Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ТОВ «Принц» та [PERSON] 15.05.2013 року у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач передає у власність відповідача нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45. Відповідач, в свою чергу повинен сплатити позивачу продавцю, вартість нерухомого майна. Будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45, а також усі документи щодо неї було передано відповідачу на виконання вимог договору купівлі-продажу від 15.05.2013 року. Позивач зазначає, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу від 15.05.2013 року сторонами не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору, у звязку з чим даний договір є недійсним в силу вимог закону, а відповідач у свою чергу заперечує право власності позивача на даний об'єкт нерухомості, оскільки він є самовільним будівництвом. Позивач отримав дозвіл Інспекції ДАБК №50/96 від 20.06.1996 року, дія якого неодноразово продовжувалася, однак при будівництві не було дотримання термінів дії вищевказаного дозволу, тому будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45 вважаються самочинним будівництвом в силу ст. 376 ЦК України. Після закінчення будівництва, вищевказане нерухоме майно має наступні характеристики: А-2 виробничо-складська база 75,7 м2; А1-2 відкрита сходова клітина 37,5 м2; А2-1 прибудова 34,9 м2; А3 - 1 гаражі 107 м2; А4-1 складські приміщення 796,8 м2; а сходи 9,4 м2; під А-2, А1-2 підвал 82,4 м2; під А2-1 підвал 37,5 м2; під А3-1 підвал 110,4 м2, загальною площею 1441,8 м2. Земельна ділянка для будівництва бази паливно-мастильних матеріалів виділялася у встановленому законом порядку і позивач користувався нею, відповідно до договору на право тимчасового користування землею № 265 від 23.03.2001 року, та по теперішній час сплачує земельний податок за користування даної земельною ділянкою. Будь-які скарги або зауваження з боку третіх осіб щодо порушення їх прав не надходили. ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» (Ліцензія АВ №558538 від 22.09.2010 р.) було проведено дослідження технічного стану будівель та споруд складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45. Згідно даного обслідування та висновку, несучі будівельні конструкції знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням. Вказані споруди та будівлі були зведені позивачем на наданій в користування земельній ділянці площею 3880 кв.м., розташованій по вул. Комінтерну, 45 у м. Дніпропетровську та не порушують інтереси та права інших осіб, у зв'язку з чим просив суд винести рішення, яким визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Принц»в право власності на будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45, а саме: А-2 виробничо-складська база 75,7 м2; А1-2 відкрита сходова клітина 37,5 м2; А2-1 прибудова 34,9 м2; А3 - 1 гаражі 107 м2; А4-1 складські приміщення 796,8 м2; а сходи 9,4 м2; під А-2, А1-2 підвал 82,4 м2; під А2-1 підвал 37,5 м2; під А3-1 підвал 110,4 м2, загальною площею 1441,8 м2. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, до суду не надійшло заперечень проти позову, тому зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Принц» та [PERSON] 15.05.2013 року у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач передає у власність відповідача нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45, відповідач, в свою чергу повинен сплатити позивачу продавцю, вартість нерухомого майна. Будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45 та усі документи щодо неї було передано відповідачу на виконання вимог договору купівлі-продажу від 15.05.2013 року. Відповідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Так згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, зазначено, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Згідно з п. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. При укладенні спірного договору купівлі-продажу від 15.05.2013 між позивачем та відповідачем, сторонами не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору, у звязку з чим суд вважає визнати даний договір нікчемним з моменту укладення. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Позивачем 20.06.1996 року був отриманий відповідний дозвіл Інспекції ДАБК № 50/96, дія якого неодноразово продовжувалася, однак при будівництві не було дотримання термінів дії вищевказаного дозволу, тому будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 41 вважаються самочинним будівництвом. Після закінчення будівництва, відповідно до технічного паспорту від 30.09.2013 року вищевказане нерухоме майно має наступні характеристики: А-2 виробничо-складська база 75,7 м2; А1-2 відкрита сходова клітина 37,5 м2; А2-1 прибудова 34,9 м2; А3 - 1 гаражі 107 м2; А4-1 складські приміщення 796,8 м2; а сходи 9,4 м2; під А-2, А1-2 підвал 82,4 м2; під А2-1 підвал 37,5 м2; під А3-1 підвал 110,4 м2, загальною площею 1441,8 м2. Розпорядженням міського голови від 15.05.2007 року №392р будівлям та спорудам складської бази була присвоєна адрес: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45 (колишня адреса - вул. Комінтерна, 41). Частиною 5 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Земельна ділянка для будівництва бази паливно-мастильних матеріалів виділялася у встановленому законом порядку і позивач користувався нею, відповідно до договору на право тимчасового користування землею № 265 від 23.03.2001 року, позивач по теперішній час сплачує земельний податок за користування даної земельною ділянкою, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» (Ліцензія АВ №558538 від 22.09.2010 р.) було проведено обслідування технічного стану будівель та споруд складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45. Згідно даного обслідування та висновку, несучі будівельні конструкції знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 19.10.2007 року №19-39-827 «щодо надання розяснення деяких питань законодавства, повязаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно», у разі, коли право власності на нерухоме майно виникає на підставі рішення суду, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду. Саме таке рішення суду подається до державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються. Оскільки питання про визнання права власності на самовільні будівлі вирішується в судовому порядку, враховуючи, що вказані самовільні будівлі та споруди були зведені позивачем на наданій в користування земельній ділянці та не порушують інтереси та права інших осіб, тому суд вважає визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Принц» право власності на будівлі та споруди складської бази, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерну, 45, а саме: А-2 Виробничо-складська база 75,7 м2; А1-2 Відкрита сходова клітина 37,5 м2; А2-1 Прибудова 34,9 м2; А3-1 Гаражі 107 м2; А4-1 Складські приміщення 796,8 м2; а Сходи 9,4 м2; під А-2, А1-2 Підвал 82,4 м2; під А2-1 Підвал 37,5 м2; під А3-1 Підвал 110,4 м2, загальною площею 1441,8 м2, та додатково зазначити, що позивач не позбавлений права та обов'язку щодо реєстрації даного обєкту у встановленому законом порядку та оформлення інших документів, передбачених для обєктів самочинного будівництва. Також суд вважає стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Принц» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн..

Outcome: approved