Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з останнього на його користь матеріальну шкоду у розмірі 2 967,27 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідач будучі відповідальною особою, допустив нестачу йому підзвітних матеріальних цінностей на загальну суму 6 902,19 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, натомість його представником надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 11.09.2003р. відповідно до наказу № 3, виданого МКП «Дніпропетровський електротранспорт», відповідача прийнято на посаду начальника дитячого закладу оздоровлення та відпочинку ім. В. Терешкової (а.с.5). Згідно з частинами ІІ, ІV посадової інструкції № 73 начальника дитячого закладу оздоровлення та відпочинку ім. В. Терешкової, затвердженої директором КП «Дніпропетровський електротранспорт» [PERSON], відповідач зобов'язався забезпечувати збереження ввірених йому позивачем матеріальних цінностей (а.с.6-7). Окрім того, 01.10.2003р. між позивачем та відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.4) (далі - Договір). Водночас, відповідно до наказу № 69 від 11.03.2016р. позивачем у період з 14.03.2016р. по 21.03.2016р. проведено перевірку дитячого закладу оздоровлення та відпочинку ім. В. Терешкової та виявлено нестачу матеріальних цінностей, підзвітних відповідачу, у розмірі 6 902,19 грн. (а.с.8-18). Згідно з п.3 Договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, спричиненої підприємству, закладу, організації та її відшкодування проводиться відповідно до діючого законодавства. Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи укладений Договір про повну матеріальну відповідальність між позивачем та відповідачем, посадову інструкцію відповідача, у якій, зокрема, також зазначено про матеріальну відповідальність відповідача перед позивачем за незбереження ввірених йому матеріальних цінностей, а також часткове погашення відповідачем завданої матеріальної шкоди, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідача всупереч ст.60 ЦПК України не надав суду доказів повного відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved