Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно на житловий будинок Серія [NUMBER], та право власності на будинок за [PERSON] , зареєстровано в Ульянівському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації 19.03.2012 року за номером запису 2107 в книзі : 6. Відповідно до копії домової книги для прописки громадян по [ADDRESS] за 07.11.2014 - 22.08.2017 p.p.. порядковий номер 15, [PERSON] зареєстрована в будинку, який належить позивачу на праві власності за адресою [ADDRESS] при видачі паспорта громадянина України. Відповідачка після реєстрації місця проживання поїхала на навчання до м.Кропивницького (Кіровограда) на постійне місце проживання. Після закінчення навчання відповідачка пообіцяла в 2019 році знятися з місця реєстрації після отримання диплома, однак так і не знялася. Зазначену прописку місця реєстрації відповідачка використовує для неодноразового отримання кредитів в банках, які вона особисто не погашає, а погашає дружина позивача. На прохання позивача знятися добровільно з місця реєстрації - відмовляється. Сім`я позивача є багатодітною, він виховую трьох неповнолітніх дітей, отримує мінімальну заробітну плату і тому йому досить важко підтримувати будинок у належному стані, утримувати господарство та він потребує державної допомоги (субсидії). Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб та їх доходи. Відповідач є дочкою дружини позивача, однак вона вже тривалий час не проживає за вказаною адресою та не допомагає вести господарство, а її прописка в будинку не дозволяє, як власнику будинку розпоряджатися на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Добровільно відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на веб-сайті «Судова влада» 05.06.2020 року (а.с.43). Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майноСерія [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконкому Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 26.01.2012 року (а.с.6). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Серії [NUMBER], право власності на житловий будинок за [PERSON] , зареєстровано в Ульянівському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації 19.03.2012 року за номером запису 2107 в книзі : 6 (а.с.7). Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, які проживають в [ADDRESS] за 07.11.2014 - 22.08.2017 p. p .. порядковий номер 15, [PERSON] зареєстрована в будинку, який належить позивачу на праві власності за адресою [ADDRESS] з 22.01.2015 року (а.с.8-10). Згідно акта обстеження від 03.03.2020 року, складеного депутатом Рівнянської сільської ради Купріяновою Наталією Іванівною в присутності сусідів: [PERSON] , проживаючої за адресою : [ADDRESS] та [PERSON] , проживаючої за адресою [ADDRESS] , які засвідчують, що при обстеженні домоволодінн за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] та зі слів сусідів встановлено, що дочка його дружини - [PERSON] 1998 р.н. на протязі з 10 січня 2019 року по даний час у вказаному будинку не проживає, спільне господарство з батьками не веде (а.с.15). Відповідно до довідки виконкому Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 03.03.2020року за № 718, виданою секретарями Рівнянської сільської ради Калич В.В., встановлено, що [PERSON] , 1998 року народження дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживає (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з січня 2019 року. У зв`язку з чим позивач не має змоги вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, позивач як власник житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідач в свою чергу порушує право позивача. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже суд встановив, що позивач бажає визнати відповідача такою, що втратив право на користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, щоб реалізувати право на оформлення субсидії на користування комунальними послугами. Таким чином позивач позбавлений права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням його права власності. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку більше року ( з січня 2019 року), із заявами до поліції, що їй чинять перешкоди в користуванні спірним будинком не зверталася. Отже, судом встановлено, що відповідачка, яка доводиться дочкою дружини позивача у житловому будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу, більше року (з січня 2019 року) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад одного року суду не повідомила, із заявами до поліції, що їй чинять перешкоди в користуванні житлом не зверталася. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останнього у розпорядженні належним йому будинком. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved