Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 квітня 2013 року по справі № 308/3320/13-ц розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Додатковим рішенням по цій справі малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на вихованні матері. На сьогоднішній день сину позивачки [PERSON] виповнилось 11 років. Відповідач [PERSON] зареєстрований за місцем проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] , однак ще до розірвання шлюбу, починаючи з 29 грудня 2012 року, покинув родину і, за інформацією Позивачки, виїхав до Російської Федерації на заробітки, звідки більше не повертався і його подальша доля Позивачці невідома. Зазначене підтверджується Актом про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації № 3474 і Довідкою № 3475 від 01 жовтня 2018 року, виданими ТОВ «Управління житлом». Позивачка має намір на тимчасовий виїзд із сином за межі України, однак без згоди або супроводу Відповідача, який є батьком дитини, це неможливо. [PERSON] вказує на те, що нотаріально посвідчену згоду відповідача отримати неможливо у зв`язку із відсутністю інформації про його місце проживання або перебування протягом останніх 6 років. Також вона зазначає, що відповідач не є неплатником аліментів, оскільки питання про стягнення аліментів при розірванні шлюбу не розглядалось. Позивачці невідомо чи живий відповідач, він не позбавлений батьківських прав, не визнаний недієздатним або безвісно відсутнім. Тому на її думку єдиною можливістю подорожувати разом з дитиною за межами України є отримання рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким надати позивачці [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньому [PERSON] , [INFO] , без дозволу (нотаріально посвідченої згоди) та супроводу батька [PERSON] , - до досягнення дитиною 16-річного віку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, жодних заяв про відкладення чи причину неявки від нього до суду на надходило. Суд констатує, що відповідач жодного разу не з`явився в судове засідання, правом на подання відзиву на позов не скористався та не подав до суду жодних доказів на спростування позиції позивача, відтак суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у його відсутності. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини та правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2013 року вирішено питання щодо залишення малолітної дитини [PERSON] , [INFO] , на вихованні матері. Позивач вказує на те, що з 29 грудня 2012 року відповідач покинув родину і виїхав до Російської Федерації на заробітки, звідки більше не повертався і його подальша доля позивачці невідома. Зазначене позивач підтверджує доданим до справи актом про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації № 3474 і Довідкою № 3475 від 01 жовтня 2018 року, виданими ТОВ «Управління житлом» ( а с. 11). Позивачка має намір на тимчасовий виїзд із сином за межі України з метою подорожування, однак вказує, що без згоди або супроводу відповідача, який є батьком дитини, це неможливо. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року N 231 (зі змінами). Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Під час розгляду справи з письмових пояснень представника позивача встановлено, що думка відповідача щодо тимчасового виїзду дитини за кордон невідома у зв`язку з відсутністю будь-яких даних щодо його місця проживання чи пребування. Суд вважає, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Чинним законодавством передбачено можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування у відповідній державі, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства. Ураховуючи те, що дозвіл на виїзд дитини за кордон без обмеження його відповідним часом чи періодом до досягнення дитиною 16-річного віку може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий не обмежений час, і це може порушити батьківські права відповідача та позбавити його права на спілкування з сином та на участь у її вихованні, а багаторазовий виїзд дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачений, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною 16-річного віку.

Outcome: dismissed