Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ПАТ «Укрсиббанк» про розподіл спільного сумісного майна подружжя, прохав суд: - визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER] 2008 року випуску, виділивши його йому в натурі; - стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти в розмірі ? вартості торгового павільону «Д 29» на ринку «Мотель» за адресою: м.Полтава, вул.Грушевського, 11; - стягнути на його користь з [PERSON] ? частини доходів отриманих нею як суб'єктом підприємницької діяльності. Надалі позивач 26 листопада 2013 року уточнив свої вимоги, відповідно до яких прохав суд: -встановити факт, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по 18 жовтня 2013 року. - винести рішення яким розділити майно, що є моєю з відповідачем спільною власністю: - побутову техніку: телевізор LG, холодильник LG, пральну машину LG, компютерну техніку фірми Ager;. - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Hyundai» моделі «Tucson», кузов KMNJN81BP983038, двигун № [NUMBER], колір agua silver, д.н. [NUMBER], 2008 року випуску, виділивши його в натурі [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1/2 сплаченої вартості автомобіля «Hyundai» моделі «Tucson», кузов KMNJN81BP983038, двигун № [NUMBER], колір agua silver, д.н. [NUMBER], 2008 року випуску; -стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти в розмірі ? вартості торгівельного павільйону «Д 29» на ринку «Мотель» за адресою: м.Полтава, вул.Грушевського, 11; -стягнути на його користь з [PERSON] 1/2 частини доходів отриманих нею від підприємницької діяльності за період з 2007р. по 2013р. 18 березня 2015 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов, відповідно до якого прохала суд: - визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Hyundai» моделі «Tucson»( державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER]), встановивши, що її частка становить 5/6, частка [PERSON] 1/6. - визнати за [PERSON], право власності на автомобіль «Hyundai» моделі «Tucson»( державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER]) та виділити його йому в натурі, стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 7502 грн., припинивши його право власності на зазначену частку. 25.05.2015 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій прохала залишити без розгляду її позов в частині визнання за нею право власності на автомобіль «Hyundai» моделі «Tucson»( державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER]) та виділення його їй в натурі із стягненням з неї на користь [PERSON] грошової компенсації та припинення його права власності. Ухвалою суду від 25.05. 2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею право власності на автомобіль «Hyundai» моделі «Tucson»( державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) та виділення його їй в натурі із стягненням з неї на користь [PERSON] грошової компенсації та припинення його права власності залишені без розгляду. У судове засідання позивач, представник позивача не з»явилися, повідомлені належним чином про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.\~\~\~\~ Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового або майнового права та інтересу. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, врахувавши пояснення, які надавав представник ПАТ «Укрсиббанк» в судовому засіданні, а також покази свідка, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 30 серпня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Чорнухинського райсуду Полтавської області від 2 серпня 2010 року. В період шлюбу у жовтні 2008 року сторони придбали автомобіль «Hyundai» моделі «Tucson»( державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER]). Правовстановлюючий документ технічний паспорт оформлений на імя [PERSON]. На придбання автомобіля були використані грошові кошти , отримані за кредитним договором № 11406697000 від 29 жовтня 2008 року, укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». [PERSON] виступив поручителем за даним кредитним зобовязанням згідно договору поруки № 235469 від 29. 10. 2008 року. Загальна сума кредиту склала 16096, 78 доларів США. Станом на 2 липня 2014 року основний борг погашений на суму 11\~802, 47 доларів США ( довідка АТ «УкрСиббанк» № 06/401 від 24. 02. 2015 р.). З вказаної суми в період шлюбу спільно з відповідачем з 29 жовтня 2008 року по 10 серпня 2010 року сплачено 2679, 24 доларів США. Частка кожного з нас становить 1/2 , як це передбачено ст. 70 ч. 1 Сімейного кодексу України, що складає у грошовому виразі 1339, 62 доларів США. Після розірвання шлюбу та припинення подружніх стосунків з позивачем, відповідач сплачувала борг та відповідні платежі за договором за рахунок своїх особистих коштів. Так, за період з серпня 2010 року по 7 липня 2014 року відповідачем було сплачено 9065, 06 доларів США, які не можуть бути віднесені до спільних сімейних коштів. Таким чином, частка відповідача у реально сплаченій вартості автомобіля становить 10404, 68 доларів США ( 9065, 06 + 1339, 62), або 5/6. Частка позивача, що дорівнює 1339, 62 доларів США, становить 1/6. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя зі стягненням грошової компенсації замість частки другого з подружжя у праві спільної сумісної власності на майно з припиненням його права на це майно ( ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України). Позивач, маючи з жовтня 2013 року у своєму особистому користуванні та розпорядженні спірний автомобіль, не сплатив жодного разу за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 2278, 10 доларів США( без урахування пені, за процентами та основним боргом), що було встановлено в судовому засіданні, заслухавши пояснення предстаника банку. Відповідач ж сумлінно виконувала свої зобовязання перед кредитором, що підтверджується роздруківкою інформації про погашення основного боргу за кредитним договором № 11406697000 від 29.10.2008, яка надійшла до суду 28.04.2015року на виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 року. Відповідно до ч.1,2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14),ч.3ст.368ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту),незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя,зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно,належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповіднодоп.24вказаної постанови,до складу майна,що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи,тате,що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14 ). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі,що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів,що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги,суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до п. 25 вказаної постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст.71СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихст.365ЦК(435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У п.29 постанови передбачено, що відповідно до положень статей 57,61 СК (2947-14), ст. 52 ЦК ( 435-15 ) майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відповідно до абзацу 4 п.30 даної постанови при вирішенні спору про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства,догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Ураховуючи все вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено факт проживання його разом з відповідачем спільно з однією сім»єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по 18 жовтня 2013 року,а також те щодо майна, яке бажає поділити позивач не встановлена його грошова вартість, оскільки ані позивачем, ані відповідачем не було заявлено клопотання про призначення експертизи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову, одночасно задовольняючи зустрічний. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог , у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі зустрічної позовної заяви відповідачем було сплачено 243 грн. 60 коп. та 121 грн.80 коп. по заяві про забезпечення позову, а всього 365 грн. 40 коп. Окрім цього починаючи з 22 жовтня 2013 року відповідачем було сплачено своєму представнику витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 4365 грн. 40 коп.

Outcome: approved