Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 53, будинку № 41 по вул. 8 Березня в м. Жовті Води Дніпропетровської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору дарування від 20.05.2011 року. На час оформлення документів права власності в зазначеній квартирі був зареєстрований [PERSON], який обіцяв вжити дії щодо зняття з реєстраційного обліку місця проживання. Однак, не зважаючи на те, що відповідач не мешкає в зазначеній квартирі з 2011 року, він продовжує бути в ній прописаний, за нього продовжують систематично нараховувати комунальні платежі, які відповідні комунальні служби визначають за кількістю зареєстрованих згідно паспортного обліку. Оплата платежів причиняє позивачу значні матеріальні збитки, тому була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не зявилася, в письмовій заяві позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення в пресі, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв»язку з чим ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року визначений заочний розгляд по цій справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні фактично встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 20.05.2011 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на дану квартиру (а.с. 9-11, 12, 13-14). З довідки наданою адресно довідковим підрозділом ГУДМС України в Дніпропетровській області та з копії особового рахунку № 32183, вбачається, що в квартирі [ADDRESS], дійсно є зареєстрованим [PERSON], [INFO] (а.с. 15, 18). Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Статті 386, 391 цього Кодексу визначають право власника вимагати усунення всяких порушень його права й обов'язок держави законодавчо забезпечувати громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, фактично не користуючись спірною квартирою, відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні даною квартирою, будучи зареєстрованим в ній. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або його членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, зважаючи, що відповідач, будучи зареєстрований в [INFO], з часу володіння цим помешканням позивачем як власником, не проживав більше року в даній квартирі,\~ не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що позивач своїми діями заважав або перешкоджав відповідачу реалізовувати своє право проживання у квартирі, що позивач змусив відповідача залишити житлове приміщення, переїхати, не встановлено будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем стосовно подальшого проживання останнього у даній квартирі. То, суд вважає право позивача як власника квартири щодо користування власним приміщенням на свій розсуд порушеним і таким, що підлягає відновленню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved