Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно. Посилався на те, що 26.04.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №834pv21-07, відповідно до якого банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 222380 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12,00 % річних. Кредит надавався строком до 25 квітня 2010 року. Кредитні кошти були отримані [PERSON] в повному обсязі. Пунктом 4.7 кредитного договору сторони погодили, що відповідач щомісяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 179 грн. 60 коп. Відповідно до умов договору, за прострочення повернення кредитних коштів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми. Проте, в порушення умов кредитного договору [PERSON] не виконала кредитні зобов'язання щодо порядку погашення заборгованості кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість по кредиту у сумі 1014155 грн. 83 коп., в тому числі: 18256,77 доларів США (207345 грн. 79 коп.) - сума простроченої заборгованості по тілу кредиту; 10211,29 доларів США (115971 грн. 66 коп.) - сума простроченої заборгованості по процентах; 7906 грн. 75 коп. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 682931 грн. 63 коп. - пеня за прострочення погашення відсотків та кредиту за період з 28.04.2013 року по 28.04.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 26.04.2007 року було укладено договір застави автомобіля №834pv21-07, згідно якого [PERSON] передала в заставу банку автомобіль марки «PEUGEOT 207», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Просив позов задовольнити, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №834pv21-07від 26.04.2007 року у розмірі 1014155 грн. 83 коп. звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки «PEUGEOT 207», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Фінанси та кредит» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною не нижче вартості, зазначеної в незалежній експертній оцінці, чинній на момент продажу, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в тому числі: права підпису договору купівлі-продажу; права отримання в УДАІ дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; права зняти вказаний автомобіль з обліку в органах ДАІ; права здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету застави; права подавати заяви, документи, пов'язані із предметом застави у всі установи та підприємства незалежно від їх форми власності та отримувати будь-які необхідні документи, предмети. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснила, що відповідач перебувала у скрутному матеріальному становищі у зв'язку з чим у 2011 році добровільно передала заставлений автомобіль банку. Разом з автомобілем [PERSON] передала банку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та комплект ключів запалення, після чого нею було надано довіреність на ім'я представника банку. Крім того, вказувала на те, що банком було пропущено строк позовної давності по стягненню щомісячних платежів до 26.04.2011 року, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Також просила зменшити розмір нарахованої банком пені у сумі 682931 грн. 63 коп. у зв'язку з тим, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює, має на утриманні чоловіка-інваліда. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 26.04.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №834pv21-07, відповідно до якого банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 222380 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12,00 % річних. Кредит надавався строком до 25 квітня 2010 року. Сторони домовились про такий порядок повернення позичальником кредитних ресурсів: у період користування кредитними ресурсами з 26.04.2007 року до 26.04.2008 року позичальник зобов'язується щомісяця, в термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними ресурсами, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 392,57 доларів США, згідно з графіком зниження розміру заборгованості. У період користування кредитними ресурсами з 26.04.2008 року до 26.04.2014 року позичальник зобов'язується щомісяця, в термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними ресурсами, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 392,57 доларів США, згідно з графіком зниження розміру заборгованості (п.3.2. Договору). Пунктом 6.1 Договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених цим договором. Позичальник також зобов'язався щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 179 грн. 69 коп. (п.4.7 Договору). Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 1014155 грн. 83 коп., в тому числі: 18256,77 доларів США (207345 грн. 79 коп.) - сума простроченої заборгованості по тілу кредиту; 10211,29 доларів США (115971 грн. 66 коп.) - сума простроченої заборгованості по процентах; 7906 грн. 75 коп. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 682931 грн. 63 коп. - пеня за прострочення погашення відсотків та кредиту за період з 28.04.2013 року по 28.04.2014 року. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком суми заборгованості, наявним в матеріалах справи (а.с.17-28). Щодо поданої представником відповідача заяви про застосування позовної давності до вимог пред'явлених банком до 26.04.2011 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту - до 26 квітня 2014 року (пункт 3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункти 3.2.1-3.2.2 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 4.3 Кредитного договору), а також для комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів (п.4.7 Договору). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, суд враховує положення статті 264 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як було встановлено судом, останнє погашення заборгованості відповідачем по тілу кредиту відбулося 15.01.2009 року, а за процентами і комісією 27.08.2010 року. Крім того, суд приймає до уваги, що [PERSON] 26.01.2011 року звернулась до банку з заявою, в якій фактично визнала наявну заборгованість, а також зобов'язалась погасити її до кінця терміну дії кредитного договору, тобто до 25.04.2011 року. Зазначені дії відповідача суд вважає такими, що свідчать про визнання нею свого боргу по кредитному договору, а тому термін позовної даності було перервано. Таким чином, заява представника відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Як було встановлено судом, [PERSON] добровільно передала предмет застави у володіння банку, не працює, має на утриманні чоловіка інваліда ІІІ групи, перебуває у скрутному матеріальному становищі, що підтверджує ту обставину, що неплатоспроможність відповідача виникла з поважних причин. Зважаючи на зазначені вище істотні обставини, суд вважає, що нарахована банком сума пені є неспівмірною із розміром заподіяних збитків, а тому розмір пені підлягає зменшенню до 100000 гривень. Судом також встановлено, що 26.04.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля №834pv21-07, згідно якого [PERSON] передала в заставу банку автомобіль марки «PEUGEOT 207», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Пунктами 4.1-4.2 Договору визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі невиконання заставодавцем зобов'язань, забезпечених заставою, заставодержатель залишає за собою право вибору порядку та способу звернення стягнення на предмет застави: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, продати його самостійно або залишити за собою заставлене майно. Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Посилання представника відповідача на те, що позов є необґрунтованим, оскільки розмір заборгованості, визначений ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» у розрахунку не відповідає дійсності з підстав, викладених у запереченнях, не знайшли свого підтвердження та спростовується наведеними вище доводами. Також, необґрунтованими є твердження представника відповідача про те, що вимоги банку є безпідставними з огляду на те, що відповідачкою ще в січні 2011 року було передано право управління заставленим автомобілем, оскільки відповідно до умов договору застави, погоджених сторонами, банк мав право вибору порядку та способу звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст.14 ЦПК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст.ст.25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Разом з тим, вимога позивача про надання йому всіх необхідних повноважень для здійснення продажу заставленого автомобіля, у тому числі зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ України є зайвою і охоплюється вимогою про надання йому права на продаж зазначеного автомобіля шляхом укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Суд враховує, що ні законом, ні договором застави не передбачено надання банку таких повноважень при реалізації ним предмета забезпечувального обтяжування шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial