Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2008 року він та [PERSON] в усній формі домовились про зберігання 32920 кг. насіння соняшника, про що останній написав розписку. За домовленістю [PERSON] повинен був зберігати вказану продукцію з подальшою реалізацією, а виручені кошти передати позивачу, залишивши собі визначений процент від виручки. Проте, до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти або насіння соняшника не повернув та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав позивачу матеріальну шкоду у розмірі 75000 грн., що підтверджується вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.09.2011 року. В судовому засіданні позивач, посилаючись на вимоги ст. 1166, 1177 ЦК України, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON], повідомлений за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, письмові заперечення на позов не подав. На підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до матеріалів справи, вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.09.2011 року [PERSON] був засуджений за ч.2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України на шість років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна. Як було встановлено судом, [PERSON] 23 жовтня 2008 року умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів майном [PERSON] на загальну суму 75000 грн. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1 ст. 1177 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується особою, яка вчинила злочин. З огляду на наведені вище приписи закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved