Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів. 10.02.2021 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження. 22.03.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач у позовній заяві мотивував свої вимоги тим, що 24.11.2017 р. позивачем [PERSON] укладено Договір № 001782 добровільного страхування наземного транспорту (каско без виключень) із страховиком ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Предметом вказаного договору є майнові інтереси, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме належним позивачу автомобілем: марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказав, що 11.01.2018 р. внаслідок пожежі, що мала місце у м. Львові по вул. Панча, належний [PERSON] транспортний засіб був знищений. Зазначив, що сума страхового відшкодування, яка підлягала до виплати [PERSON] становила 1 259 670,36 грн. Вказав, що строк для виплати страхового відшкодування передбачений пп. 24.2.3. Договору страхування - протягом 25 робочих днів з дня надання страхувальником страховику заяви про подію та необхідних документів. Зазначив, що відтак, останній день встановленого договором строку на виплату страхового відшкодування був 15.02.2018 р., починаючи з 16.02.2018 р. страховик вважається таким, що прострочив виплату страхового відшкодування. Вказав, що відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було протиправно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Зазначив, що всі вищезазначені обставини встановлені рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16.04.2019 р. у справі № 444/3259/18, яке було залишено в силі Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 р. (провадження №444/3259/18). Вказав, що вищезазначеним судовим рішенням поставлено стягнути із відповідача на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 1 353 799,67 грн. Зазначив, що зобов`язання щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 1 259 670,36 грн. було виконано відповідачем тільки 10.12.2020 р. Просив стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (код ЄДРПОУ 24175269) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову суму в розмірі 320 166,41 грн. (триста двадцять тисяч сто шістдесят шість гривень 41 коп.), що включає: пеню за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування в сумі 80 492,94 грн. (вісімдесят тисяч чотириста дев`яносто дві гривні 94 коп.); 3% річних від простроченої суми в розмірі 81 591,45 грн. (вісімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня 45 коп.); інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 158 082,02 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімдесят дві гривні 02 коп.); судові витрати у справі покласти на відповідача. Відповідач подав відзив на позов, в якому просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, у задоволенні позову відмовити. Вказав, що п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України направлений на продовження строку звернення особи до суду для захисту своїх цивільних прав та/або інтересів з метою забезпечення реалізації права особи на судовий захист, а не створення можливості нарахування неустойки (штраф, пеня), як одних із способів цивільно-правової відповідальності, поза будь-яким строком, оскільки це не відповідає меті п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та посилює цивільну відповідальність боржника щодо виконання грошового зобов`язання - законодавцем чітко було окреслено межі цивільної відповідальності боржника щодо стягнення неустойки (один рік - 365 днів). Зазначив, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 46 229,89 грн., а не 80 492,94 грн., розрахунок інфляційних втрат є невірним, оскільки такі становлять 149 648 грн. 80 коп., інфляційні збитки за вказані періоди складають 149 648,80 грн. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій підтвердив здійснені ним розрахунки. Представник позивача у судовому засіданні з підстав, викладених у позовній заяві, позов підтримав, просив задоволити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце його проведення, однак у відзиві просив у разі його неявки розглядати справу за його відсутності. У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи докази. 24.11.2017 р. позивачем [PERSON] укладено Договір № 001782 добровільного страхування наземного транспорту (каско без виключень) із страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Предметом вказаного договору є майнові інтереси, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме належним позивачу автомобілем: марки MERCEDES-BENZ, S63 AMG, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до пп. 20.5.2. Договору страхування за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування Страховик несе майнову відповідальність шляхом сплати пені у розмірі 0,01% від суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16.04.2019 року у справі № 444/3259/18, яке було залишено в силі Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року, вбачається, що судом ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК» КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» /код ЄДРПОУ - 24175269/ на користь [PERSON] /і.н. - [NUMBER] / грошову суму в розмірі 1 353799.67 грн. (один мільйон триста п`ятдесят три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять гривень 67 коп.), що включає: - страхове відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту (каско без виключень) № 001782 від 24.11.2017 р. в сумі 1 259 670.36 грн. (один мільйон двісті п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят гривень 36 коп.), - пеню за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування в сумі - 30 106.12 грн. (тридцять тисяч сто шість гривень 12 коп.), - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 39 278.43 грн. (тридцять дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 43 коп.), - 3% річних від простроченої суми в розмірі 24 744.76 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот сорок чотири гривні 76 коп.); стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК» КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» /код ЄДРПОУ - 24175269/ на користь [PERSON] /і.н. - [NUMBER] / заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.). З копії виписки з банківського рахунку [PERSON] від 20.01.2021 року вбачається, що 09.12.2020 року відповідачем було перераховано на виконання рішення суду № 444/3259/18 позивачу 49750,00 грн. та 93658,66 грн., 10.12.2020 року - 1253372,01 грн., а всього - 1396780,67 грн. З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що ним нараховано на суму боргу за період з 12.03.2019 року до 09.12.2020 року пеню в розмірі 80492,94 грн., за період з 13.10.2018 року до 09.12.2020 року 81 591,45 грн. 3% річних, за період з 13.10.2018 року до 09.12.2020 року 158 082,02 грн. інфляційного збільшення суми боргу. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши сторони, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статті 16 Закону України «Про страхування», стаття 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування. Вказана правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі N° 6-126цс14. Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до пп. 20.5.2. договору страхування, укладеного між сторонами, за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування страховик несе майнову відповідальність шляхом сплати пені у розмірі 0,01% від суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Судом встановлено, що 16.04.2019 року у справі № 444/3259/18 судом було вирішено стягнути з відповідача в користь позивача грошову суму в порядку відшкодування за договором страхування в розмірі 1 353 799,67 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., однак зобов`язання щодо виплати [PERSON] вказаних сум було повністю виконано відповідачем тільки 10.12.2020 року, що відповідно до положень ст. 549, 551, 625 ЦК України та договору страхування № 001782, укладеного між сторонами, є підставою для нарахування відповідачу пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування, 3% річних від простроченої суми та інфляційного збільшення суми боргу. Твердження представника відповідача про те, що позивач не наводить детального розрахунку відсотків спростовується розрахунком 3% річних, доданих представником позивача до позовної заяви (а.с. 58). Твердження представника відповідача про те, що інфляційні збитки за вказані періоди складають 149 648,80 грн., а не 158 082,02 грн., спростовуються розрахунком інфляційного збільшення суми боргу, що додано до позовної заяви, який є вірним. Представник відповідача у відзиві просивзастосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені. У відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно пп. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року в Україні було введено карантин, який згодом було продовжено до 30 червня 2021 р. Представник позивача подав позовну заяву до суду за допомогою засобів поштового обігу 08.02.2021 року, відтак датою звернення позивача до суду є 08.02.2021 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 ЦК України, пп. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк позовної давності в один рік, який застосовується до вимоги про стягнення пені в даному випадку продовжується на строк дії карантину, що був встановлений з 12.03.2019 року та діє до дати даного судового засідання. Представник позивача пред`явив позовну вимогу про стягнення пені за період з 12.03.2019 року до 09.12.2020 року, що відповідає положенням ч. 2 ст. 258 ЦК України, пп. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому строк позовної давності для вимоги про стягнення пені позивачем не пропущено та підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, суму пені, що підлягає до стягнення представником позивача розраховано вірно. За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити повністю. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача необхідно стягнути 3201 грн. 66 коп. судового збору. Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, немає.

Outcome: approved