Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] згідно якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №5113К1 від 02.04.2013, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 в розмірі 21929487,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 15010000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 4727205,72 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 115276,80 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 1428451,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 636215,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 12337,72 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113К2 від 02.04.2013, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 в розмірі 27867610,28 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 19180000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 5875712,71 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 162646,40 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 1825296,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 806959,10 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 16995,40 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113V1 від 17.01.2013, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 в розмірі 4716068,28 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 3551045,34 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 777284,36 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 267512,08 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами -120226,50 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач припинили виконувати договірні обов'язки, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь. В ході розгляду справи, було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором №5113К1 від 02.04.2013, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №511 INI від 02.08.2011 р. в розмірі 20108585,63 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 15010000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 4727205,72 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 115276,80 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 227651,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 27352,86 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 1098,58 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113К2 від 02.04.2013, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 в розмірі 25544000,52 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 19180000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 5875712,71 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 162646,40 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 290896,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 32853,36 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 1891,38 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113V1 від 17.01.2013, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 в розмірі 4478361,37 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 3551045,34 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 777284,36 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 150031,67 грн. Представник позивача в судове засідання в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив задовольнити її з підстав, викладених вище. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що порука була припинена у зв'язку з непред'явленням кредитором вимог до поручителя, просив відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з договором поруки №5111Р1 від 02.08.2011 відповідач є поручителем за кредитами, виданими банком позичальникам в рамках генеральної угоди 5111N1 від 02.08.2011. Оскільки кредити не були повернуті позичальниками у встановлені строки, банк просить стягнути суму заборгованості з поручителя. [PERSON] в даному випадку виступає не як позичальник (одержувач кредитних коштів), а як поручитель. Відносини за договором поруки регулюються положеннями ст.ст.553-559 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В п.7.1 договору поруки №5111Р1 від 02.08.2011 встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін. При цьому слід зазначити, що конкретного строку дії договір не містить - п.7.4 договору зазначено, що договір припиняється після повного виконання основного зобов'язання, проте ця умова не може вважатись умовою про строк дії договору в розумінні ЦК України. Положеннями ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Оскільки повне виконання основного зобов'язання не є подією, що має неминуче настати (зобов'язання так і може лишитись невиконаним), то вказівкою на таку подію не може визначатись термін дії договору поруки, а відтак, термін (строк) його дії слід вважати таким, що не встановлено. Це підтверджується і правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловлену ним в своїх постановах (наприклад, постанова від 15.04.2015 по справі № 3-42гс15). Так, в постанова ВСУ по справі № 6-170цс14 від 17.09.2014 було зазначено, що виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статі і 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Виходячи з того, що строк дії договору поруки № 5111Р1 від 02.08.2011 не встановлено, в даному випадку піддягає застосуванню правило ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строками виконання зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами є 01.04.2014 та 16.01.2014 р. Відповідно, дія поруки за даними зобов'язанні припиняється, якщо банком не пред'явлено вимоги до поручителя до 01.10.2014 та 16.07.2014. Відносно того, шо слід вважати пред'явленням вимоги до поручителя відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, можна знов ж таки звернути увагу на практику Верховного Суду України, яка з цього питання є достатньо сформованою: Верховний Суд України визначив, що пред'явленням вимоги до поручителя відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України є саме позовна заява до суду, а не будь-яка досудова претензія. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача відповідачем, завдання позивачу матеріальних збитків, втрат майнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів протиправності діяння чи без діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому, суд дійшов висновку, що порука [PERSON] щодо забезпечення виконання кредитних договорів (за якими заявлені позовні вимоги) припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки позовну заяву з вимогами до поручителя банк подав лише в 2015 році, тобто вже після спливу встановленого 6-місячного строку. Відтак, в силу припинення поруки [PERSON] не є особою, що відповідає за виконання зобов'язань за кредитними договорами, а отже позовні вимоги про стягнення з нього суми заборгованості за цими договорами заявлені безпідставно, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed