Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути заборгованість за договором № б/н від 08.07.2010 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У відповідача виникла заборгованість, у зв'язку з чим, просить стягнути заборгованість в розмірі 12370,45 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просила відмовити в його задоволення, посилаючись на те, що невідомо, яким чином банк міг встановити кредитний ліміт, без згоди клієнта, оскільки поля, із послугами банку як ерудитна карта, зарплатна карта, а також бажаний ліміт за платіжною картою кредита є вільними та не заповненими. Також вказує на те, що на довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти, яка була підписана 14.09.2010 р. не міститься підпису відповідача, та не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позивальником пам'ятки клієнта, умов та правил банківських послуг, правил надання послуг і тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. 08.07.2010 року між позивачем та відповідачем був укладено договір б/н, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно із п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при уаданні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативною банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до наданого розрахунку, станом на 24.10.2017 р. заборгованість відповідача по кредитному договору складає 12370,45 грн., та складається з: 1486,63 грн. - заборгованість за кредитом; 969,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8849,35 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 565,26 грн. На даний час відповідач свої обов'язки за договором не виконав, доказів протилежного до суду не надала, свого контррозрахунку заборгованості також не було надано. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Вимоги про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 565,26 грн., задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафів за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов'язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції, а тому вимоги Банку про стягнення штрафів не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК Українистягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial