Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві і в ході судового розгляду посилався на те, що 05 січня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він того ж дня у повному обсязі передав відповідачеві у борг грошові кошти в сумі 15500 грн. 00 коп., Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. За умовами договору [PERSON] прийняла на себе зобов'язання повернути йому отримані в борг грошові кошти в строк до 20.05.2013 року. У визначений договором строк та пізніше відповідач взяте на себе зобов'язання належним чином не виконав і борг в повному розмірі не повернув, а повернув лише 2300 грн. Просив суд: стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 13200,00 грн., та 24% річних в розмірі 867 грн. і судові витрати по справі. Відповідач у судове засіданні не з'явився. Про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до п.2, п.5 ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 15500 гривень, а [PERSON] зобов'язувалася повернути таку ж суму грошових коштів до 20 травня 2013 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав суду розписку від 05.01.2013 року і договір позики від 05.01.2013 року. Відповідно до п.6 Договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24% від простроченої суми. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення суми боргу за мінусом проверненої частини боргу 2300 грн. та 24% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу у розмірі 13200 грн. 00 коп. ( 15500,00-2300,00 = 13200 грн. 00 коп.), та 24% в розмірі 867 грн. 00 коп. ( 13200*0,24/365*100) Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved