Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що 25.03.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01010806447 відповідно до якого кредитор зобов»язався надати відповідачеві 13360 грн. Відповідач зобов»язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі та строки, що передбачені кредитним договором. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи зобов»язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов»язалось відступити свої права грошових вимог до боржників, які містяться в додатку до договору відступлення. Первинний кредитор свої зобов»язання виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 13\~360 грн. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов»язання не виконав, в результаті чого станом на 10.04.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 11\~278,60 грн, по відсотках -3362,66 грн, по комісії - 14428,80 грн та неустойку (штраф) 2587,64 грн. Просять стягнути з відповідача 31657,70 грн та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність,позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що він дійсно брав кредит та сплачував його до серпня 2008 року. Коли настали проблеми в сплаті кредиту, він звернувся до позивача з проханням відстрочити чи розстрочити платіж, але йому відмовили в усній формі. Потім стали телефонувати та в грубій формі погрожувати йому. Просив в позові відмовити та застосувати строки позовної давності звернення до суду. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.03.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01010806447 відповідно до якого кредитор зобов»язався надати відповідачеві 13360 грн. Відповідач зобов»язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі та строки, що передбачені кредитним договором. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи зобов»язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов»язалось відступити свої права грошових вимог до боржників, які містяться в додатку до договору відступлення. Первинний кредитор свої зобов»язання виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 13\~360 грн. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов»язання не виконав, в результаті чого станом на 10.04.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 11\~278,60 грн, по відсотках -3362,66 грн, по комісії - 14428,80 грн та неустойку (штраф) 2587,64 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.( ст. 627 ЦК ). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)(п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст.. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевим строком повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 УК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року № 6 - 14цс14. З належних та допустимих доказів по справі вбачається, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов»язання з погашення кредиту з 11.07.2008 року. У відповідності до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Це право закріплене також у п. 4.3.2 кредитного договору, згідно до умов якого вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов»язків щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків достроково вимагати погашення кредиту та розірвання цього кредитного договору. Таким чином, сторонами при укладенні вказаного договору, визначено умови, за яких настає право позикодавця достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та відповідних відсотків. Оскільки боржник не виконав взяті на себе зобов»язаня згідно до умов кредитного договору, право вимагати у позичальника погашення кредиту в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час його користування та відповідні штрафні санкції виникло у позивача з 11.08.2008 року. Тобто у ТОВ «ПростоФінанс» з 11.08.2008 року розпочався трирічний перебіг строку позовної давності, в межах якого він міг звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права, який сплив 12.08.2011 року. Позивач же з позовом до суду звернувся 15.05.2015 року, причин поважності пропуску цього строку позивачем суду не наведено, відповідних доказів не надано, клопотань про його поновлення також не надходило. Відповідачем у справі заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в зв»язку з пропуском позивачем строків для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Outcome: dismissed