Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9507,66 грн., та суму сплаченого судового збору. Від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. За таких обставин судом прийнято рішення розглядати справу у відсутність сторін, повідомлених належним чином про дату та час судового засідання. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України , при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 06.04.2018 між ПАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3608663, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу Mazda 6, реєстраційний номер « [NUMBER] ». 19.03.2019 у місті Одесі на перехресті вул. Тираспольська та Новосельського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник [PERSON] ) та застрахованого ТЗ під керуванням [PERSON] , який керуючи застрахованим транспортним засобом здійснив виїзд на вказане перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після ДТП відповідач залишив місце пригоди. Вказані обставини підтверджуються постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2019 по справі №522/6502/19. 07.05.2019 позивач отримав від потерпілого повідомлення про ДТП №23834. 06.06.2019 позивач здійснив страхове відшкодування потерпілій стороні за договором страхування відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майна третьої особи. Так, позивачем було складено Страховий акт № 23331/19, відповідно до якого сума страхового відшкодування за Договором страхування склала 9507,66 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована позивачем на рахунок потерпілого, що підтверджується платіжним дорученням №3519 від 06.06.2019. За загальним правилом, згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В абзаці 2 п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України). Тобто, в загальному порядку відповідальним за завдану шкоду є відповідач. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала її, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Наприклад, страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів на підставі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що й було здійснено позивачем за договором страхування. При цьому, відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пп. «а» пп. 38.1.1. п. 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участі самовільно залишив місце пригоди. Так, відповідач після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди. Отже, відповідно до вимог законодавства до позивача як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, з моменту такої виплати в межах фактичних витрат перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як до особи, відповідальної за завдану шкоду, у розмірі 9507,66 гривень. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано поштою відповідачу претензію вих. №419 від 08.08.2020 про відшкодування шкоди у порядку регресу у розмірі 9507,66 гривень. Станом на день подання позову, вказану вимогу не задоволено. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved