Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів посилаючись на те, що 25.02.2021 року постановлено судовий наказ Шевченківського районного суду м. Чернівці, відповідно до якого з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки від доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.02.2021 року до повноліття. На виконання судового наказу ним проведено оплату аліментів за лютий та березень 2021 року в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в загальному розмірі 2395 грн. Такий розмір аліментів сплачений через те, що він тимчасово не працює, має тимчасові заробітки та не стабільний дохід. За його власними підрахунками на місяць в середньому він витрачає на утримання сина суму в розмірі від 3000 грн. до 3500 грн. Богдан є єдиним сином, тому він знаходив можливості, щоб оплачувати продукти харчування, одяг, ліки, заняття в гуртках та секціях, супутні до них витрати, виїзди на змагання, також витрати на дозвілля та іграшки. Дитина перебуває з ним так само, як і з матір`ю і він постійно надає кошти та проводить усі необхідні платежі. Саме тому з метою уникнення непорозумінь щодо суми платежу, вважає за доцільне змінити розмір аліментів на стягнення у твердій грошовій сумі, оскільки не впевнений в тому, що надалі матиме роботу на постійний основі. А тому просив змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які визначені судовим наказом Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.02.2021 року по справі за №272/1642/21 та в подальшому щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 3500 грн. щомісячно, з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали і просили відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони з 19.07.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.11.2020 року було розірвано (а.с.14). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13), який після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до листа №790-21к від 14.05.2021 року ТОВ «Нова пошта» позивач [PERSON] працює в ТОВ «Нова пошта» (а.с.57). На даний момент займає посаду Провідний фахівець з розвитку клієнтів та територій, дохід за період з 01.02.2021 року по 31.07.2021 року склав 220911,76 грн., що підтверджується довідкою №75509 від 06.08.2021 року (а.с.70). Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, але не пов`язує їх зі способом присудження. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18. Вказана норма закону не передбачає зміну судом способу стягнення аліментів за позовом платника аліментів, а тому, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог. Що ж стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем в сумі 12000 грн., то необхідно зазначити наступне. 16.07.2021 року між адвокатом Ниміджан Ю.В. та відповідачем [PERSON] укладено договір №08/1 про надання правничої допомоги. Відповідно до попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу від 16.07.2021 року (а.с. 64) відповідач сплатила адвокату грошові кошти в розмірі 12000 грн., в тому числі за зустріч та консультацію клієнта, аналіз судових справ, зустріч та узгодження правової позиції з клієнтом, підготовку клопотання до суду про надання часу для написання відзиву, підготовку і подання відзиву, підготування клопотання про витребування та про відкладення розгляду справи в сумі 10000 грн. та за участь в судовому розгляді по справі суму 2000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 16.07.2021 року (а.с. 80) та квитанцією №2HM2-10MH-CKB9-BKЗМ від 23.09.2021 (а.с. 81). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки заявлена сума понесених витрат є необґрунтованою і неспівмірною із затраченим часом та складністю справи. На думку позивача розмір таких витрат має бути зменшено та відшкодовано у сумі не більше 3000 грн. Враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, час участі адвоката в проведених судових засіданнях, а також позицію позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що зазначена адвокатом вартість послуг за участь в судовому розгляді по справі, є завищеною. Таким чином, суд вважає, що з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] необхідно стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved