Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , у якому крім нього зареєстрований відповідач, який є його батьком. Його мати [PERSON] розірвала шлюб з батьком 31.08.2006 року. Останній з 2009 року в його будинку не проживає, оскільки батько вибув проживати на східну Україну, адреса його місця проживання йому невідома. Проте, відповідач не знявся з реєстрації, що створює для нього труднощі в користуванні будинком та оформленні субсидії по оплаті комунальних послуг. Вважає, що оскільки відповідач не проживає в його будинку понад рік, то він втратив право на користування жилим приміщенням в даному будинку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду пропричини неявки, не подав відзиву. Крім того, судом 01.04.2021 року та 26.04.2021 року, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є родичами та сусідами позивача, в судовому засіданні ствердили, що відповідач [PERSON] з 2009 року у житловому будинку [ADDRESS] , не проживає, витрат по його утриманні не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали останньому в будинку позивача немає. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2005 року, позивачу на праві власності належить будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.2). Дані відомості також підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9376977 від 20.05.2005 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 243035063 від 04.02.2021 року (а.с. 2 зворот, 3). Згідно довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 258 від 04.2021.2021 року позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та згідно будинкової книги має наступний склад сім`ї: дружина [PERSON] , батько [PERSON] , дочка [PERSON] (а.с. 5). Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.07.2007 року стверджується, що шлюб між матір`ю позивача [PERSON] та батьком позивача, відповідачем по справі [PERSON] , 31.08.2006 року було розірвано (а.с.8). Відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, виданої депутатом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області [PERSON], з участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , від 05.02.2021 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в належному позивачу [PERSON] житловому будинку по [ADDRESS] , але за вказаною адресою з 2009 року не проживає, жодної участі по утриманню житла не бере, особистих речей та речей повсякденного життя у будинку немає. Точне місце його проживання невідоме (а.с. 4). Виходячи з вищевказаного, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично з 2009 року в будинку, належному позивачу не проживає, участі у його утриманні не бере, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. При цьому останній не знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що порушує права та інтереси позивача як власника житла та створює йому перешкоди у користуванні своїм майном. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, відповідно до ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормою ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати, понесені позивачем, за його клопотанням, залишити за останнім. На підставі наведеного, відповідно до ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved