Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 10.11.2012 року та 17.11.2012 року останній отримав від нього позику у розмірі 24600,00 гривень та 12300,00 гривень відповідно, яку зобовязався повернути в строк до 30.12.2012 року, що підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 10.11.2012 року та 17.11.2012 року. Термін повернення боргу закінчився, проте відповідач до теперішнього часу суму боргу позивачеві не повернув, взяті на себе зобов'язання не виконав. У звязку з тим, що [PERSON] відмовився добровільно повернути суму боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму позики у загальному розмірі 36900,00 гривень, 3% річних в розмірі 2380,80 гривень та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, визначених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Згідно даних поштових повідомлень судові повістки про виклик у суд [PERSON], відправлені на відомі адреси проживання відповідача, повернуті у звязку із закінчення строку зберігання та у звязку із тим, що останній за зазначеною адресою не проживає. На підставі даних сектора адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області відомості про місце реєстрації [PERSON] з 2012 року відсутні. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідача та належного його повідомлення про час і місце розгляду справи. Так, в газеті «Запорізька правда» №64-65 була розташована обява про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 12-00 годину 24.06.2015 року. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач у судовому засіданні не заперечував щодо такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, зокрема, оригінали розписок, надані позивачем у судовому засіданні, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. На підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.11.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 24600,00 гривень, зі строком повернення до 30.12.2012 року, про що власноруч написав [PERSON] розписку від 10.11.2012 року (а.с.5). Крім того, 17.11.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 12300,00 гривень, зі строком повернення до 30.12.2012 року, про що власноруч написав [PERSON] розписку від 17.11.2012 року (а.с.6). Згідно розрахунку, зазначеного позивачем у позовній заяві, загальна сума основного боргу [PERSON] складає 36900,00 гривень (24600,00 + 12300,00). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. За розрахунком, зробленим позивачем, три проценти річних за користування коштами за весь час прострочення виконання зобовязання за позикою складають 2380,80 гривень (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] позику у загальному розмірі 36900,00 гривень. З урахуванням визначеного у розписках строку виконання договірних зобовязань строк повернення грошових коштів, отриманих [PERSON] від [PERSON], настав, однак відповідач суму позики на теперішній час не повернув. Три проценти річних за користування коштами за весь час прострочення виконання зобовязання за позикою складають 2380,80 гривень У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved