Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 024 га, в тому числі 0,0400 га - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та 0,2000 га - для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що в грудні 2002 року помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку фактично прийняла його дружина [PERSON] шляхом користування та розпорядження спадковим майном. В грудні 2009 року померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина, позивач є спадкоємцем за заповітом і фактично прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, інших спадкоємців за заповітом чи законом немає. Проте, приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Бирченко Ю.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені земельну ділянку та житловий будинок із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу. У зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від представник позивача надійшла заява, в якій він просив справу слухати у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник Битицької сільської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву, про те, що справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується посвідкою про шлюб (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10) та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому, в тому числі й на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,2400 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до заповіту [PERSON] все своє майно заповідав своєму сину [PERSON] (а.с. 9), але останній спадщину не прийняв. Тобто єдиною спадкоємицею після смерті померлого є дружина [PERSON], яка спадщину прийняла шляхом фактичного користування та володіння спадковим майном, що підтверджується відповідною довідкою Битицької сільської ради (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Відповідно до заповіту, складеного та посвідченого секретарем Битицької сільської ради 06 грудня 2005 року [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідала [PERSON] (а.с. 11) Згідно довідки Битицької сільської ради № 421 від 04.07.2018 року встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] дійсно до смерті і на момент смерті постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно. Спадкоємцем після її смерті був [PERSON], який спадщину прийняв, фактично на протязі 6-ти місяців після смерті спадкодавця, але юридично не оформив. На день смерті разом з нею були зареєстровані: онук [PERSON], 1976 року народження. Заповіт від імені померлої [PERSON], 1918 р.н був посвідчений Битицькою сільською радою 06.12.2005 року за реєстровим номером 192, не змінювався і не відмінявся (а.с. 17). Разом з тим, [PERSON] на даний час не має змоги прийняти спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В силу п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved