Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди, посилаючись на те, що 18.04.2020 на офіційному сайті інтернет-магазину «АЛЛО» замовив велосипед Cross Leader 26' 17' black-neon yellow-white. 21.04.2020 позивач оплатив товар при отриманні у відділенні Нової пошти №178 в розмірі 4178 грн., отримувачем коштів у квитанції було вказано ФО-П [PERSON] , тому позивач вважає, що саме з ним уклав договір купівлі-продажу. Користуючись інструкцією до придбаного велосипеда, та оскільки він доставляється в напіврозібраному стані, позивач разом зі своїм сином зібрав велосипед, проте при першому його використанні було чутно шум і стук у колесах, а в подальшому від керма відвалилась деталь, яка була закріплена до керма ще до зборки велосипеда. У зв`язку з тим, що товар з такими недоліками не влаштував позивача, він 23.04.2020 повернув товар продавцю шляхом відправлення Новою поштою з бланком повернення товару на адресу м. Київ, пр. С.Бандери, 26, як було вказано на сайті інтернет-магазину. Позивач вказував, що відповідачі зволікали з наданням інформації щодо її ситуації, і тільки 22.05.2020 ТОВ «Алло» повідомило, що сервісним центром складено висновок про відмову у поверненні коштів та що товар буде повернуто позивачу. Кілька разів позивач направляв претензії відповідачам, телефонував на гарячу лінію, після чого через одну з соцмереж ним отримано акт про відмову в гарантійному обслуговуванні від 22.05.2020, жодних грошових коштів позивачу не повернуто, товар направлено Новою поштою, проте позивач його не отримував. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача ФО-П [PERSON] грошові кошти в розмірі 4178 грн., неустойку згідно Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 12701,12 грн., моральну шкоду в розмірі 4178 грн., поштові витрати в розмірі 203,50 грн., солідарно з відповідачів 5000 грн. витрат на правничу допомогу, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В минулих судових засіданнях позивач просила суд відмовити у компенсації витрат правової допомоги понесених ТОВ «Алло» з посиланням на їх необґрунтованість та не співмірність із заявленими позовними вимогами. Представник відповідача ФО-П [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у позивача не було жодних претензій у момент приймання товару, після огляду товару позивач прийняв рішення про те, що товар його задовольняє, почав користуватися придбаним товаром, та оскільки не зберіг товарний вигляд, позивач втратив право на розірвання договору купівлі-продажу та повернення коштів. Повернення товару позивачем здійснювалося без виставлення відповідної претензії щодо його недоліків, у зв`язку з чим товар було передано до авторизованого сервісного центру для усунення недоліків, яким виявлено порушення гарантійних зобов`язань позивачем (механічні пошкодження). Також вказав, що оскільки встановлено порушення правил користування товаром, підстави для стягнення неустойки відсутні. Крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів наявності дефектів товару, наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку спричиненої шкоди з діями відповідачів не підтверджена належними доказами. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу представник зауважив, що заявлені вимоги не співмірні складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідач ТОВ «Алло» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що перед придбанням товару позивач мав ознайомитися з умовами купівлі-продажу товарів, викладених на сайті, оскільки там містяться відповідні застереження, тому позивач фактично погодився з усіма умовами, які викладені в угоді користувача. Вказав, що ТОВ «Алло» не є продавцем товару, який позивач замовив та оплатив, а є лише адміністратором сайту, на якому позивач оформив замовлення, у зв`язку з чим є неналежним відповідачем. Крім того, зазначив, що позовна заява не містить жодної позовної вимоги до ТОВ «Алло», окрім того, що позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів витрати на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачами, що 18.04.2020 на офіційному сайті інтернет-магазину «АЛЛО» позивач замовив велосипед Cross Leader 26' 17' black-neon yellow-white. Як убачається з квитанції №2081063322 від 21.04.2020, позивач 21.04.2020 у відділенні Нової пошти оплатив товар при отриманні в розмірі 4178 грн., отримувачем коштів у квитанції вказано ФО-П [PERSON] (а.с.47). Таким чином, суд погоджується з позицією позивача про те, що продавцем замовленого товару є саме ФО-П [PERSON] 23.04.2020 позивач повернув отриманий товар на адресу ТОВ «Алло» шляхом направлення Новою поштою, про що видано експрес-накладну №59998092364917. Даний факт також відповідачами не заперечувався. Згідно акту (довідки) авторизованого сервісного центру «Titan Bike» про відмову в гарантійному обслуговуванні №К-0012333 від 22.05.2020 (а.с.55), 05.05.2020 від позивача прийнято велосипед Cross Leader 26' 17' black-neon yellow-white із наступними заявленими недоліками: стук у колесах, зламано важіль перемикання передач. Під час огляду/діагностики зовнішнього вигляду товару встановлено поломку важеля перемикання передач, що є механічним пошкодження та не є гарантійним випадком, можливий платний ремонт; стук в колесах виникає внаслідок усадки спиць, що також не є гарантійним випадком. Позивач надсилав претензію відповідачу ФО-П [PERSON] з приводу повернення коштів за товар неналежної якості, а також звернення на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві. Згідно відповіді ФО-П [PERSON] №710/ПО від 28.06.2020 позивачу відмовлено у поверненні грошових коштів за товар з недоліками з посиланням на те, що недоліки виникли внаслідок порушення позивачем правил користування товаром або його зберігання. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Визначення поняття гарантії якості товару міститься у ч.1 ст. 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти запевнення продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема ч.2 ст. 678 ЦК України та ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений ч.2 ст. 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до ч.1 ст. 679 ЦК України покладається на нього. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 127/1010/17 (провадження №61-34229св18). Так, судом встановлено, що позивачем оглянуто товар під час його отримання на поштовому відділенні та здійснення його оплати, при цьому будь-яких зауважень до товару під час огляду та приймання позивачем не заявлялось, жодних доказів існування недоліків товару у момент його отримання позивачем не надано. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі зобов`язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. З огляду на положення вказаної статті позивач у випадку необхідності роз`яснення умов та правил використання товару мав можливість звернутися до виробника, виконавця чи сервісного центру з приводу збирання велосипеда, проте цього не зробив. Доказів того, що позивач володіє будь-якими технічними навичками зборки такого виду товарів позивачем не надано. Оскільки позивачем виявлено недоліки товару вже після початку його експлуатації, вимоги позивача повинні розглядатися в порядку, встановленому ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», тому посилання позивача на те, що такі вимоги мають розглядатися в порядку ст.ст. 9,12,13 цього Закону, є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.8 цього Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно ч.14 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що висновки авторизованого сервісного центру не відповідають дійсним обставинам справи. Учасники не реалізували свого права на звернення до суду із клопотанням про призначення відповідного експертного дослідження. Так, оскільки авторизованим сервісним центром встановлено порушення позивачем правил користування товаром, а позивачем не доведено зворотного, вимоги позивача про розірвання договору та повернення грошових коштів за товар задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, враховуючи що інші заявлені позовні вимоги є похідними, підстави для їх задоволення відсутні. При цьому, між адвокатським бюро «Олександра Шевченка» в особі керівника бюро [PERSON] та ТОВ «АЛЛО» в особі директора [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 10.06.2019, видано ордер від 25.02.2021 на представництво інтересів ТОВ «АЛЛО», згідно додаткової угоди №17 від 15.02.2021 до укладеного договору та акту прийому-передачі послуг №17 від 01.03.2021 за надання правової допомоги позивачем сплачено 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2000046 від 02.03.2021 (а.с. 123-128). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Сторона позивача в судовому засіданні вказувала на не співмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу зазначаючи те, що ТОВ «АЛЛО» має цілу юридичну службу і підстав для звернення до адвокатського об`єднання підстав немає. Крім того вказувала на те, що обсяг робіт, виконаних адвокатом є незначним, та зважаючи на характер спірних правовідносин, підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає. Разом з тим, згідно п.п.4,5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивача та положень ст.137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача ТОВ «АЛЛО» витрати понесені відповідачем на правничу допомогу в розмірі 500 грн., оскільки заявлений розмір витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. є не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Інші докази наявні в матеріалах справи висновків суду не спростовують.

Outcome: approved