім того як колишній військовослужбовець, останній має пільги і можливість оздоровлювати дитину на морі в межах держави, є відповідальним батьком, не страждає на будь які захворювання /а.с. 10, 11, 14 - 17/. Суд вважає, що орган опіки та піклування при визначенні днів для участі батька у вихованні дитини вірно дійшов правильного висновку. Доводи позивача про те, що дитину необхідно залишати з ним вдома з п'ятниці на суботу з метою надання позивачем допомоги у навчанні сина є неспроможними, оскільки у вечірній час після тижня навчань дитині необхідний відпочинок, а допомогу у навчанні сину позивач може надати і протягом наступного дня. Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача щодо надання часу на двохтижневий відпочинок дитини разом із батьком в період канікул або без відриву від навчання, оскільки оздоровлення дитини на користь останньої і забезпечуватиме рівномірність прав сторін у вихованні. Щодо надання допомоги у лікуванні дитини, останні викладені позивачем не конкретно, а тому суд не вбачає підстав для їх задоволення. Разом із тим, вразі хвороби дитини позивач не обмежений у тому щоб купувати ліки, відвідувати дитину у лікарні.В разі її перебування за місцем проживання і відвідування під час хвороби дитини позивачем є не доцільним, зважаючи на неприязні відносини між сторонами і великої вірогідності виникнення конфлікту, що погано впливатиме на дитину. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial