Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 27.09.2010 року, відповідачу було надано кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 28.11.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 12077 грн. 71 коп., в тому числі: 4597 грн. 44 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 1345 грн. 98 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5082 грн. 97 коп. заборгованість за пенею; 500 сума штрафу (фіксована частина); 551 грн. 32 коп. сума штрафу (процентна складова). Проте відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань та не погашає заборгованість за кредитом. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12077 грн. 71 коп. та понесені судові витрати. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що дійсно отримала в банку кредит, однак перебуває у скрутному матеріальному становищі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Вважає заявлений банком розмір пені завищеним, у звязку з чим звернулась до суду з заявою про зменшення заявленого розміру пені. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 27.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць.(а.с.8-24). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. (а.с.10-24). При порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (п.2.1.1.7.6 Умов). Як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», клієнт сплачує банк штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань у розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ Аналізуючи зазначені правові норми, суд приходить до висновку, що єдиною підставою виникнення кредитних правовідносин є договір, який є двостороннім правочином та укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та боржником. Тобто, для виникнення правовідносин, що випливають з кредитного договору необхідне вільне волевиявлення обох сторін договору. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Факт укладення договору із ПАТ КБ «Приватбанк» та отримання кредитних коштів у розмірі 4000 гривень відповідач не оспорювала. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Разом із тим, умови зобовязання належним чином відповідачем виконані не були. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості, у [PERSON] станом на 28.11.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 12077 грн. 71 коп., в тому числі: 4597 грн. 44 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 1345 грн. 98 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5082 грн. 97 коп. заборгованість за пенею; 500 сума штрафу (фіксована частина); 551 грн. 32 коп. сума штрафу (процентна складова). (а.с.45-50). Проте відповідачем було заявлено клопотання про зменшення нарахованої їй до сплати суми пені у звязку з скрутним матеріальним становищем. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Кодексу). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (а.с. 76 Кодексу). Проте, суд враховує положення ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними в розумінні зазначених положень статті можна вважати, зокрема: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу( наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Крім того, суд враховує висновки, викладені у рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. На підставі наведеного, суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів наявності негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання у заявленому розмірі. Так, заявлений ПАТ КБ «Приватбанк» до стягнення розмір пені у сумі 5082 грн. 94 коп. є майже такою ж як сума невиконаного зобовязання: тіла кредиту та відсотків разом, таким чином оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань є неспівмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру неустойки. При цьому, суд враховує, що [PERSON] розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно, перебуває у скрутному матеріальному становищі. Заборгованість була допущена внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зумовлених розлученням. Зважаючи на зазначені вище істотні обставини, суд вважає, що нарахований банком розмір пені є неспівмірним із розміром заподіяних збитків, а тому розмір пені підлягає зменшенню до 2000 гривень. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial