Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач на підставі рішення суду від 29.04.2014 року є власником квартири [ADDRESS]. Проте, позивачу стало відомо, що на нерухоме майно позивача постановою Печерського ВДВС накладено арешт в рамках виконавчого провадження №23979698 в яких позивач не виступає боржником. Оскільки арешт на майно порушує права позивача, як власника, остання звернулася з даним позовом до відповідача за захистом свого порушеного права. Позивач в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій просила позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві /а.с. 4/. Відповідач у судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав свої пояснення щодо заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач на підставі рішення суду від 29.04.2014 року є власником квартири [ADDRESS] /а.с.5-15/. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2015 року рішення суду першої інстанції в частині вимог [PERSON] залишено без змін /а.с. 16-19/. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], право власності на яку зареєстроване 25.01.2016 року /а.с. 28-30/. 15.06.2017 року постановою Печерського ВДВС м. Києва на квартиру [ADDRESS] в рамках виконавчого провадження №53979698 накладено арешт /а.с.9-10. 26.07.2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про скасування арешту на нерухоме майно, яке є її власністю, проте листом відповідача від 31.08.2017 року позивачу було відмовлено та роз'яснено, що арешт з майна можу бути знятий на підставі рішення суду /а.с. 11-12/. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що арешт майна обмежує права позивачів, користування та розпорядження ним, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved