Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 16.08.2017р. останній позичив в нього 15400 доларів США, що на той час за курсом Національного банку України складало понад 400000грн.. Згідно розписки відповідач зобов`язався повернути вказані кошти до 16.08.2020р.. Також, 04.01.2019р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 70000грн. із зобов`язанням повернути їх позивачеві у строк до 04.04.2019р.. Як зазначає позивач, 10.07.2020р. він надіслав відповідачу письмові вимоги про повернення боргу, але відповідач повернув йому лише частину боргу в сумі 20000грн., вказуючи на відсутність грошей. Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 449000грн.; інфляційні витрати, нараховані до 12.10.2021р., у розмірі 54081,63грн.; три проценти річних від простроченої суми, нараховані до 12.10.2021р., у розмірі 18432,83грн.; інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, з 13.10.2021р. по день фактичного виконання зобов`язання зі сплати 449000грн.; судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7661,50грн. та сплату судового збору (а.с.94-95). 03.08.2021р. до суду надійшло клопотання відповідача, в якому він просить передати справу на розгляд до господарського суду Одеської області, посилаючись на те, що з 2007 року він є пенсіонером і окрім пенсії ніяких доходів не отримує, а майно і грошові кошти, на які можливо звернути стягнення, на даний час в нього відсутні, у зв`язку з чим вважає, що його необхідно визнати банкрутом (а.с.85). В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.108). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений належним чином (а.с.110), що згідно ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.1046\~ЦК України за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові\~від 16.01.2019р.\~у справі\~№464/3790/16-ц\~Верховний Суд\~зазначив,\~що за\~своїми правовими\~ознаками договір\~позики є\~реальним,\~одностороннім (оскільки,\~укладаючи договір,\~лише одна\~сторона \~позичальник зобов`язується\~до здійснення\~дії (до\~повернення позики),\~а інша\~сторона \~позикодавець стає\~кредитором,\~набуваючи тільки\~право вимоги),\~оплатним або\~безоплатним правочином,\~на підтвердження\~якого може\~бути надана\~розписка позичальника,\~яка є\~доказом не\~лише укладення\~договору,\~але й\~посвідчує факт\~передання грошової\~суми позичальнику. За\~своєю суттю\~розписка про\~отримання в\~борг грошових\~коштів є\~документом,\~який боржник\~видає кредитору\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~від кредитора\~певної грошової\~суми або\~речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За змістом ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.3 ст.12, ч.ч.1 і 6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію розписки від 16.08.2017р., відповідно до якої відповідач отримав від нього в борг грошові кошти у сумі 400000грн., що еквівалентно 15400 доларам США, та зобов`язався повернути вказану суму у строк до 16.08.2020р. (а.с.7), а також копію договору позики від 04.01.2019р., укладеного між ним та відповідачем, за умовами якого останній отримав від позивача грошові кошти у сумі 70000грн. із зобов`язанням повернути їх позивачеві у строк до 04.04.2019р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. (а.с.8-9). Станом на 12.10.2021р. відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 521514,46грн., яка складається із: 449000грн. сума боргу, 54081,63грн. інфляційне збільшення та 18432,83 три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що підтверджується наданим позивачем розрахунком суми заборгованості (а.с.96-98). Відповідач не надав до суду доказів, які б спростовували вказаний розрахунок. Крім того, відповідач жодним чином не заперечує наявність в нього заборгованості перед позивачем, а лише вказує про відсутність в нього коштів та майна, за рахунок яких було б можливо сплатити борг, що відображено, зокрема, у поданому ним клопотанні про необхідність визнання його банкрутом (а.с.85). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 521514,46грн. підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, з 13.10.2021р. по день фактичного виконання зобов`язання зі сплати 449000грн., суд вважає безпідставними та передчасними, оскільки згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, а тому відмовляє у їх задоволенні. Також, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.8 Кодексу України з процедур банкрутства справи про банкрутство розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника юридичної особи, фізичної особи або фізичної особипідприємця. Статтею 115 цього Кодексу передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи або фізичної особипідприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має\~право звернутися\~до господарського\~суду із\~заявою про\~відкриття провадження\~у справі\~про неплатоспроможність\~у разі,\~якщо: розмір\~прострочених зобов`язань\~боржника перед\~кредитором (кредиторами)\~становить не\~менше 30\~розмірів мінімальної\~заробітної плати; боржник\~припинив погашення\~кредитів чи\~здійснення інших\~планових платежів\~у розмірі\~більше 50\~відсотків місячних\~платежів за\~кожним з\~кредитних та\~інших зобов`язань\~упродовж двох\~місяців; ухвалено\~постанову у\~виконавчому провадженні\~про відсутність\~у фізичної\~особи майна,\~на яке\~може бути\~звернено стягнення; існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). Справи про неплатоспроможність фізичних осіб розглядаються господарськими судами за заявою, поданою такою особою безпосередньо до відповідного господарського суду, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд до господарського суду Одеської області. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приймає до уваги наступне. За змістом ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач є особою з інвалідністю I групи (а.с.114-зворот) та згідно п.9\~ч.1\~ст.5 Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях,\~тому суд, виходячи з суми задоволених позовних вимог в розмірі 521514,46грн., відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України та п.п.1) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача до спеціального\~фонду Державного\~бюджету України судовий збір в сумі 521514,46грн. х 1% = 5215,14грн.. Також, з відповідача на користь позивача відповідно до п.1 ч.3 ст.133, ч.2 ст.137 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7661,50грн., що підтверджується актом наданих послуг від 12.10.2021р. (а.с.101) та рахунком №121021 від 12.10.2021р. (а.с.102). На підставі викладеного,

Outcome: partial