Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 522839-02-10-01. 09.01.2013 відповідач, керуючи автомобілем «Фіат» д/н [NUMBER] в с. Велика Олександрівка Київської області, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле Лачетті» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2013. Згідно звіту № 13/1/52/582913 від 25.01.2013 розмір завданих збитків становить 6245,96 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події, була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Страховою компанією відповідача було відшкодовано збитки, за вирахуванням франшизи. У зв'язку з чим, позивач, посилаючись на ст. 1194 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та розміром реальних збитків, що складає 1000,00 грн. Представник позивача в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву згідно якої підтримала позовні вимоги, просила розглядати справу у її відсутність та про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 522839-02-10-01. 09.01.2013 відповідач, керуючи автомобілем «Фіат» д/н [NUMBER] в с. Велика Олександрівка Київської області, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле Лачетті» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2013. Згідно звіту № 13/1/52/582913 від 25.01.2013 розмір завданих збитків становить 6245,96 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події, була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Страховою компанією відповідача було відшкодовано збитки, за вирахуванням франшизи. У зв'язку з чим, позивач, посилаючись на ст. 1194 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та розміром реальних збитків, що складає 1000,00 грн. Ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Поруч з наведеним, ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, згідно ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позову. Виниклі правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 979, 993, 988, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229,40 грн., оскільки позов підлягає задоволенню, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved