Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.03.2014 зареєстрував з відповідачем шлюб у виконавчому комітеті Знам'янської Другої селищної ради м.Знам'янка Кіровоградської області за актовим записом №9. Від подружніх стосунків мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка є донькою відповідача від першого шлюбу та у свідоцтві про народження якої він за своєю згодою записаний батьком. Під час спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок чого вони втратили почуття взаємної поваги і між ними склалися неприязні стосунки, що також негативно впливає на їх малолітніх дітей. З січня 2019 року шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та різними поглядами на життя, відповідач забрала свою доньку від першого шлюбу та переїхала жити до іншого чоловіка, їх спільну доньку вона залишила з позивачем. Таким чином вважає, що шлюб існує формально, оскільки вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, подальше збереження шлюбу неможливе. Просив розірвати шлюб. Позивач у підготовче засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не з'явилася, до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову, після розірвання шлюбу просила залишити їй набуте у шлюбі прізвище. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони 31.03.2014 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Знам'янської Другої селищної ради м.Знам'янка Кіровоградської області, актовий запис №9. Від шлюбу мають малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвми про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Під час спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок чого вони втратили почуття взаємної поваги і між ними склалися неприязні стосунки, що також негативно впливає на їх малолітніх дітей. З січня 2019 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та різними поглядами на життя. Шлюб існує формально, сторони проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач позов визнала, на примирення сторони не згодні, шлюбні стосунки між ними фактично припинено, подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх дітям, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у розмірі 384 грн. 20 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved