Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок чинення кримінального правопорушення. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22.02.2018 року знаходячись поблизу будинку № 13 по вул. Усенко в м. Дніпро, [PERSON] викрав майно, яке належить ПАТ «Укртелеком». Загальна сума витрат понесених внаслідок протиправних дій відповідача складає 3 285,76 грн. 76 коп. Тому, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням. Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив справу розглянути без його участі. У відкрите судове засідання відповідач не з`явився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року по справі № 202/1881/18 (провадження №1кп/202/263/20І8) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 та ч. 1 сг. 185 КК України. Так, 22.02.2018 року знаходячись поблизу будинку № [ADDRESS] м. Дніпро, реалізовуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне із корисливого мотиву викрадення чужого майна, [PERSON] викрав майно, яке належить ПАТ «Укртелеком», а саме: - телефонний кабель типу ТПП 10x2x0,4 довжиною 5 метрів; - телефонний кабель типу ТПП 5x2x0,5 довжиною 10 метрів. Таким чином, загальна вартість викраденого майна склала 249 грн. 13 коп. Об`єктом даного кримінального правопорушення є право власності на лінійно-кабельні споруди, предметом - кабельні лінії зв`язку, які входять до складу лінійно-кабельної споруди, збудованої згідно проектної документації та охоронюваної згідно ч.2 ст. 10 Закону України «Про телекомунікації» та Правил охорони ліній електрозв`язку, затверджених Постановою КМУ від 29.01.1996 року № 135 зі змінами та доповненнями. Сам кабель є складовою кабельних ліній зв`язку та безпосередньо використовується для організації кабельного зв`язку. Наслідки кримінального правопорушення - переривання зв`язку. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушено права (реальні збитки). Відповідно до Довідки про сукупну вартість ремонтних робіт від 24.04.2018 року працівники ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» провели відновлювальні роботи по факту крадіжки, у зв`язку з чим відповідно до Довідки, витрати склали 3 036,63 гри., Таким чином, загальна сума витрат понесених внаслідок протиправних дій відповідача складає 3 285,76 грн. 76 коп. яка складаються з наступного: вартість викраденого майна - 249 грн. 13 коп. - сукупна вартість ремонтних робіт - 3 036,63 грн. 63 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 1762 грн.00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved