Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми боргу у розмірі 131 000 гривень, витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1300 гривень та судового збору, посилаючись на наступне. 10.01.2017 року між позивачем і [PERSON], було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу гроші в розмірі 5 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 травня 2018 року 131 000 гривень, які він зобов'язався повернути протягом 12 місяців, тобто до 10.01.2018 року, що підтверджується розпискою від 10.01.2017 року, написаною власноручно [PERSON] Але в установлений договором строк [PERSON] позивачу борг не повернув. На його прохання повернути суму боргу згідно з умовами договору, відповідач відповів відмовою, посилаючись на відсутність коштів. Жодних пропозицій від відповідача про зміну термін повернення грошей не надходило. Таким чином, відповідач ухиляється від повернення боргу, у зв'язку з чим позивач вважає, що його права порушені і тому був змушений звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачу за місцем реєстрації надсилалася заказна кореспонденція з повідомленням про день та час розгляду справи, і отже суд вважає, що про судове засідання він повідомлений належним чином. Приймаючи до уваги, що відповідач в судове засідання не з'явився і від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутності, тому справа розглядається заочно, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2017 року позивач надав відповідачу позику на суму 5000 доларів США без сплати відсотків на один рік, про що останній власноруч склав розписку. Гроші зобов'язався повернути до 10.01.2018 року. Також, у розписці зазначено, що грошові кошти передані позичальнику за місцем його проживання (а.с.4). Як вбачається з акту про прийняття-передачі виконаних робіт по наданню юридичної допомоги від 30.05.2018 року(а.с.5), позивач звертався до адвоката для отримання юридичної допомоги та складання позовної заяви, розмір допомоги склав 1300 гривень і який був позивачем оплачений(а.с.5-6). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики. На підставі ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Як встановлено судом, відповідач у строки, що встановлені вказаним договором позики, кошти не повертає. Згідно до розяснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разіпредявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. На день ухвалення рішення курс долара становить 27,78 грн., тому сума заборгованості в національній валюті становить 138 900 грн. В той же час, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, закладений у ній принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що оскільки позивачем розрахунок заборгованості проведено виходячи з курсу долара 26,2 грн, внаслідок чого заявлена сума заборгованості є меншою, то з відповідача слід стягнути саме заявлену позивачем суму у розмірі 131 000 грн., в межах заявлених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в силу норм чинного законодавства представник позивача на підтвердження вимоги про стягнення витрат пов'язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 1300 грн. надав суду належні докази на підтвердження виконаних робіт адвокатом, доказів тривалості та видів надання правничої допомоги, які свідчать про обґрунтованість визначеного розміру витрат понесених стороною на правничу допомогу у даній справі. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги задоволено то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути, сплачену ним суму судового збору у розмірі 1310 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved