Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , якому просить про визнати батьком [PERSON], [INFO]; виключити із свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 04 жовтня 2013 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2280, відомості про батька [PERSON] та внести зміни до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], шляхом зміни: запису про батька «[PERSON]» на «[PERSON]», запису про прізвище [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]», запису по батьковіз «-» на «[PERSON]». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що саме він є біологічним батьком [PERSON], [INFO], оскільки дитина народилась під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON], батьком дитини записаний [PERSON]. Оскільки він вважає себе біологічним батьком [PERSON], звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнав. Однак, визнання позову відповідачем суперечить в даному разі закону, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України таке визнання не може бути прийнято судом і взято за основу. Третя особа - [PERSON] - проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що біологічним батьком [PERSON] є [PERSON]. Представник третьої особи - Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не звився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника ГУЮ у м. Києві. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи - [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між відповідачем та третьою особою в даній справі остаточно були припинені з 1 листопада 2012 року. Третя особа почала проживати з позивачем. Дані обставини були визнані особами, які беруть участь у справі, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу у відділу РАЦС [PERSON] відновили її дошлюбне прізвище «[PERSON]». [INFO] народився [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 жовтня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2280, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як пояснила в судовому засіданні третя особа, позивач дізнався про те, що він є батьком [PERSON], [INFO], в січні 2015 року, тобто приблизно через півтора року після народження дитини. Доказів зворотного суду надано не було. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У відповідності до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України, від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п. 3 зазначеної постанови, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Доводи позивача щодо того, що він є батьком [PERSON], суд не може прийняти до уваги, оскільки доказів у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо цього суду не надано. Отже, [PERSON] всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed