Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

позивачзвернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 254586,26 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в серпні місяці 2011 року [PERSON] надав [PERSON] кошти в сумі 10000 євро для ведення спільних справ в кафе «[PERSON] Вю», яке знаходилось у власності відповідача. Стверджує, що відповідач, отримавши вказані грошові кошти взяв на себе зобовязання залучити позивача до кола учасників товариства та розподілити отриманий прибуток з розрахунку 30% для [PERSON] Вважає, що вказані обставини засвідчені розпискою, складеною відповідачем. Відповідач отримав вказані кошти, однак свої зобовязання не виконав. Позивача не було залучено до кола учасників товариства, прибуток не розподілений, грошові кошти не повернуті. Окрім того, вважає, що відповідач заборгував позивачу 875,34 грн. процентів за користування коштами. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13.07.2015 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням від 02.11.2015 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 254586,26 грн. 23.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 04.12.2018 року заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 02.11.2015 року скасовано. 17.12.2018 року [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Зокрема відповідач зазначає, що з 1998 року по 2014 рік він був директором виробничо-комерційного приватного підприємства «Трастком», яке орендувало приміщення по вул. Грушевського, 9 у м.Львові, де під вивіскою «[PERSON] Вю» надавало послуги громадського харчування, продаж алкогольних та тютюнових виробів. Приблизно на початку серпня 2010 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією взяти спільну участь в роботі кафе «[PERSON] Вю» та інвестувати в нього свої власні вільні кошти. Позивач надав на обладнання, ремонт приміщення та найм працівників 10000 євро. При цьому [PERSON] відмовився від створення юридичної особи та участі у ній. На початку літа 2014 року кафе разом із ростом орендної плати та ростом конкуренції стояло на порозі прийняття рішення про припинення своєї роботи. Вважає, що відповідач не є позичальником вищевказаних грошових коштів. Зазначив. що під час надання такої розписки діяв як директор ВКПП «Трастком», а не як фізична особа. Просить у задоволенні позову відмовити. 27.12.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив. Зокрема зазначено, що вказану розписку не можна вважати укладеними договором про залучення інвестицій. Стверджує, що жодного інвестиційного проекту з відповідачем у належній формі не складалось і не представлялось позивачу. Просить позов задоволити. Окрім того, 27.12.2018 року представником позивача подано заяву про уточнення підстав позову, з посиланням на положення ст.ст.1212, 638, 524 та 533 ЦК України. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили такі задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Також у судовому засіданні відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. [PERSON] отримав від [PERSON] у якості інвестиції 10000 євро для подальшого ведення сумісного бізнесу у кафе «[PERSON] Вю» та сумісного отримання прибутку. Доля [PERSON] складає 30% від прибутку. Строк інвестиції не менше 2 років, по минуванню яких кожен з партнерів може або пролонгувати контракт, або вийти, або пролонгувати його за згодою двох сторін. Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією розписки (а.с.7). 27.07.2012 року позивачем надіслано до відповідача вимогу про сплату боргу в розмірі 10000 євро. Також встановлено, що згідно наказу ВКПП «Трастком» від 10.09.2004 року «Про початок діяльності кафе» розпочато роботу кафе «[PERSON] Вю» в орендованому приміщенні за адресою: м.Львів, вул. Грушевського, 9. Директором вказаного ВКПП «Трастком» призначено [PERSON] з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується наказом ВКПП «Трастком» від 05.07.2006 року «Про призначення директора підприємства». Наказом ВКПП «Трастком» від 15.08.2010 року «Про погодження плану розвитку (реконструкції) приміщення кафе «Дежа-Вю», залучення інвестицій та майна на праві оперативного управління» наказано директору [PERSON] приступити до реалізації узгодженого плану реконструкції приміщення вказаного кафе, а саме обладнати таке кухнею, вентиляційними каналами, безперебійним електроживленням, придбати технічне та професійне кухонне обладнання, меблі, посуд та інше за кошти від грошового внеску [PERSON] в розмірі 10000 євро. Згідно наказу ВКПП «Трастком» від 20.08.2010 року «Про зарахування вкладу та розподіл прибутку» на виконання договору про спільну діяльність, укладеного між [PERSON] та ВКПП «Трастком» в особі [PERSON] головному бухгалтеру доручено вважати кошти в сумі 10000 євро внесені [PERSON] вкладом у кафе «[PERSON] Вю». Спрямовано вказаний вклад на переобладнання та реконструкцію (ремонтні роботи) кухні в кафе «[PERSON] Вю», тощо. Наказом ВКПП «Трастком» від 28.10.2013 року «Про припинення діяльності кафе та звільнення працівників» головному бухгалтеру наказано, зокрема припинити господарську діяльність кафе «Дежавю» у вищевказаному орендованому приміщенні. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є засновником ВКПП «Трастком». Зазначила, що знайома з позивачем і працювала з відповідачем. [PERSON] звернувся до неї і сказав, що [PERSON] хоче інвестувати кошти у те, щоб завести кухню в закладі. В кавярні [PERSON] і [PERSON] передали кошти один одному. Ініціатором передачі таких коштів був [PERSON] Також пояснила, що вона пропонувала [PERSON] включити його в коло співвласників, однак останній відмовився. Вказані кошти були інвестовані в заклад. [PERSON] співвласником ВКПП «Трастком» не був, а лише виконував функції директора (адміністратора). Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що ініціатором передачі коштів був [PERSON] Після двох років позивачу також пропонували стати власником, але він відмовився. Документи на закупівлю обладнання в нього відсутні, оскільки вони зберігались в папці, яку забрав [PERSON] Ініціатором написання розписки був [PERSON] [PERSON] на цьому не наполягав. Додатково зазначив, що 3000 євро [PERSON] отримав за продаж частини обладнання після закриття закладу. Покупець передав ці кошти [PERSON] в його присутності. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка\~позичальника або\~інший документ,\~який посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної\~грошової суми\~або визначеної\~кількості речей\~(ч.2\~ст.1047\~ЦК України). Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч.1\~ст.1049\~ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Проаналізувавши вказані норми права, суд зазначає, що у вказаній розписці [PERSON] не вказано про те, що він зобовязується повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 євро. Натомість зазначається про отримання грошових коштів у якості інвестицій, зокрема проведення ремонту у приміщенні кафе «[PERSON] Вю», закупівлі кухні та іншого обладнання. Окрім того, у вказаній розписці йде мова про ведення сумісної господарської діяльності з отриманням позивачем долі прибутку. Суд звертає увагу також на те, що у наданій суду розпизці не визначено строк повернення відповідачем вказаних грошових коштів, не визначено момент, в який такі підлягають поверненню та не зазначено дату складання такої. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вказана розписка [PERSON] не є договором позики в розумінні статті 1046 ЦК України, [PERSON] діяв в якості директора та в інтересах ВКПП «Трастком», вказані грошові кошти були отриманні останнім у якості інвестиції у діяльність вказаного підприємства, а саме кафе «[PERSON] Вю», з метою ведення сумісної підприємницької діяльності, та були згідно вищевказаних наказів підприємства інвестовані у діяльність кафе, відповідно до розписки [PERSON] повинен був отримувати прибуток від діяльності кафе. Таким чином, посилання позивача на положення ст.1212 ЦК України є необґрунтованими, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відтак, позов [PERSON] до\~[PERSON] про\~стягнення боргу задоволенню не підлягає. Що ж стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що датою коли позивач довідався про свої порушені права є 27.07.2012 року, а саме дата направлення вимоги відповідачу про сплату боргу. [PERSON] звернувся до суду з позовом 09.07.2015 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, а тому заява відповідача про застування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Крім цього, відповідно до вимог ст.\~141 ЦПК України,\~сплачений судовий збір необхідно залишити за позивачем, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed