Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу було надано кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. Даний гуртожиток знаходиться на балансі ПАТ « КССРЗ» що підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14.04.1993 року, листом № 10-21-2131 від 27.02.1998 року Фонду державного майна України. Посилаються на те, що відповідно до картки форми А, [PERSON] отримав реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] хоча фактично, з дня реєстрації місця проживання та по даний час в зазначеному гуртожитку не проживав та не з'являється. Звертають увагу суду на те, що в період з 09 вересня 2014 року по даний час відповідальними працівниками ПАТ « КССРЗ « були складені акти про те, що відповідач є дійсно зареєстрованим,однак не проживає у приміщенні в яком зареєстрований. Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК України, особи, які не користуються житлом більше шести місяців без поважних на те причин можуть бути визнаними втратившими право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного звертаються з даним позовом до суду та просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], гуртожиток. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надано заяву згідно якої просить справу розглядати за відсутності представника ПАТ «КССРЗ», вимоги підтримує повністю і проти ухвалення заочного рішення по даній справі не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між Фондом державного майна України та організацією орендарів Київського суднобудівного - судноремонтного заводу 14.04.1993 року укладено Договір купівлі-продажу майна державного підприємства (а.с.5). Згідно Додатку до листа Фонду державного майна України надано перелік майна «Київського суднобудівного - судноремонтного заводу» переданого організації орендарів безкоштовно вбачається, що дійсно до даного переліку ввійшов житловий будинок (гуртожиток) за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з наданої суду Довідки Форми № 16 ПАТ «КССРЗ» від 28.08.2009 року (а.с.15), [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], гуртожиток. Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись з даним позовом до суду, обґрунтовує його зокрема тим, що відповідач за адресою: [ADDRESS], гуртожиток, не проживав і не проживає з моменту проведення його реєстрації та підтверджується наданими суду актами складеними відповідальними працівниками КССРЗ щодо не проживання відповідача за період з вересня 2014 року по березень2016 року (а.с.8-14,44-62). Суд визнає зазначені посилання позивача обґрунтованими, виходячи з наступного. Як вбачається з наданих суду Актів про обстеження гуртожитку по [ADDRESS] від 09.09.2014 року, 15.10.2014 року, 10.11.2014 року, 02.12.2014 року, 14.01.2015 року, 06.02.2015 року, 04.03.2015 року, 10.04.2015 року, 15.05.2015 року ,12.06.2015 року,17.07.2015 року, 14.08.2015 року, 11.09.2015 року, 16.10.2015 року, 12.11.2015 року, 18.12.2015 року, 14.01.2016 року, 08.02.2016 року, 11.03.2016 року, які затверджені Головою правління ПАТ «КССРЗ» (а.с.8-14,44-62), комісією при обстеженні гуртожитку по [ADDRESS], було встановлено, що [PERSON] є зареєстрованим в гуртожитку, однак не проживає. Згідно наданого суду Акту від 10.03.2016 року підписаного заступником ГП -директором з кадрових питань та завідувачем гуртожитку (а.с.41) вбачається, що в зв'язку з не проживанням в гуртожитку [PERSON] вручити судову повістку неможливо, місце проживання його невідоме. Крім того, не спростовано відповідачем та не надано будь-яких доказів стосовно чинення йому будь-яких перешкод у користуванні жилим приміщенням за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS]. Зі змісту статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того Пленум Верховного суду України в свої Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, зазначив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язані з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї ,тощо) суд може продовжити пропущений строк. Все вищевикладене на думку суду об'єктивно підтверджує пояснення позивача про факт відсутності відповідача на спірній житловій площі понад шести місяців без поважних причин, а тому його позовні вимоги про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 974, 40 грн. та 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 71-72 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року,

Outcome: approved