Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна посилаючись на те, що нею 11 лютого 2013 року під час проведення прилюдних торгів реалізації нерухомого майна було придбано 2-х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] та [PERSON]. 15 квітня 2013 року Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Саване С.М. було винесено постанову про зняття арешту та заборону відчуження з житлової нерухомості, а саме: в житловому будинку літ. А-9 квартира [ADDRESS], що належала боржникам: [PERSON] та [PERSON].. Однак у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно було знято арешт та заборону відчуження лише з [PERSON], а арешт та заборона відчуження нерухомого майна з [PERSON] зняті не були, тобто на теперішній час 1/2 квартири [ADDRESS] знаходиться під арештом та забороною на відчуження. Позивач зверталась до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо зняття арешту та заборони на відчуження з житлової нерухомості, що належала [PERSON], однак було позивачем було отримано відповідь у якій зазначалося, що виконавче провадження, в межах якого були вчинені виконавчі дії було знищено у зв'язку із спливом трирічного строку зберігання. Посилаючись на вище викладене позивач просить суд зняти арешт та заборону на відчуження з житлової нерухомості, накладений на підставі постанови ВИ №33682914 від 01.08.2012 р. виданої Відділом примусового виконання рішень управління державної виконанвчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на квартиру [ADDRESS]. яка відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1997 року належала [PERSON] та [PERSON], а зараз належить [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 11 лютого 2013 року під час проведення прилюдних торгів реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) було придбано 2-х кімнатну квартиру (предмет іпотеки), розташовану за адресою: [ADDRESS] (Протокол №04-0241/12 про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), яка належала [PERSON] та [PERSON]. 15 квітня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Саване С.М. було винесено постанову про зняття арешту та заборони відчуження з житлової нерухомості, а саме: в житловому будинку літ. А-9 квартира [ADDRESS], що належала боржникам: [PERSON] та [PERSON]. Проте, у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно було знято арешт та заборону відчуження лише з [PERSON], а арешт та заборона відчуження нерухомого майна з [PERSON] зняті не були, тобто на теперішній час 1/2 квартири [ADDRESS] знаходиться під арештом та забороною на відчуження. 15 червня 2017 року позивач звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо зняття арешту та заборони на відчуження з житлової нерухомості, що належала [PERSON]. На це звернення 21 червня 2017 року було отримано відповідь,у якій зазначалося, що виконавче провадження, в межах якого були вчинені виконавчі дії було знищено у зв'язку зі спливом трирічного строку зберігання. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа маг право звернутися до суду за захистом свого особистого нем ай нового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи вище викладене суд вважає вимоги позивача, щодо зняти арешту та заборони на відчуження з житлової нерухомості квартири [ADDRESS], обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved