Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку та житловий будинок, які належать відповідачу, з визначенням способу реалізації об'єктів нерухомого майна, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши вартість об'єктів нерухомого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку об'єктів нерухомого майна, та задовольнити вимогу позивача на суму заборгованості в розмірі 475 500 грн. 93 коп., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1313 від 12.02.2013 року. За умовами вказаного кредитного договору, позивач зобов'язався надати відповідачу (позичальнику) грошові кошти у розмірі 423 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити за користування ним проценти у розмірі 21% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Позичальнику надавався кредит на 7 (сім) років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11.02.2020 року, на споживчі цілі. Банк своє зобов'язання виконав належним чином та в повному обсязі, що полягало у наданні позичальнику грошових коштів у розмірі 423 000 грн. 00 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 12 лютого 2012 року було укладено іпотечний договір №3076, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №183, за умовами якого відповідач з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передав, а Банк прийняв в іпотеку, в порядку та на умовах, іпотечне майно, вказане у договорі. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Київ, Святошинський район, [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконував свої зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом і процентами по кредитному договору, Філією АТ «Ощадбанк» були направлені відповідні листи-застереження та листи-повідомлення, в яких позичальника повідомлялось про наявність простроченої заборгованості по чергових платежах. В подальшому, було направлено лист-вимогу, якою було зобов'язано відповідача здійснити повне погашення кредиту. Після отримання листа-вимоги, відповідачем було частково сплачено прострочену заборгованість, що мало наслідком відкликання банком вищезазначеного листа-вимоги. Проте, у зв'язку з подальшим невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по погашенню заборгованості, Банком було повторно направлено останньому лист-вимогу. Однак, дана вимога, яка була отримана позичальником, залишилась без реагування. Станом на 01.09.2014 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 465 271 грн. 20 коп., яка складається з наступного: сума непростроченого кредиту по основному боргу - 332 352 грн. 00 коп., сума простроченої заборгованості за кредитом - 65 468 грн. 00 коп., сума прострочених процентів за користування кредитом за період з 06.02 по 31.07 2014 року - 46 766 грн. 54 коп., сума процентів за серпень 2014 року за користування кредитом за період з 01 по 31 серпня 2014 року - 7 097 грн. 37 коп., неустойка у вигляді пені за прострочення платежів по кредиту за період з 06 по 31 серпня 2014 року - 81 710 грн. 53 коп., неустойка у вигляді пені за прострочення платежів по процентах за період з 06 по 31 серпня 2014 року - 5 418 грн. 76 коп. В порушення припису Закону України «Про іпотеку» та положення договору іпотеки, позичальником [PERSON] було побудовано житловий будинок літ. «А» на [ADDRESS] в м. Києві, тобто на земельній ділянці, яка перебуває в іпотеці банку. Письмова згода з-боку АТ «Ощадбанк» не надавалась. Враховуючи вищевикладене, а саме неналежне виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору та нарахованих процентів, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, про час та місце проведення даного судового засідання також повідомлений особисто належним чином, причини неявки суду не повідомив, жодних письмових пояснень (заперечень проти позову) на адресу суду не надіслав, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення. Представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. В ході судового розгляду встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1313 від 12.02.2013 року, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти в розмірі 423 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити за користування ним проценти у розмірі 21% річних впорядку, на умовах та в строки, визначені кредитнимдоговором. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (а.с.11-12 - копія кредитного договору). Позичальнику надавався кредит на 7 (сім) років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11.02.2020 року, на споживчі цілі. Як встановлено в ході розгляду справи, Банк своє зобов'язання виконав належним чином та в повному обсязі, що полягало у наданні позичальнику грошових коштів у розмірі 423 000 грн. 00 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 12 лютого 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено іпотечний договір №3076, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №183, за умовами якого відповідач з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передав, а Банк прийняв в іпотеку, в порядку та на умовах, іпотечне майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Київ, Святошинський район, [ADDRESS], (КІЗ «Чайка» на 15 км Житомирського шосе), кадастровий номер [NUMBER], зі всіма приналежними об'єктами як завершеного, так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній, та об'єктами, які будуть зведені в майбутньому, та належать іпотекодавцю на праві власності (а.с.16-18 - копія іпотечного договору). Як встановлено в ході судового розгляду, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по погашенню заборгованості за кредитом і процентами по кредитному договору, Філією АТ «Ощадбанк» направлялись останньому відповідні листи-застереження та листи-повідомлення, в яких позичальника повідомлялось про наявність простроченої заборгованості по чергових платежах (а.с.39, 40, 41 - копії листів-застережень, а.с.42, 43, 46, 48, 50 - копії листів-повідомлень). В подальшому, було направлено лист-вимогу, якою було зобов'язано відповідача здійснити повне погашення кредиту (а.с.52 - копія листа-вимоги). Після отримання листа-вимоги, відповідачем було частково сплачено прострочену заборгованість, у зв'язку з чим Банк відкликав вищезазначений лист-вимогу (а.с.55 - копія відкликання листа-вимоги). Проте, у зв'язку з подальшим невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по погашенню заборгованості, Банком було повторно направлено останньому лист-вимогу. Однак, дана вимога, яка була отримана позичальником, залишилась без реагування (а.с.56 - копія листа-вимоги). В ході розгляду справи встановлено, що станом на 01.09.2014 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 465 271 грн. 20 коп., яка складається з наступного: сума непростроченого кредиту по основному боргу - 332 352 грн. 00 коп., сума простроченої заборгованості за кредитом - 65 468 грн. 00 коп., сума прострочених процентів за користування кредитом за період з 06.02 по 31.07 2014 року - 46 766 грн. 54 коп., сума процентів за серпень 2014 року за користування кредитом за період з 01 по 31 серпня 2014 року - 7 097 грн. 37 коп., неустойка у вигляді пені за прострочення платежів по кредиту за період з 06 по 31 серпня 2014 року - 81 710 грн. 53 коп., неустойка у вигляді пені за прострочення платежів по процентах за період з 06 по 31 серпня 2014 року - 5 418 грн. 76 коп. (а.с.62-67 - розрахунок заборгованості). Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, в порушення припису Закону України «Про іпотеку» та положення договору іпотеки, [PERSON] було побудовано житловий будинок літ. «А» на [ADDRESS] в м. Києві, тобто на земельній ділянці, яка перебуває в іпотеці банку. Письмова згода з-боку АТ «Ощадбанк» не надавалась (а.с.31-33 - копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відсуження об'єктів нерухомого майна). З Державного Акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої в КІЗ «Чайка» на 15 км Житомирського шосе, по [ADDRESS] у Святошинському районі м. Києва, цільовим призначенням якої є будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.20 - копія Державного Акту на право власності на земельну ділянку). Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Виходячи зі змісту ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно даних розрахунку заборгованості, відповідач порушує виконання умов кредитного договору та не здійснює погашення отриманого кредиту згідно з умовами вказаного договору та не сплачує відсотки за користування кредитом. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Отже, як встановлено в ході розгляду справи, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передав в заставу іпотекодержателю предмет іпотеки, а відповідно до п.4.2.2. кредитного договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності в червні 2014 року, не може бути примусово стягнуто нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за відповідних умов. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне подання вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем вимоги кредитного договору не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Умовами ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Однак, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення або про відмову в їх задоволенні. Позивач, як іпотекодержатель має право на підставі частин 2 і 3 ст. 16 ЦК України, статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вищевказаним договором іпотеки сторонами передбачено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором та договором іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до роз'яснень п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку, слід зазначити наступне. Даний закон діє до набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач отримав кредит не в іноземній валюті, а в національній валюті - гривні, предметом іпотеки була земельна ділянка, на якій в подальшому відповідач збудував будинок, крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач забезпечений житлом і збудований на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, будинок не є його місцем проживання, у зв'язку з чим суд вважає, що в даному конкретному випадку не застосовується мораторій, передбачений Законом. Застосовуючи загальні принципи справедливості, визначені ЦК України, порушення прав позивача внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, відсутність підстав для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та грунтуються на вимогах Закону, а тому суд вважає за необхідне їх задовольнити, а звернення стягнення на іпотечне майно провести шляхом проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової вартості предмету іпотеки за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved