Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. У позові зазначив, що заочним рішенням від 26.09.2013 р. Селидівський міський суд Донецької області задовольнив його позов, стягнувши з [PERSON] на його користь борг у сумі 124000,00 грн., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.22.2013 р. 04.12.2013 р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] сум боргу. Проте, зазначене судове рішення до теперішнього часу не виконане. Тому, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки у сумі 27900,00 грн., три проценти річних у сумі 4779,94 грн., загалом 32679,94 грн., а також судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 р. було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.22.2013 р. На підставі зазначеного рішення 04.12.2013 р. ВДВС Селидівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 41033270. До теперішнього часу рішення не виконане. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірпроцентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання у [PERSON] виникло право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599,600,604-609 ЦК України. Аналіз вказаних норм свідчить, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання. Періодом прострочення виконання грошового зобов'язання є період з вересня 2013 р. (дата ухвалення судового рішення) по час вирішення спору. Таким чином, сума боргу з урахуванням наявних даних Держкомстату щодо індексу інфляції за період прострочення складає 151900,00 грн., виходячи з розрахунку: 124000,00 грн.*122,5/100, де 124000,00 грн. - сума заборгованості невиконаного зобов'язання; 122,5 - сукупний індекс інфляції за період жовтень 2013 р. - листопад 2014 р. за даними Держкомстату України. Також, відповідач зобов'язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, що становить 4779,94 грн., виходячи з розрахунку: 124000,00 грн.*3%/365*469, де 469 - кількість днів прострочення за період з 26.09.2013 р. по 08.01.2015 р. (дата пред'явлення позову). На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача підлягає стягненню інфляційні збитки у сумі 27900,00 грн., 3 % річних у сумі 4779,94 грн. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 326,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved