Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 10.06.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, за яким відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 6500 грн. та зобов'язався їх повернути за першою вимогою позивача. Відповідач свої зобов'язання не виконав, гроші не повернув, на усні та письмові вимоги позивача не реагує. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 6500 грн. та судові витрати. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача суму боргу 6500 грн., 3 % річних у розмірі 84,41 грн., інфляційне збільшення суми боргу 689,00 грн., а всього 7273,41 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити, ухвалити заочне рішення та розглянути справу за його відсутності. Відповідачі про час, дату і місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно розписки від 10.06.2014 року, [PERSON] отримав у [PERSON] гроші в сумі 6500 гривень. Згідно письмового звернення від 04.09.2014 року позивач звертався до відповідача з заявою про повернення грошових коштів (а.с. 7). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 6500 грн. на час розгляду справи судом не повернуті позивачу. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Сукупний індекс інфляції розраховується шляхом помноження щомісячних індексів інфляції (відповідно до даних офіційного інтернет-сайту Державної служби статистики України) за період з 04.09.2014 року по 09 лютого 2015 року та становить 1,029 * 1,024 * 1,019 * 1,03 = 1,106. Розмір збільшення грошового зобов'язання є різницею між сумою грошових коштів, наданих в позику з урахуванням сукупного індексу інфляції за весь період прострочення виконання зобов'язання, та грошової суми, переданої в борг та розраховується наступним чином: (сума заборгованості * сукупний індекс інфляції) - сума заборгованості, а саме (6500*1,106 = 7189) - 6500 = 689,00 грн. Розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми здійснюється наступним чином: (сума заборгованості * 3% * кількість днів прострочення грошового зобов'язання) /365 днів /100. Станом на 09 лютого 2015 року, кількість днів прострочення становить 158 днів. Отже, розмір трьох відсотків річних становить: (5600 * 3 * 158 / 365) /100 = 84,41 грн. Таким чином, через неналежне виконання відповідачем зобов'язання борг за грошовим зобов'язанням позики становить 6500 грн., що підтверджується розпискою, розмір збільшення грошового зобов'язання через інфляційні процеси становить 689,00 грн., три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами становить 84,41 грн. Загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню із відповідача, становить: 6500 + 689 + 84,41 = 7273,41 грн. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги позивача у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно ст. 88 ЦПК України та стягує на користь позивача сплачену суму судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved