Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 124805,63 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до заяви №б/н від 04.02.2014 р. відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов`язання позивач виконав у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. Відповідач не надавав позивачу вчасно грошові кошти для погашення заборгованості, чим порушив зобов`язання за договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість, яка станом на 02.06.2019 р. складає 310395,25 грн., з яких 9027,46 грн. - заборгованість за кредитом; 298282,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3085,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач на власний розсуд просив суд стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом в загальному розмірі 124805,63 грн., з яких 9027,46 - заборгованість за кредитом; 115778,17 - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.02.2014 по 02.05.2018. На підставі викладеного просив суд позов задовольнити. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.02.2014 р. відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання. У зв`язку із порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 02.06.2019 р. відповідач має заборгованість у розмірі 310395,25 грн., з яких 9027,46 грн. - заборгованість за кредитом; 298282,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3085,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пунктів 1.1.3.2.3, 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії. Банк має можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З договору № б/н від 04.02.2014 р. не вбачається, що сторони узгодили тип процентної ставки, а за ч. 4 ст.1056-1, у разі укладення сторонами договору із застосуванням змінюваної процентної ставки у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Такого порядку договір не містить. Отже, суд прийшов до висновку, що сторонами був укладений кредитний договір з фіксованою процентною ставкою. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціатив З огляду на викладене суд вважає норми договору № б/н від 04.02.2014 р., які передбачають право позивача змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку недійсними, оскільки такі норми визнавалися нікчемними відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення вказаного вище договору, який був укладений шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. За весь час розгляду справи позивач не надав суду доказів того, що відповідач погодився на збільшення банком розміру процентної ставки. Отже, суд встановив, що позивачем було збільшено розмір процентної ставки в односторонньому порядку, що заборонено ст.1056-1 ЦК України. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) позивач, починаючи з 01.09.2014 р. в односторонньому порядку змінював процентну ставку та здійснював нарахування відсотків за користування кредитом, наданим відповідно до договору № б/н 04.02.2014 р. з 01.09.2014 р. - за ставкою 32,40%; з 01.04.2015 р. - за ставкою 42,00%, в той час, як на момент укладення вказаного договору ставка була передбачена у розмірі 27,60%, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-6) та обставинами, викладеними позивачем в позовній заяві. Вказане вище підтверджує, що позивач змінював процентну ставку за договором в односторонньому порядку, що суперечило законодавству, діючому на момент укладення договору. Суд наголошує, що позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки та згоди відповідача з таким підвищенням. Таким чином, відповідач необґрунтовано здійснював нарахування заборгованості відповідачу за збільшеною в односторонньому порядку процентною ставкою. Така позиція співпадає з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року справа №347/1910/15-ц (провадження №6-1374цс17) та в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року справа №739/533/17-ц (провадження № 61-26802св18), від 27 грудня 2018 року справа №275/253/16-ц (провадження №61-9366св18). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за збільшеною порівняно з передбаченою договором № б/н від 04.02.2014 р. на момент його укладення процентною ставкою слід відмовити. Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04.02.2014 р. наданий позивачем (а.с. 5-6) містить розрахунок процентів за користування кредитом за ставкою, що змінювалася позивачем в односторонньому порядку внаслідок застосування положень договору, які відповідно до законодавства, діючого на момент укладення договору вважались нікчемними, тобто їх недійсність була встановлена законом. Отже, позивачем надано розрахунок заборгованості з необґрунтованими даними. За весь час розгляду справи позивач не надав суду обґрунтований розрахунок заборгованості. Суд позбавлений можливості самостійно здійснити перерахунок суми заборгованості за процентною ставкою, яку необхідно було застосувати відповідно до дійсних умов договору, оскільки позивачем не надано первісних даних які можуть містити відомості про рух коштів по картковому рахунку відповідача. При цьому наданий суду розрахунок заборгованості складений таким чином, що суд не має можливості перерахувати заборгованість відповідача за процентною ставкою, яка була узгоджена сторонами при укладенні договору. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом на підставі розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) в тій його частині, в якій нарахування заборгованості здійснювалося за процентною ставкою, узгодженою сторонами договору на момент його укладення, тобто з 04.02.2014 р. по 01.09.2014 р. Відповідно до даних, викладених в розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) станом на 01.09.2014 р. відповідач не має заборгованості перед позивачем зі сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача заборгованість за договором №б/н від 04.02.2014 р. в загальному розмірі 9027,46 грн., що складає заборгованість відповідача за кредитом. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволений вимог. Позовні вимоги задоволено на 7,23%, тому з відповідача підлягає стягненню 138,89 грн. (7,23% від 1921 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial