Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 04 квітня 2015 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 15 від 14.04.2015 року. Поступово сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З листопада 2016 року ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спільних дітей та майнових спорів між сторонами немає. Неодноразові спроби позивача розірвати шлюб за згодою сторін через орган державної реєстрації актів цивільного стану були невдалими, оскільки відповідачка постійно ухилялася від зустрічі. Позивач вважає, що такі дії відповідачки порушують його особисте немайнове право на свободу, просив розірвати зареєстрований шлюб між сторонами. Позивач в судове засідання не зявився, але через телефонограму просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того строк на примирення просив не надавати. Відповідач в судове засідання не зявилася, через телефонограму повідомила суд, що зявитися в судове засідання не має можливості, просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згодна. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі, на примирення не згодний на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 14.04.2015 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюбу у виконавчому комітеті Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області /а.с.17/. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивачки у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved