Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа - відділ Дніпровського центру соціальних служб в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на обліку управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебуває дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах - [PERSON] , [INFO] з причини загрози життю та здоров`я. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , 1980 року народження. Відповідно до довідки №3/5-103 від 02.02.2021, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 19.08.2020 до управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради надійшла інформація від комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний наклад (ясла-садок) №16 Дніпровської міської ради та від діда дитини [PERSON] про те, що батько дитини [PERSON] перебуває в алкогольному стані. Дитину до дошкільного навчального закладу не водить, вихованням сина не займається. 19.08.2020 спеціалістами управління-служби у справах дітей районної у місті ради спільно зі спеціалістами центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді районної у місті ради та представниками АНД відділу поліції було здійснено вихід в родину за адресою: [ADDRESS] . Під час комісійного виходу вдома перебував батько дитини [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. В квартирі було брудно, не придбано, речі розкидані, дитина була голодна. Комісією було прийнято рішення про відібрання малолітнього [PERSON] у зв`язку з загрозою життю та здоров`я дитини. 19.08.2020 за клопотанням управління-служби у справах дітей районної у місті ради малолітнього [PERSON] , [INFO] було доставлено до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради у зв`язку з тим, що на час виходу в родину батько дитини перебував в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово надходили скарги від діда дитини про зловживання [PERSON] алкогольних напоїв. 08.09.2020 [PERSON] був присутнім на засіданні комісії. Комісією було вирішено повернути малолітнього [PERSON] до родини батька [PERSON] . Поставити [PERSON] ,, [INFO] на облік управління-служби у справах дітей, як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Рекомендувати центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді районної у місті ради здійснювати соціальний супровід родини [PERSON] . Станом на 13.11.2020 батько дитини [PERSON] своєї поведінки не змінив, продовжує зловживати алкоголем. Під час чергового виходу в родину 11.11.2020 [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, дитини перебувала під наглядом діда. 17.11.2020 [PERSON] було запрошено на комісію з питань захисту прав дитини, він був присутнім на засіданні комісії. Також, на засіданні комісії була присутня тітка дитини - [PERSON] . Було вислухано батька дитини та проведено з останнім профілактичну бесіду стосовно даних обставин. Відповідно до повідомлення Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 27.11.2020, у відношенні [PERSON] , [INFO] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно з актами умов проживання, складеними спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 01.07.2020 №04/2449, від 19.08.2020 №04/3026, від 11.11.2020 № 04/4326, під час виходу в родину з батьком дитини проводилися бесіди щодо виконання батьківських обов`язків. Батько дитини - [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, тому було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно всіх його сина [PERSON] , [INFO] . 28.01.2021 до управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надійшла інформація від КЗО «Спеціалізована школа №55 інформаційно-технологічного профілю» ДМР стосовно дитини [PERSON] , як дитини, що опинилася в складних життєвих обставинах. 28.01.2021 спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради спільно з фахівцями відділу Дніпровського центру соціальних служб в Амур-Нижньодніпровському районі та представником Амур-Нижньодніпровського відділу поліції було здійснено комісійний вихід в родину за адресою: [ADDRESS] . Під час виходу, в квартирі було брудно, речі розкидані, дитина була голодна, батько перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після чого комісією прийнято рішення про відібрання дитини. Було складно акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 28.01.2020 №04/552. Дитина влаштована до КНП «МКЛ №9» ДМР. Батько до управління-служби у справах дітей не звертався. [PERSON] , [INFO] , продовжує перебувати в КНП «МКЛ №9» ДМР, 02.03.2021, батько дитини, вперше з 28.01.2021 після відібрання дитини звернувся до управління-служби у справах дітей із заявою про надання дозволу на відвідування сина у лікарні. Дане питання було винесено на комісію з питань захисту прав дитини 09.03.2021 та запрошено на засідання комісії [PERSON] . Останній з`явився на засідання комісії разом з головою правління громадської організації «Реабілітаційний центр «ШАНС+», де на теперішній час перебуває відповідач. Висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 за №4/8-101 визначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, позивач просив суд - позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , ( [INFO] , місце перебування: [ADDRESS] , громадська організація «Реабілітаційний центр «ШАНС+»), щомісячно на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти, в розмірі 1/2 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 2 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 17.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.05.2021 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. 03.08.2021 справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання представник позивача Проскуріна Є.К. не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в інтересах малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать судові повістки направлені засобами поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов. На запит суду було надано відповідь у якій зазначено, що [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] та на теперішній час перебуває за адресою: [ADDRESS] , громадська організація «Реабілітаційний центр «ШАНС+». Будь-яких інших даних щодо місця знаходження відповідача у розпорядженні суду не має. Заяв про зміну місця проживання, відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї), особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з відміткою про причини невручення. Виходячи з того, що судом вичерпані всі можливості щодо направлення та повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Представник третьої особи - відділ Дніпровського центру соціальних служб в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на обліку управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебуває дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах - [PERSON] , [INFO] з причини загрози життю та здоров`я, що підтверджується Наказом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради управління-служби у справах дітей від 08 вересня 2020 року за №28. Відповідно до довідки №3/5-103 від 02.02.2021, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявного в матеріалах справи. Батько дитини - [PERSON] , 1980 року народження, свідомого ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до повідомлення Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 27.11.2020 [PERSON] , [INFO] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно з актами умов проживання, складеними спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 01.07.2020 №04/2449, від 19.08.2020 №04/3026, від 11.11.2020 № 04/4326, під час виходу в родину з батьком дитини проводилися бесіди щодо виконання батьківських обов`язків. Комісією прийнято рішення про відібрання дитини. Крім того, було складно акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 28.01.2020 №04/552. Дитина влаштована до КНП «МКЛ №9» ДМР. Батько до управління-служби у справах дітей не звертався. [PERSON] , [INFO] , продовжує перебувати в КНП «МКЛ №9» ДМР. Висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 за №4/8-101 визначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зібраними по справі письмовими доказами встановлено факт свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Встановлені судом обставини і факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Розглядаючи вимоги позивача про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, суд бере до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище відповідача, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 2 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 17.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду саме така сума стягнутих аліментів з відповідача є достатньою на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у задоволенні решти позовних вимог про стягнення аліментів слід відмовити. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1816 грн. 00 коп.

Outcome: partial