Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~третя особа:\~Комунальне підприємство\~«Жилсервіс-5»\~Дніпровської міської\~ради \~про виселення\~з незаконно\~займаної кімнати\~в гуртожитку, в якому просить суд виселити відповідача з незаконно зайнятих кімнат № [NUMBER] , № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , без надання іншого житла. Позовні вимоги мотивовані тим, що власником будівлі гуртожитку по [ADDRESS] є територіальна громада міста Дніпра (м. Дніпропетровська), в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради. Під час перевірки житлового фонду по розпорядженню голови Дніпровської міської ради був встановлений факт незаконного вселення громадянина [PERSON] в кімнати № [NUMBER] та № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є КП «Жилсервііс-5» ДМР. Вказує, що ордер, який є єдиною підставою для вселення у житлове приміщення, [PERSON] не видавався. Відповідач був зареєстрований у спірних кімнатах згідно сумнівного розпорядження № 22-Р від 11.12.2013 року, підписаного в.о. директора КП «Жилсервіс-5» ДМР Саліком О.В. У зв`язку з тим, що діями відповідача порушене цивільне право територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради вільно розпоряджатися жилим фондом, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 грудня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Сторони скористалися правом на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачем поданий відзив, в якому заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що у вищевказані житлові приміщення він був вселений на підставі ордеру від 11 лютого 2011 року № 61, виданого Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім». На ім`я відповідача відкрито особистий рахунок, згідно якого ним здійснюється оплата комунальних послуг. Зазначив, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року у справі № 202/2197/18 за позовом КП «Жилсервіс-5»ДМР до [PERSON] , треті особи Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про виселення, відповідача було виселено із кімнат № [NUMBER] , № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , без надання іншого житла, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року скасовано. Крім того, на підставі скасованого заочного рішення 15 березня 2019 року відповідача було виселено зі спірних кімнат, однак дії державного виконавця стосовно примусового виселення ухвалою суду були визнані незаконними. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що 22 лютого 2010 року Рішенням Дніпропетровської міської ради № 937 «Про передачу у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду та гуртожитків ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», гуртожиток, що розташований по [ADDRESS] ) був переданий в комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2015 року, індексний номер: 39226221, вказаний гуртожиток знаходиться в комунальній власності та його власником є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради. Тому на момент звернення до суду Дніпровська міська рада була та є власником гуртожитку, що розташований по [ADDRESS] . Також згідно постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року по справі № Б26/2/57-00, суд визнав Державне підприємство «Дніпропетровський домобудівний комбінат», а саме на балансі цього підприємства знаходився гуртожиток, що розташований по [ADDRESS] , дочірнім підприємством якого був Дніпропетровський домобудівний комбінат РСЄУ «Наш дім», - банкрутом. Отже, копія ордеру відповідача від 11.02.2011 року, згідно якого [PERSON] , вселився до кімнат № [NUMBER] та № 144 гуртожитку, що розташований по [ADDRESS] , та був зареєстрований за вище вказаною адресою, є підробкою. Крім того, відповідачем не було надано ордеру або його копію представникам КП «Жилсервіс-5» ДМР при перевірці та цього ордеру взагалі немає серед ордерів, що зберігаються у КП «Жилсервіс-5» ДМР. Також зазначили, що помилковим є посилання відповідача щодо надання йому у разі виселення згідно ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР іншого постійного жилого приміщення, оскільки останній вселився саме на підставі підробленого ордеру, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для вселення в інші кімнати гуртожитку. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи - Комунального підприємства\~«Жилсервіс-5»\~Дніпровської міської\~ради підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на відсутність правових підстав для зайняття спірних кімнат у гуртожитку, балансоутримувачем якого є третя особа. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником будівлі гуртожитку по [ADDRESS] , є територіальна громада міста [ADDRESS] , в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 39226521 від 17.06.2015 року, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №39226631 від 17.06.2015 року (а.с. 81, 82). Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської Ради № 937 від 22.02.2010 року про передачу у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду та гуртожитків ДП «Дніпропетровський домобудівельний комітет» передано у комунальну власність територіальної громади міста будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.78). Відповідно до Акту прийняття-передачі основних засобів від 01.07.2013 року прийнято на баланс КП « Жилсервіс-5» будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з довідкою КП «Жилсервіс-5» ДМР [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в кімнатах [ADDRESS] ) з 17.12.213 року (а.с. 9). Актом комісії КП «Жилсервіс-5» ДМР від 28 лютого 2018 року встановлено, що [PERSON] проживає в кімнатах [ADDRESS] без правовстановлюючих документів (а.с.7). Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у наданому відзиві, та представник відповідача у судовому засіданні вказують на те, що у вищевказані житлові приміщення [PERSON] був вселений та зареєстрований на підставі ордера на зайняття житлової площі в гуртожитку від 11.02.2011 року за № 61, виданого Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім», копію корінця якого надано суду. В свою чергу, наполягаючи на позові представник позивача пояснив, що Державне підприємство «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», дочірнім підприємством якого був Дніпропетровський домобудівний комбінат РСЄУ «Наш дім», постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру підприємства, тому видача ордерів чи будь-яких інших документів після 17.12.2009 року керівництвом Дніпропетровського домобудівного комбінату РСЄУ «Наш дім» є незаконною. Дана обставина належно підтверджена представленою суду копією постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2009 року, постановленою у справі № Б26/2/57-00 за заявою прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська до боржника Державного підприємства «Дніпропетровський домобудівний комбінат» про визнання банкрутом (а.с. 79-80). Крім того, встановлено, що відповідно до списку мешканців гуртожитку по [ADDRESS] ), затвердженого уповноваженими особами КП ЖЕП № 49 (а.с. 95-101), на балансі якого перебувала будівля, відповіді директора Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Грицай В.В. від 07.03.2019 року Вих. № 2/5-86 (а.с.102-103) Департаментом рішення не приймалося та ордер [PERSON] на зайняття кімнат № [NUMBER] , № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , не видавався. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.п. 6,7 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів Української РСР від 03.06.1986р. на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження), включених до ордера. Ордер зберігається у особи, яка вселяється на жилу площу в гуртожитку, протягом усього строку її проживання у гуртожитку. Користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Згідно із п. 14 розділу ІІІ цього Примірного положення, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984р. N 470, які діють і нині (зі змінами) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Тобто, за змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Отже, виходячи зі змісту зазначених норм самоправно зайнятим вважається приміщення, до якого особа вселились без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та ордера на житлове приміщення. В свою чергу, на підтвердження правомірності користування спірними кімнатами, відповідачем не представлено суду відповідного рішення, договору найму жилого приміщення про надання йому кімнат № [NUMBER] , № [ADDRESS] в гуртожитку по [ADDRESS] у користування. Як доведеність факту тривалого проживання у вказаних кімнатах, так і термін користування самовільно (самоправно) зайнятими житловими приміщеннями не надають будь-яких прав на них, а тому посилання відповідача на його вселення у 2011 році на підставі ордера, виданого ліквідованим підприємством, так і тривале проживання, як на докази набуття права користування спірними кімнатами, є безпідставними, оскільки і вселення і подальше проживання не є законним, тобто здійснено на підставі недійсного правочину, вчиненого юридичною особою, яка не мала на це необхідного обсягу цивільної дієздатності. Стаття 116 ЖК України є спеціальною по відношенню до норм ЦК України і тому підлягає застосуванню до правовідносин в аспекті дослідження судом питання правомірності вселення відповідача у спірні приміщення, яке є вирішальним для з`ясування його права на проживання у них або обов`язку виселитися. У відповідності з положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідач самоправно зайняв жилі приміщення, ніколи не набував право користування ними у встановленому законом порядку, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення за ч. 3 ст. 116 ЖК України у будь-який момент, до втрати будівлею статусу гуртожитку (як тимчасового помешкання для відповідної категорії осіб). Оскільки будівля\~гуртожитку перебуває у власності територіальної громади міста Дніпро (Дніпропетровська), в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, остання як власник звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, за правовою позицією Верховного Суду України від 22.06.2017 року у справі за №6-2010цс16, згідно ч.3 ст. 116ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved