Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, у своєму позові з урахуванням уточнень позивач просив суд визнати будинок № 6 з надвірними будівлями по провулку Шевченка в м. Мала Виска Кіровоградської області об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Мала Виска Кіровоградської області, провулок Шевченка, 6. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з відповідачем з червня 1989 року вони проживала однією сім»єю, без реєстрації шлюбу. 15 травня 1990 року за ім»я позивача за рахунок спільних грошових коштів було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, пров. Шевченка, буд. 6, а 12 червня 1990 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. З метою захисту своїх майнових прав та інтересів позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом про поділ майна подружжя. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали пред»явлений позов та просили його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав пред»явлений до нього позов, не заперечував проти його задоволення та пояснив, що з червня 1989 року вони з позивачем почали проживати однією сім»єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, його батьки та батьки позивача надали їм кожному по 10000 крб. (десять тисяч карбованців) для придбання ними житла. Спірний житловий будинок вони придбали за грошову суму в розмірі 20000 крб. (двадцять тисяч карбованців) на підставі Договору купівлі-продажу, покупцем спірного нерухомо майна за договором виступив відповідач. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 12 червня 1990 року Відділом РАЦС Маловисківського Виконавчого комітету Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої «Михалковська», актовий запис № 50, що підтверджується копією Свідоцтва про укладання шлюбу (а.с. 5). Згідно Договору купівлі-продажу від 15 травня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Маловисківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 844, громадянин [PERSON] придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, пров. Шевченка, буд. 6 (а.с. 9-11). Згідно статті 100 ЦК УРСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Стаття 112 ЦК УРСР серед іншого встановлює, що майно може належати на праві спільної власності або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Статтею 226 ЦК УРСР було передбачено умови укладання договору купівлі-продажу. Згідно статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 25 КпШС України передбачає, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Приписами статті 28 та 29 КпШС України передбачений розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна, а також порядок поділу спільного майна подружжя, аналогічні положення передбачені приписами статті 69-71 СК України. Частина 1 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачем та відповідачем було визнано у судовому засіданні, що спірне нерухоме майно було придбано за спільні грошові кошти, надані їм їхніми батьками, у їхню спільну сумісну власність, тому вказана обставина не підлягає доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, враховуючи думку позивача, який просив судові витрати в розмірі 500,00 грн. покласти на відповідача, із загальної суми судових витрат 1000,00 грн., суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати лише в розмірі 500,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved