Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.03.2012 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який під час дії договору був збільшений до розміру 14850,00 грн. Відповідач не виконував умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість на суму 38570 грн, а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. У відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що відповідач, шляхом підписання анкети-заяви позивальника приєднався до умов надання банківських послуг. Заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складають договір про надання банківських послуг. З виписки по рахунку прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, а також вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та сплачував заборгованість по кредиту. Правовідносини між сторонами тривають, відповідачем заборгованість перед позивачем не погашена, тому представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Шепеленко А.О. в судовому засіданні та у відповіді на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки в анкеті-заяві від 22.03.2012, яка підписана відповідачем, процентна ставка не зазначена та сторонами не погоджена, а сама анкета-заява не є підтвердженням укладення кредитного договору. Витяг по рахунку включає період з 08.01.2014 року по 01.03.2020 року та не підтверджує видачу кредитних коштів за договором б/н від 22.03.2012 року. Крім того, позивачем не надано доказів того, що підписуючи анкету-заяву, відповідач мав на увазі саме ті умови і правила надання банківських послуг і тарифи, на які посилається позивач. Також зазначає, що виписка по рахунку не містить всіх обов`язкових реквізитів, отже не може використовуватись, як доказ отримання кредитних коштів. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2012 року [PERSON] подано до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», якою висловив бажання приєднатись до умов надання банківських послуг. Вид банківської картки та бажаний кредитний ліміт в анкеті-заяві не вказано (а.с.17). На підтвердження своїх вимог позивач також надав до суду витяг з Умов та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщенні на сайті позивача, а також витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», однак вони підпису відповідача не містять (а.с.18-43). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучені позивачем до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку встановлення та збільшення кредитного ліміту, а також розмір відсотків, порядок та строк їх сплати. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зазначені умови банківського обслуговування носять мінливий характер, і їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується з правовою позицією, висловленої у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Докази незмінюваності умов та правил кредитування з часу підписання [PERSON] анкети-заяви від 22.03.2012 року, позивачем суду не надано. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді укладання кредитного договору, із зазначенням кредитного ліміту та ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Надані банком розрахунок заборгованості [PERSON] не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого [PERSON] кредитного ліміту, оскільки в анкеті-заяві, підписаної ним, бажаний кредитний ліміт ним не зазначений, так само не визначений вид кредитної картки, яку він бажає оформити. Позивачем на підтвердження позовних вимог, в частині встановлення кредитного ліміту надана довідка про отримані [PERSON] банківські картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої [PERSON] , а також виписки по рахунку [PERSON] , в яких відображено рух коштів. Відповідно до вищевказаних документів вбачається, що [PERSON] під час обслуговування в АТ «ПриватБанк» отримав кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 08.01.2014, термін дії 07.2017, № [NUMBER] , дата відкриття 12.09.2014, термін дії 12.2017, № [NUMBER] , дата відкриття 06.03.2015, термін дії 01.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 11.01.2016, термін дії 01.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 16.06.2015, термін дії 04.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 13.05.2016, термін дії 04.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 26.05.2016, строк дії 06.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 10.12.2015, термін дії 09.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 15.06.2015, строк дії 10.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 23.12.2016, строк дії 05.2019, № [NUMBER] , дата відкриття 28.02.2018, строк дії 09.2021, № [NUMBER], дата відкриття 13.04.2018, строк дії 03.2022, № [NUMBER], дата відкриття 02.05.2018, строк дії 03.2022, [NUMBER], дата відкриття 08.10.2018, строк дії 04.2022, № [NUMBER], дата відкриття13.04.2019, строк дії 02.2023 (а.с.16). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № № [NUMBER] , оформленої на [PERSON] , рахунок по якій відкрито 08.01.2014 року, після встановлення 08.01.2014 року кредитного ліміту в розмірі 300,00 грн, кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема 31.03.2017 року кредитний ліміт збільшено до розміру 14850,00 грн, та 19.12.2019 року кредитний ліміт змінено до розміру 0,00 грн. (а.с.15). Із виписки по банківському рахунку вбачається проведення операцій за допомогою вищевказаних банківських карток щодо руху грошових коштів, а також встановлення кредитних лімітів (а.с.52-77). Дослідивши вказані докази, судом встановлено неузгодженість викладеної в них інформації позовним вимогам. Так, у витягу по рахунку та у вищевказаних довідках вказано, що старт по їх обслуговуванню мало місце 08.01.2014 року, а саме після вказаної дати відбувались встановлення і зміна кредитних лімітів, проте згідно анкети позичальника [PERSON] приєднався до банківського обслуговування 22.03.2012 року. Належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що відкриття карткового рахунку 08.01.2014 року і встановлення кредитних лімітів, здійснені банком на виконання анкети-заяви дворічної давнини (22.03.2012 року), позивачем суду не надано. Тобто, з матеріалів справи вбачається, що кредитні картки та рахунок, за допомогою яких проводились операції по встановленню та збільшенню кредитних лімітів, отримані відповідачем після значного проміжку часу, а докази, отримання відповідачем кредитної картки, її виду та встановленого кредитного ліміту на виконання укладення між сторонами спірного кредитного договору від 22.03.2012 суду позивачем не надані, отже відсутні підстави вважати, що нарахована кредитна заборгованість фактично виникла на підставі вказаної анкети-заяви. У зв`язку з чим, надаючи оцінку вищенаведеним доказам, суд зазначає, що позивачем не надано доказів у відповідності до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт встановлення та збільшення кредитного ліміту і отримання відповідачем кредитних коштів. Підписані відповідачем анкети-заяви, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування, на які погодився [PERSON] . Отже, позивачем не надано доказів правомірності встановлення та зміни кредитного ліміту [PERSON] , здійснених банком на виконання анкети-заяви 22.03.2012 року. Встановлені судом обставини не підтверджують укладання кредитного договору і надання відповідачу кредитних коштів в межах кредитного ліміту, зазначеного в позовній заяві, оскільки допустимих доказів їх отримання безпосередньо відповідачем, суду не надано. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві даних про бажання [PERSON] одержати кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом, узгодження його розміру, домовленості сторін про можливість встановлення та зміни кредитного ліміту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України та наслідки порушення однією зі сторін зобов`язання. Крім того, з довідки про зміну мов кредитування вбачається, що 31.03.2017 року відповідачу встановлений кредитний ліміт у розмірі 14850, грн, проте встановлення даного кредитного ліміт не прослідковується з виписки по рахунку, крім того в період часу з 31.03.2017 року по 01.03.2020 року в рахунок погашення заборгованості погашено суму, що значно перевищує кредитний ліміт. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Згідно ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів свого права на стягнення з відповідача кредитних коштів за договором від 22.03.2012 року, тому у задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю та безпідставністю. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.207, 526, 626, 628, 634, 638, 1054 ЦК України.

Outcome: dismissed