Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 листопада 1991 року Максимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 11. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Сторони фактично припинили шлюбні відносини з 2012 року, з цього часу спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше сумісне життя і примирення між ними позивач вважає неможливим. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 14), через канцелярію суду представник позивача подала заяву (а.с. 15-16), у якій просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 13), про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надала. У зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06 листопада 1991 року Максимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 11, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Шлюбні відносини припинилися з 2012 року. Подальше сумісне життя та примирення між ними неможливе. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (понад 3 роки) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі ст. 113 СК України, [PERSON] слід залишити прізвище, набуте після реєстрації шлюбу. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved