Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на житло. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1998. Крім нього, в даному будинку зареєстрований його син, відповідач по справі [PERSON] , якийвже понад 1 рік без поважних причинне проживає в належному позивачу будинку, не сплачує комунальні платежі, особистих речей його в будинку не має, і взагалі будинком не цікавиться, а його реєстрація позбавляє можливості скористатися правом на отримання субсидії,оскільки фактичне місце перебування відповідача не відоме, тому позивачем і подано до суду позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви просила розгляд справи проводити без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує та просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1998, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Ігнатовою Л.Л.(а.с.8). Відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами в Будинковій книзі для прописки громадян за відповідною адресою (а.с.5-7). Згідно Акту про непроживання за місцем реєстрації №676 від 01.03.2021, у період 01 березня 2021 року комісією у складі голови ЖЕК №7, голови та членів вуличного комітету, в присутності сусідів встановлено, що дійсно [PERSON] , 2001 року народження, не проживає протягом останнього року за місцем фактичної реєстрації: в будинку [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вище вказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК Україниє підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності його у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved