Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про знесення (демонтаж) самочинно встановленого гаражу, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2003 році відповідачем на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Канів в особі Канівської міської ради, відповідно до Генерального плану міста, входить в межі міста Канева, в районі будинку № [ADDRESS] по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі без оформлення дозвільних документів - без відведення земельних ділянок для розміщення металевих гаражів, самовільно встановлено металевий гараж, поруч з іншими самовільно встановленими гаражами, зайнявши під будівлею земельну ділянку, яка є прибудинковою територією для обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Своїми діями відповідач порушив вимоги ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». 30.01.2018 на ім`я відповідача було направлено рекомендованого листа в якому до 09.02.2018 згідно розпорядженням міського голови від 20.12.2017 №600-р, просили надати до управління містобудування та архітектури правовстановлюючі та дозвільні документи на встановлення металевого гаражу, розташованого в районі будинку [ADDRESS] . Відповідач ніяким чином не відреагував на даний лист. Право власності або право користування земельною ділянкою, на якій відповідач розташував гараж, за роки користування, так і не оформлено. Просить зобов`язати відповідача за власний рахунок знести об`єкт самовільного будівництва - гараж, що знаходиться на земельній ділянці в районі будинку [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 10.12.2018 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.01.2019. Ухвалою суду від 29.01.2019 задоволено клопотання представника позивача та замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] (а.с.31). У судовому засіданні представник позивача Канівської міської ради - Леонова А.А., яка діє на підставі довіреності від 03.01.2019 (а.с.28) позовні вимоги уточнила та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, через оголошення на веб-порталі суду. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку представника позивача, взявши до уваги покази свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у будинку [ADDRESS] в [ADDRESS] Каневі, знає відповідача [PERSON] як сусіда, який користувався спірним гаражем, що розташований на прибудинковій території будинку, де вона проживає. Підтверджує, що [PERSON] самочинно встановив цей гараж та зберігав у ньому свій транспортний засіб. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в будинку [ADDRESS] . На початку 90-х років на прибудинковій території багатоповерхового будинку [ADDRESS] , неподалік дитячого майданчика почали самовільно встановлювати гаражі. Одним з цих гаражів користується відповідач [PERSON] , який зберігає в ньому автомобіль. В особистих з ним розмовах відповідач не заперечував належність йому гаражу. В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради №33 від 25.01.2017 (а.с.5) вирішено затвердити та ввести в дію схеми територій, що підлягають прибиранню КП «ЖЕК», та КП «ЖЕК» у своїй роботі з надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території має користуватися затвердженими схемами територій, що підлягають прибиранню. Зі списку багатоквартирних будинків, на які виготовлені схеми територій, що підлягають прибиранню КП «ЖЕК» (а.с.6,7) вбачається, що прибудинкову територію багатоповерхового будинку [ADDRESS] включено до цього списку за №15. З повідомлення міського голови Канівської міської ради №01-01-13/230 від 30.01.2018 (а.с.10) вбачається, що [PERSON] було повідомлено про надання до управління містобудування та архітектури правовстановлюючих документів та дозвільних документів на встановлення металевого гаражу, розташованого в районі будинку [ADDRESS] до 09.02.2018. Дане повідомлення було отримане [PERSON] 12.02.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.9). Таким чином судом встановлено, що вказане повідомлення надіслано на адресу фактичного проживання чоловіка [PERSON] - відповідача [PERSON] акту про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 21.05.2019 (а.с.65) вбачається, що відповідач [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрований в с. Полствин Канівського р-ну Черкаської області. Даним актом також підтверджено факт того, що відповідач [PERSON] не заперечує проти знесення самочинно встановленого ним гаражу. Відповідно до ст. 12 ЗК України право розпоряджатись землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради. Згідно із ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають всі землі в межах населених пунктів, крім земель державної та приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам та свободам громадян. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, не додержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Відповідно до п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок Згідно ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частинами 2 та 3 ст.212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Пункт 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначає, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК України. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (правова позиція, установлена Верховним Судом України у постанові від 19 квітня 2017 року, справа №6-129цс17). Законом України «Про будівельні норми» визначено правові та організаційні засади розроблення, погодження, затвердження, реєстрації і застосування будівельних норм. Застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які проводять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.38 Закону за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок відповідно до Закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Із системного аналізу зазначених вище норм права випливає, що позивач в даних правовідносинах має право вимагати захисту своїх прав як шляхом відновлення стану, який існував до порушення його прав, так і шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують його права або створюють небезпеку порушення прав. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Відповідачем [PERSON] ні до суду, ні позивачу на його повідомлення не надано доказів правомірності встановлення на прибудинковій території багатоповерхового будинку гаражу. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved