Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути в його користь 199355 грн.. В обґрунтування позову покликається на те, з метою купівлі у відповідача приміщення їдальні він передав останньому 13000 доларів США. Проте відповідач не забезпечив збереження майна і договір купівлі-продажу приміщення не було укладено, а відповідач відмовляється повернути кошти. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути в його користь 300690 грн. та судові витрати, а також підтримав позов з аналогічних підстав. Просить позов задоволити. Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, який на даний час не розірваний. Вважають дії позивача односторонньою відмовою від умов договору. Також заявили клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Просять в задоволенні позву відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні в 2007 році між сторонами було досягнуто домовленості про купівлю продажу приміщення їдальні по [ADDRESS]. З метою купівлі даного приміщення позивач у 2007-2008 роках передав відповідачу кошти на загальну суму 13000 доларів США, що стверджується розписками відповідача. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. На підставі вищенаведеного суд вважає, що домовленість між сторонами щодо купівлі продажу нерухомості є нікчемним правочином, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленій 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс14 відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, також вказано, що правила ст. 1212 ЦК України застосовуються і тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомості між сторонами фактично ще не був укладений, то суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову щодо повернення позивачу сплачених ним коштів. Як вбачається із розписок відповідач утримав від позивача кошти на загальну суму 13000 доларів США. Враховуючи, що грошовою одиницею України є гривня, то поверненню підлягають кошти в національній валюті відповідно до курсу Національного Банку України станом на день розгляду справи в сумі 300690 грн.. Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача та його представника на те, що пропущено строк позовної давності, оскільки, в розписці на яку вони покликаються зазначено дату укладення майбутнього договору купівлі-продажу нерухомості, а не дату повернення коштів позивачу. Відтак, на думку суду, не можна вважати зазначену дату датою настання у відповідача обов'язку повернути кошти та початком перебігу для позивача строку звернення до суду з позовом про стягнення коштів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. Як вбачається з долучених до справи квитанцій позивачем сплачено 3001,07 грн. судового збору. Залишок несплаченого судового збору в сумі 5,83 грн. Підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved