Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: територіальний сервісний центр МВС №8046 про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю. Свій позов мотивує тим, що з 12 березня 2010 року в його розпорядженні та користуванні перебуває автомобіль Nissan Patrol 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, який належить, відповідно до технічного паспорта, [PERSON] Останній передав позивачеві автомобіль, документи на нього, ключі та оформив на імя позивача довіреність на право керування автомобілем, його експлуатацію та відчуження. З часу отримання автомобіля та до 31.01.2017 року він користувався автомобілем, здійснював його ремонт, укладав договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 30 січня 2017 року слідчим Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №12017170340000012 за ознаками вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК України. 31 січня 2017 року слідчий Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] на підставі ухвали слідчого судді здійснив обшук належної позивачу земельної ділянки розташованої в с.Городище Чорнухинського району Полтавської області та вилучив з її території автомобіль Nissan Patrol 1995 року випуску, який на даний час, як речовий доказ, зберігається на території Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області. Зазначеним автомобілем позивач відкрито володів та користувався на законних підставах більше пяти років. Відповідач не заявляв вимогу про його повернення та претензій не предявляв. Вважає, що автомобіль він набув добросовісно, так як до недавнього часу не знав, не повинен був і не міг знати, що володіє рухомою річчю незаконно. Просив суд визнати за ним право власності набуте за набувальною давністю на автомобіль Nissan Patrol 1995 року випуску. В судовому засіданні позивач та представник позивача за довіреністю заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в\~\~позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - територіального сервісного центру МВС № 8046 в судове засідання не зявився, належним чином про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Заслухавши позивача, представника позивача, свідка,\~\~дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС №121203, виданого УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 20.10.2006 року, власником автомобіля Nissan Patrol, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] ( Т.1 а.с.31). Як вбачається із відповіді головного сервісного центру МВС України від 28.03.2017 №31/138 аз, наданої на запит адвоката [PERSON], вищевказаний транспортний засіб на імя [PERSON] не реєструвався та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС №121203 на імя [PERSON] не видавалось. Крім того зазначений автомобіль серед викрадених в Україні не значиться (Т.1 а.с.102). 11 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] була посвідчена довіреність , відповідно до якої [PERSON] уповноважує [PERSON] управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставу), належного йому\~\~транспортного засобу - Nissan Patrol, 1995 року випуску, колір сірий, кузов №JN1WYGY60U0001768 , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , зареєстрованим УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 20.10.2006 року та представляти його інтереси у відповідних структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України (в тому числі в Державтоінспекціях) чи в будь-яких інших установах, підприємствах чи організаціях незалежно від їх підпорядкування, а також у відносинах з іншими учасниками дорожнього руху з питань, пов'язаних зі вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу за ціну та на умовах на їх розсуд. Довіреність видана без права передовір третім особам з правом виїзду за межі України та зберігає чинність до припинення її довірителем. (Т.1 а.с. 32). 30 січня 2017 року слідчим Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №12017170340000012 за ознаками вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК України. 31 січня 2017 року під час санкціонованого обшуку, належної позивачу земельної ділянки, розташованої в с.Городище Чорнухинського району Полтавської області було вилучено з її території автомобіль Nissan Patrol 1995 року випуску, який на даний час, як речовий доказ зберігається на території Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області, що підтверджується постановою про визнання речовим доказом від 01.02.2017року ( Т.2 а.с.148). Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він був присутнім при купівлі [PERSON] вищевказаного автомобіля на авторинку в м.Київ та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 344 Цивільного кодексу України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Статтею\~\~328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~\~ Застосування набувальної давності передбачає відсутність підстави для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Враховуючи зазначене, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження, довіреності тощо), виключає застосування набувальної давності. Оскільки спірний автомобіль знаходиться в користуванні та розпорядженні позивача на підставі довіреності, докази про припинення чи відкликання такої відсутні, а тому вказана обставина виключає ознаки безтитульного (незаконного володіння) та право позивача заявляти про право власності за давністю володіння автомобілем. \~\~\~\~ В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Разом з тим, суд повинен мати на увазі, що фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Виняток передбачено ч. 3 ст. 344 ЦК України, згідно якої\~\~якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, якій після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на рухоме майно через п'ять років з часу спливу позовної давності. Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати,\~\~що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. \~\~\~Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності [PERSON] Реалізуючи право власника відповідач 11 березня 2010 року вчинив односторонній правочин, а саме видав на ім'я [PERSON] довіреність, якою уповноважив останнього розпоряджатися автомобілем. Даний правочин не створив переходу права власності на транспортний засіб від власника до позивача (Т.1 а.с.32).\~\~ Відповідно до ч.3 ст. 244 та ч.3 ст. 238 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Право власності за набувальною давністю може бути набуто на рухоме майно в разі, якщо майно\~\~немає власника, або власник якого невідомий, або він відмовився від права власності на належне йому рухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Як вбачається із змісту диспозиції ч. 1 ст. 388 ЦК України добросовісність набувача може бути встановлена при переході права власності на майно винятково за відплатними договорами. Враховуючи вищевикладене до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.344 ЦК України, оскільки позивач набув право користування на спірний автомобіль правомірно - на підставі довіреності, виданої відповідачем. Транспортний засіб має власника, що відомо позивачу. Отже, правовий аналіз положень законодавства, яке регулює спірні відносини, дає підстави дійти висновку, що необхідними складовими для визнання права власності за набувальною давністю є добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість та безперервність володіння майном. Проте, визнання 01.02.2017 року постановою старшого слідчого Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області ст. лейтенанта поліції [PERSON] вищевказаного транспортного засобу речовим доказом в рамках кримінального провадження № 12017170340000012, не дає підстави вважати, що позивач [PERSON] в розумінні змісту ст. 344 ЦК України продовжував відкрито володіти транспортним засобом. (Т.2 а.с. 148). Крім того, суд не бере до уваги відповідь Міністерства юстиції України від 27.04.2017 № 16378/8577-0-33-17/19, долучену позивачем до матеріалів справи, оскільки інформація, викладена у вищевказаній відповіді, стосується приватного нотаріуса [PERSON], а довіреність посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] ( Т.1 а.с.103,Т.2 а.с.149). З огляду на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed