Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що відповідач є повнолітньою дитиною позивача від першого шлюбу, на утримання якої на період навчання з позивача за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 14/ частина з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В подальшому з позивача на користь другої дружини на утримання двох дітей також були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи розмір заробітної плати, аліментні зобов`язання стали вкрай обтяжливими для позивача, оскільки останньому фактично не залишається коштів для власного утримання, у зв`язку з чим позивач просить зменшити розмір аліментних зобов`язань на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання до 1/8 частини. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, де просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглянути справу у її відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.10.2017 рішенням Дарницького районного суду м. Києва було задоволено позов [PERSON] , яка є донькою позивача про стягнення з останнього на її користь аліментів на період навчання, але не більше ніж до 23 року в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 14.06.2017. Рішення набрало законної сили 04.12.2017, виконавчий лист видано 19.01.2018 /а.с. 5/. Згідно свідоцтв про народження вбачається, що позивач є батьком двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 7,8/. Позивач зазначає про те, що на підставі судового рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.04.2018 з позивача стягнуто аліменти на користь колишньої другої дружини на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частина від усіх доходів позивача з 30.03.2018 і до повноліття дітей. Також позивач зазначає, що отримує заробітну плату з якої відраховуються аліменти на трьох дітей в розмірі 58%, у зв`язку чим значно погіршився матеріальний стан останнього, фактично після усіх відрахувань залишається 2000-2500 грн. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на судове рішення, яким з останнього стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей, проте відповідне судове рішення суду не надано. Незавірена копія заяви від другої колишньої дружини позивача /а.с. 6, 9/ на примусове виконання рішення, яке не надано суду, в розумінні ст. 79 ЦПК України не є доказом на підставі якого можна встановити зазначену обставину щодо наявності аліментних зобов`язань по утриманню малолітніх дітей, тим більше будь які ознаки того, що така зава була направлена адресату також відсутні. Крім того, аналогічні висновки стосуються і довідки про заробітну плату відповідача, оскільки остання не підтверджує відрахування аліментів за зазначений позивачем період, так у довідці вказаний період загальної суми доходів за 1901 - 1912 р.р., хоча в самій довідці зазначені нарахування 2019 рік /а.с. 10/, отже встановити дійсний період не представляється можливим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed