Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 24.11.2010 року, між сторонами було укладено договір №б/н, про надання банківських послуг, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 15000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 04.03.2018 року становить 14237,61 грн. з яких: 1812,77 грн. - тіло кредиту; 6403,78 грн. - відсотки за користуванням кредитом; 4866,89 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 654,17 грн. - штраф (процентна складова). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково суду пояснив, що виходячи із залишку по тілу кредита, яка становить 1812,77 грн., позивач повинен був нараховувати відсотки за одинадцять місяців користування кредитом у розмірі 717,85 грн. (11 х 3.6%), а не 6403,78 грн. та пеню - в розмірі 906,38 грн., яка не може перевищувати 50% від тіла кредиту, в той час як позивачем була неправомірно нарахована пеня в розмірі, що у пять разів перевищує суму штрафів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 24.11.2010 року між сторонами було укладено договір №б/н, про надання банківських послуг, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-25). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Письмову форму договору позивачем та відповідачем при укладенні договору дотримано, що стверджується відповідною письмовою заявою, що підписана відповідачем. (а.с. 9). Згідно із п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно із п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. У звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 14.02.2018 року становить 14237,61 гри . з яких: 1812,77 грн. - тіло кредиту; 6403.78 грн., - відсотки за користуванням кредитом; 4866,89 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 654.17 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8). Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Суд бере до уваги те, що бставина щодо залишку несплоченого відповідачем тіла кредиту у розмірі 1812,77 грн. сторонами визнана, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Проте суд, вважає необґрунтованим розмір заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6403,78 грн., оскільки сторонами визнана та не заперечується обставина щодо того, що заборгованітсь у відповідача виникла з 01.03.2017 року по 14.02.2018 року, тобто за 11 місяців, тому розрахунки представника відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, суд вважає обґрунтованими (а.с. 75-80). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути також відсотки за користуванням кредитом в розмірі 717, 85 грн. Щодо стягнення\~з відповідача\~заборгованості за\~пенею в\~розмірі 4866,89\~грн.,\~суд вважає,\~що вказана\~сума заборгованості\~за пенею\~є неспівмірною\~із сумою\~заборгованості за\~кредитом в\~розмірі 1812,77\~грн.\~Крім того,\~суд бере\~до уваги\~посилання представника\~відповідача на\~ті обставини,\~що за\~вказаним договором\~кредиту,\~цільове призначення\~кредиту \~на споживчі\~цілі. Тобто даний\~кредит є\~споживчим,\~а тому\~на правовідносини\~між позивачем\~та відповідачем\~розповсюджуються норми\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів».\~За положеннями\~ч.\~5\~п.\~З ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~-\~несправедливими є зокрема, умов договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації понад 50%, у разі невиконання ним зобов'язань за договором, що веде до визнання даної умови договору недійсною. Прриймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 906,38 грн. Щодо стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500,00 грн., та 654,17 грн., суд вважає, що в задоволенні вказаної частини позовних вимог слід відмовити з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Крім того, щодо стягнення штрафу у фіксованій частині з відповідача, суд враховує, що відповідно до положень ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання і не може визначатися в твердому (фіксованому) розмірі. Натомість, позивач просить стягнути з відповідача з поміж іншого штраф, який складається з фіксованої частини в розмірі 500,00 грн., що суперечить положенню ч.2 ст. 549 ЦК України, тому позов в цій частині задоволенню також не підлягає. Аналогічна правова позиція, щодо правової природи штрафу та пені як видів неустойки і можливості їх одночасного застосування за порушення цивільно - правового зобов'язання сформована в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13. Тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по штрафах слід відмовити. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню а саме заборгованість в сумі 3436,70 грн., з яких 1812,77 грн., - заборгованість за кредитом; 717,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 906,38 грн. - пеня. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 425, 35 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial