Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на посаді лицювальника-плиточника в Кіровоградській обласній лікарні з 24.02.2015 р. Просить стягнути з Кіровоградської обласної лікарні середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.02.2015 р. до дня поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та в обгрунтування зазначив, що 12.07.2010 р. відповідно до наказу № 83-Л його було зараховано на посаду муляра Кіровоградської обласної лікарні. Згідно наказу № 119-Л від 04.10.2010 р. з 01.10.2010 р. його переведено на посаду лицювальника другого розряду. 24.02.2015 р. згідно наказу № 38-Л його звільнено з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані. 13.02.2015 р. о 13 год. 30 хв. до нього підійшов заступник головного лікаря з технічних питань [PERSON] разом з завідуючим господарством [PERSON], завідуючою гуртожитком [PERSON], начальником технічного відділу [PERSON] та медичною сестрою оперативного відділу [PERSON] і вказав йому на те, що він повинен піти з ними, куди саме і з якою метою не вказав. Він пішов. Вони зайшли до кабінету начальника відділу кадрів, його посадили на стілець та в присутності зазначених вище осіб, медична сестра оперативного відділу дала йому якусь трубку, а [PERSON] наказав йому дути в дану трубку. Виконуючи наказ заступника головного лікаря з технічних питань [PERSON], він почав дути у зазначений предмет, при цьому [PERSON], вказав, що таким чином вони визначать чи вживав він спиртні напої. Медична сестра оперативного відділу [PERSON] наголосила на тому, що прилад зламаний та те, що він нічого не визначив, на що [PERSON] приніс інший прилад та наказав йому знову дихнути в нього. Як саме працює даний прилад йому не відомо, але медична сестра оперативного відділу [PERSON] вказала, що результат на приладі 2,0 промиля, що дорівнює одній пляшці випитої горілки. В результаті чого [PERSON] наголосив на тому, що він у нетверезому стані, і щоб він написав заяву на звільнення. На дану пропозицію він відповів відмовою, на що [PERSON] сказав, що він буде звільнений з роботи за появу у нетверезому стані і наказав йти додому. Будь-яких пояснень із зазначеного приводу від нього не вимагали. Після зазначених негативних подій у нього погіршився стан здоров'я і з 16.02.2015 р. по 23.02.2015 р. він перебував на лікарняному. 24.02.2015 р. о 7 год. 45 хв., він приступив до роботи. Будь-якого завдання йому надано не було. Натомість начальник технічного відділу [PERSON] повідомив його, що 24.02.2015 р. о 14 год. 00 хв. відбудеться засідання профспілкового комітету, де має бути розглянуто подання адміністрації лікарні про його звільнення з роботи за появу у нетверезому стані. На вказаний час він з'явився на засідання профспілкового комітету, на якому йому повідомили, що комітет надає свою згоду на його звільнення, зачитавши при цьому службові та доповідні записки. Цього ж дня адміністрацією лікарні видано наказ за № 38-Л, яким його звільнено з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані. 25.02.2015 р. надано вказаний наказ для ознайомлення та видано трудову книжку. Категорично заперечуючи проти того, що 13.02.2015 р. він вживав алкогольні напої на робочому місці позивач зазначає, що з 29.01.2015 р. по 11.02.2015 р. він перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом «ОРВІ. Хронічний обструктивний трахеобронхіт, фаза затихаючого загострення». Після закриття листка непрацездатності він продовжував подальше лікування медичними препаратами, які були рекомендовані лікарем. На час перебування на лікарняному йому серед інших медичних препаратів було призначено для лікування ротової порожнини, а саме горла спрей «Горлоспас». Звернувшись із зазначеними рекомендаціями лікаря, до аптечного пункту, як замінник йому порадили медичний препарат «Хепілор» у вигляді спрею. Як вбачається з інструкції зазначеного медичного препарату до його складу окрім всього іншого, як допоміжна речовина входить «етанол 96%». Про застосування вказаного медичного препарату, він повідомив осіб, які 13.02.2015 р., незрозуміло з яких підстав змушували його робити дії, які повинні були підтвердити стан його сп'яніння. Звичайно, технічний прилад, (нажаль йому не відомо який саме, тому як назву, серію, номер та документи про те, що прилад пройшов повірку та перебуває в робочому стані не надали), міг визначити наявність алкоголю, оскільки в той час в його ротовій порожнині містились залишки медичного препарату «Хепілор». Як вбачається з копії наказу № 38-Л від 24.02.2015 р. про звільнення з посади [PERSON], однією з підстав звільнення останнього є висновок про встановлення факту вживання алкоголю копія журналу ф. 137-2-0, а тому просить задовільнити позов повністю. В судовому засіданні адвокат позивача зазначив, що позивач не є водієм, йому не мали право проводити медичний огляд. Невідомо на підставі якого документу медична сестра [PERSON] здійснила проведення проби на алкоголь у видихаємому повітрі [PERSON]та внесла результати даної проби до журналу. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та просить відмовити в задоволенні позову , оскільки підставою для звільнення [PERSON] з посади стало: подання адміністрації на звільнення, згода профспілкового комітету - витяг з протоколу № 4 від 24.02.2015 р., службові записки заступника головного лікаря з технічних питань [PERSON], завідуючого господарством [PERSON], доповідні записки завідуючої гуртожитком [PERSON], начальника технічного відділу [PERSON], акт №1 від 13.02.2015 р. про відмову надати пояснення [PERSON], висновок про встановлення факту вживання алкоголю копія журналу форми № 137-2/0. Згідно службової записки завідувача господарством [PERSON] 13.02.2015 р. [PERSON] о 13 год. 30 хв. проводив плановий обхід території з метою контролю за ходом проведення прибирання та побачив біля господарчої частини [PERSON], який поводив себе підозріло, а саме стояв і хитався, неадекватно сприймав все що відбувається навколо. Одразу ж про відповідну ситуацію [PERSON] по телефону повідомив заступника головного лікаря з технічних питань [PERSON] та начальника технічного відділу [PERSON] Проходячи по території дану ситуацію побачила й завідувач гуртожитком [PERSON] Отримавши відповідну інформацію заступник головного лікаря [PERSON] та начальник технічного відділу [PERSON] негайно прибули на територію господарчої частини щоб переконатися у виниклій ситуації. Зазначається, що у [PERSON] дійсно були наявні зовнішні ознаки алкогольного сп'яніння такі як: збудженість, порушення координації рухів, запах алкоголю з рота. На запитання заступника головного лікаря [PERSON]: «Чому Ви знаходитесь на робочому місці в нетверезому стан?» [PERSON] повідомив, що він алкогольних напоїв не вживав. Після чого, останньому було запропоновано пройти в спеціалізованій установі медичний огляд з метою встановлення факту вживання алкоголю. Проходити відповідний медичний огляд в спеціалізованій медичній установі [PERSON] відмовився. Тоді йому запропоновано пройти такий огляд в оперативному відділі обласної лікарні, оскільки в оперативному відділі проводяться передрейсові та післярейсові медичні огляди водіїв, на що [PERSON] дав свою згоду. Після чого [PERSON] та заступник головного лікаря з технічних питань [PERSON], начальник технічного відділу [PERSON], завідувач господарством [PERSON] та завідувач гуртожитком [PERSON] прослідували до оперативного відділу. Результати медичного огляду на стан сп'яніння [PERSON] виявилися позитивними. Після чого [PERSON] запропоновано пройти до відділу кадрів обласної лікарні для надання відповідних письмових пояснень з даного приводу. В кабінеті начальника відділу кадрів [PERSON], [PERSON] повторно було запропоновано провести повторно огляд на стан сп'яніння з метою визначення ступеню сп'яніння. Прилад зафіксував в повітрі, що видихає [PERSON], наявність парів алкоголю 2,1 проміля. Відповідні огляди проводяться спеціально уповноваженою на те особою, медичним працівником [PERSON], яка пройшла спеціальне навчання та приладом, який призначений для саме для такого виду огляду. За згодою [PERSON] огляд на стан сп'яніння зафіксовано на відео. Але, письмові пояснення з даного приводу [PERSON] надавати відмовився про, що був складений відповідний акт в якому також було засвідчено появу [PERSON] на роботі в нетверезому стані та наявні зовнішні ознаки алкогольного сп'яніння. Того ж дня адміністрацією обласної лікарні голові профспілкового комітету [PERSON] було подане подання з метою розгляду даного випадку на засіданні профспілкового комітету та отримання дозволу на звільнення [PERSON] з займаної посади. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Оскільки [PERSON] з 16.02.2015 р. по 23.02.2015 р. знаходився на лікарняному, а письмової заяви від нього про розгляд подання без його присутності до обласної лікарні не надходило, засідання профспілкового комітету відбулося 24.02.2015 р. на якому профспілковий комітет обласної лікарні надав згоду на звільнення лицювальника-плиточника господарчої частини [PERSON] з підстав передбачених п. 7 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу по обласної лікарні № 38-Л від 24.02.2015 р. позивача було звільнено з посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані. Судом встановлено наступні факти. 12.07.2010 р. відповідно до наказу № 83-Л [PERSON] був прийнятий на посаду муляра Кіровоградської обласної лікарні. Згідно наказу № 119-Л від 04.10.2010 р. з 01.10.2010 р. [PERSON] переведено на посаду лицювальника другого розряду (а.с. 9). Наказом № 38-Л від 24.02.2015 р. [PERSON], лицювальника-плиточника (робітника з обслуговування і поточного ремонту) господарчої частини, звільнено з посади на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані, 24.02.2015 р. (а.с.8). Згідно цього наказу підставою для звільнення позивача були: подання адміністрації на звільнення, згода профспілкового комітету - витяг з протоколу № 4 від 24.02.2015 р., службові записки заступника головного лікаря з технічних питань [PERSON], завідуючого господарством [PERSON], доповідні записки завідуючої гуртожитком [PERSON], начальника технічного відділу [PERSON], акт № 1 від 13.02.2015 р. про відмову надати пояснення [PERSON], висновок про встановлення факту вживання алкоголю копія журналу форми № 137-2/0. Згідно службової записки завідувача господарством [PERSON] 13.02.2015 р. о 13 год. 30 хв. він проводив плановий обхід території Кіровоградської обласної лікарні та побачив біля господарчої частини [PERSON], який поводив себе підозріло, а саме стояв і хитався, незрозуміло розмовляв, відчувався різкий запах алкоголю (а.с. 86). Із службової записки заступника головного лікаря з технічних питань [PERSON] вбачається, що 13.02.2015 р. о 13 год. 30 хв. позивач, перебуваючи в робочий час біля будівлі адміністративно-господарчої части, знаходився в стані алкогольного сп'яніння, про свідчила нетвереза поза, нерозбірлива мова, наявність сильного запаху алкоголю (а.с. 85). Із доповідних записок завідуючої гуртожитком [PERSON] та начальника технічного відділу [PERSON] вбачається, що 13.02.2015 р. о 13 год. 30 хв. [PERSON] знаходився біля будівлі АГЧ в стані алкогольного сп'яніння (а.с. 87, 88). Крім цього, комісією у складі: юрисконсульта [PERSON], начальника відділу кадрів [PERSON], завідувача гуртожитком [PERSON], завідувача господарством [PERSON], начальником технічного відділу [PERSON] о 13 год. 55 хв. 13.02.2015 р. було складено акт № 1, в якому зазначено, що у лицювальника-плиточника [PERSON] виявлені зовнішні ознаки того, що він знаходиться в нетверезому стані: нетверда хода, наявність специфічного запаху, нев'язка мова (а.с.89). Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Пунктом 7 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Як зазначено в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. В той же час, суд звертає увагу на те, що звільнення за появу на роботі в нетверезому стані є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Так, відповідно до частини 1 статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 149 Кодексу законів про працю України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Згідно з частиною 1 статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина 3 статті 149 Кодексу законів про працю України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника». Пунктом 7 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено таку підставу для звільнення особи з роботи як, зокрема, появу на роботі в нетверезому стані. Належним доказом появи особи на роботі в нетверезому стані можуть бути відповідні медичні висновки, а також інші докази, які повинні відповідати передбаченим статтями 58 та 59 Цивільного процесуального кодексу України правилам належності та допустимості. Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. В матеріалах справи міститься Довідка про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року (том. 2 а.с. 76), відповідно до якої середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 103,32 грн. Частиною 1 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно частини 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно роз»яснення абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому всьому, дослідивши матеріали справи , заслухавши пояснення сторін , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні позову повністю. Як докази появи у нетверезому стані працівника [PERSON] на робочому місці та підставою для звільнення , суду надано : подання адміністрації на звільнення, згода профспілкового комітету - витяг з протоколу № 4 від 24.02.2015 р., службові записки заступника головного лікаря з технічних питань [PERSON], завідуючого господарством [PERSON], доповідні записки завідуючої гуртожитком [PERSON], начальника технічного відділу [PERSON], акт № 1 від 13.02.2015 р. про відмову надати пояснення [PERSON], висновок про встановлення факту вживання алкоголю копія журналу форми № 137-2/0 та відеозапис проходження медогляду. Оскільки чинним законодавством не передбачено чіткого порядку фіксації стану сп»яніння працівника на робочом у місці , суд дійшов висновку , що за відсутності згоди працівника від проходження медичного огляду у спеціалізованому закладі, що підтверджується актом (а.с. 99) та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні; відеозаписом фіксації перевірки алкотестером з результатом 2.0 проміле алкоголю (а.с.93), протоколом засідання профспілкового комітету ( а.с. 133-134), відповідно до якого позивач визнав факт перебування на роботі в стані алкогольного сп»яніння, зазначивши, що просить пробачити та дати шанс виправитися, вживав в обідню перерву. Зазначене знайшло підтвердження і в показах допитаних свідків. При винесенні рішення , суд враховує і той факт, що позивач має 3 групу інвалідності, має вади мови, як вказано ним у позові вживав препарат «хлорофіліпт» з наявністю в його складі етилового спирту 96% , при тому , що відео з фіксацією проходження огляду на алкотестер вказало на наявність 2.0 проміле алкоголю. Але в сукупності всіх доказів , враховуючи те, що саме обов»язок доказування факту перебування працівника на роботі в стані алкогольного сп»ягніння покладено на роботодавця, зазначені позивачем обставини при необхідності роботи з електроприладами не спростовують доводів відповідача на підтвердження факту перебування працівника в стані алкогольного сп»яніння, тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Оскільки не підлягає задоволенню позов в частині поновлення на роботі, не підлягає задоволенню і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягненню моральної шкоди. Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed