Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича за № 24338 від 21.12.2017 року про з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № LVH9AE00000122 від 11.05.2007 року в розмірі 57\~514,79 доларів США. Стягнути на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис за № 24338 від 21.12.2017 року, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» не сплачену в строк заборгованість за кредитним договором №LVH9AE00000122 від 11.05.2007 року за період з 11.05.2007 року по 04.09.2017 року в розмірі 57\~514,79 доларів США, що за курсом 25,75, відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.09.2017 року, складає 1\~481\~005,84 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту 14\~402,00 доларів США, заборгованості за відсотками 15\~487,45 доларів США, заборгованості з комісії 505,21 доларів США, заборгованості з пені 27\~120,13 доларів США. При цьому, приватному нотаріусу не було подано оригіналу нотаріально посвідченої угоди (договору), документів, які підтверджують виникнення та існування заборгованості по кредитному договору, безспірність такої заборгованості та доказів надсилання на адресу [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що унеможливлювало вчинення виконавчого напису. Зазначає, що будь-яка заборгованість по кредитному договору відсутня, а поданий розрахунок заборгованості є помилковим з багатьох причин. Звертає увагу, що оспорюваний виконавчий напис вчинено щодо стягнення заборгованості за період з 11.05.2007 року по 04.09.2017 року, тобто, за період понад три роки, що суперечить вимогам закону. Ухвалою судді від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Жила В.С. про витребування від АТ КБ «Приватбанк» доказів по справі, зокрема, витребувано у відповідача докази видачі та відомості про погашення заборгованості за кредитним договором, детальний розрахунок заборгованості, копії листів, вимог, претензій, повідомлень АТ КБ «Приватбанк» адресованих [PERSON] щодо виконання кредитного договору, докази передачі предмета застави (автомобіля) у володіння АТ КБ «Приватбанк» та його реалізацію (продаж) третій особі, однак відповідач вимоги цієї ухвали не виконав, жодних пояснень щодо причин неподання доказів суду не надав. 19 квітня 2021 року від представника відповідача за довіреністю від 08.04.2020 року №1658-К-Н-О [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому позов заперечила. В обґрунтування покликалась на те, що позивач зобов`язання за кредитним договором не виконав, на адресу останнього відповідач вимогу про усунення порушень за договором надіслав, нотаріусу для вчинення виконавчого напису надав всі необхідні документи, що підтверджують заборгованість. Зазначала, що суму заборгованості, яка наведена у виконавчому написі, позивач не спростував, строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса порушено не було, оскільки строк дії кредитного договору сторонами не визначено. Ухвалою суду від 12.08.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Від третьої особи на адресу суду пояснення не находили. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим представник позивача адвокат Жила В.С. подав через канцелярію суду заяву від 09.11.2021 року про заслухання справи без участі позивача, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Третя особа, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, разом з тим в матеріалах справи міститься заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., яка надійшла на адресу суду 14 квітня 2021 року, про заслухання справи без його участі (а.с.96). За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представника позивача, представника відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 11.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (Банк), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №lvh9AE00000122, згідно з пунктом 7.1. якого АТ КБ «Приватбанк» надає [PERSON] кредитні кошти по 11.05.2012 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 24\~959,37 доларів США для купівлі Б/У авто в кредит у розмірі 17\~600,00 доларів США, для сплати за реєстрацію Предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у розмірі 6,79 доларів США; на сплату страхових платежів за перший рік 1\~202,01 доларів США, а також на сплату майбутніх страхових платежів у розмірі 5\~962,48 доларів США із сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 188,09 доларів США у момент надання кредиту (а.с.25-27). Як стверджує позивач, ним отримано кредитні кошти в сумі 17\~600,00 доларів США та придбано автомобіль марки VOLVO модель S80 2001 року випуску, який передано в заставу АТ КБ «Приватбанк». 21.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, на підставі статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року за №1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №24338, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь АТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] , не сплачену в строк за кредитним договором №LVH9AE00000122 від 11.05.2007 року в розмірі 57\~514,79 доларів США, що курсом 25,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.09.2017 року складає 1\~481\~005,84 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту 14\~402,00 доларів США, заборгованості за відсотками 15\~487,45 доларів США, заборгованості з комісії 505,21 доларів США, заборгованості з пені 27\~120,13 доларів США. Строк, за який провадиться стягнення, 3769 днів, а саме з 11.05.2007 року по 04.09.2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1\~800,00 грн. (а.с.22). З наявної у матеріалах справи копії листа приватного нотаріуса Швець Р.О. щодо надання копій документів (а.с.21) та доданих нього документів вбачається, що оспорюваний виконавчий напис вчинено виключно на підставі: заяви представника АТ КБ «Приватбанк» Балашова\~О.В. б/н від 17.10.2017 року (а.с.23-24), копії кредитного договору №lvh9AE00000122 від 11.05.2007 року, розрахунку заборгованості за договором №lvh9AE00000122 від 11.05.2007 року (а.с.28-32), копії письмової вимоги про усунення порушень без номера та без дати (а.с.34), копії розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку від 12.10.2017 року (а.с.35-36), копії опису вкладення до цінного листа про надсилання [PERSON] претензії про наявність боргу №\~70511LVH9L769 від 09.10.2017 року (а.с.37), копії довіреності представника АТ КБ «Приватбанк» Балашова\~О.В. за реєстр. №1064 від 30.01.2017 року (а.с.38-39), копії паспорта представника АТ КБ «Приватбанк» Балашова\~О.В. (а.с.40-41). Надаючи оцінку правомірності вчиненого 21.12.2017 року виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок №296/5) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Таким чином виконавчий напис це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21). Спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 21.12.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Пунктом 1 розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в\~редакції від\~29.06.1999\~року) встановлено: нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б)\~документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № lvh9AE00000122 від 11.05.2007 року. Як вбачається з кредитного договору №lvh9AE00000122 від 11.05.2007 року, такий не був нотаріально посвідчений. Окрім цього, для вчинення виконавчого напису третій особі було надано тільки копію зазначеного кредитного договору. Надаючи юридичну оцінку зазначеним обставинам вчинення спірного виконавчого напису на копії кредитного договору укладеного в простій письмовій формі, суд дійшов висновку про невідповідність вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. виконавчого напису вимогам закону та Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 29 січня 2019 року у справі №910/13233/17, від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 (провадження №61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження №61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21), від 06 жовтня 2021 року у справі №361/4793/20 (провадження №61-5910св21), підстав відступати від яких суд не вбачає. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, в основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису визначена ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Безспірність заборгованості боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Позивач стверджує, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна на підставі відповідних доказів. Судом встановлено, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Швець Р.О. не отримував жодних первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, зокрема не отримував платіжних доручень, меморіальних ордерів, розписок, чеків, тощо. В контексті зазначеного, суд погоджується із доводами позивача про те, що сам розрахунок заборгованості за кредитним договором поданий приватному нотаріусу Швець\~Р.О. для вчинення спірного виконавчого напису не може бути єдиним доказом існування безспірності заборгованості. За таких обставин, боржник має право на захист свого цивільного права та в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликався на відсутність у нього заборгованості за кредитним договором. Зокрема, [PERSON] стверджував, що він належним чином виконував умови кредитного договору до березня 2009 року, а в березні 2009 року, у зв`язку із вимогою відповідача, настав строк дострокового повернення всієї заборгованості по кредиту та він передав АТ\~КБ «Приватбанк» для реалізації предмет застави (автомобіль марки Volvo, модель S80 2001 року випуску) та повного погашення заборгованості по кредиту. У зв`язку із закінченням строку користування кредитним коштами та простроченням кредитора (відповідача) після березня 2009 року АТ\~КБ\~«Приватбанк» позбавлений можливості нараховувати [PERSON] будь-які платежі по кредитному договору, в тому числі проценти (відсотки), підвищені проценти (відсотки) за користування кредитом, пені, неустойки, комісій, тощо. Окрім цього, позивач покликався на необґрунтованість суми заборгованості з підстав пропуску АТ\~КБ\~«Приватбанк» строків давності для вчинення виконавчого напису. Як зазначалось вище, з метою перевірки обґрунтованості нарахованої суми заборгованості за кредитним договором в спірному виконавчому написі, суд ухвалою від 17.03.2021 року витребував у відповідача докази видачі та відомості про погашення заборгованості по кредитному договору, детальний розрахунок заборгованості, копії листів, вимог, претензій АТ\~КБ\~«Приватбанк» адресованих [PERSON] щодо виконання договору, докази передачі предмета застави (автомобіля) у володіння АТ\~КБ «Приватбанк» та його реалізацію (продаж) третій особі, тощо. Разом з тим, відповідач вимог ухвали щодо витребування доказів не виконав, жодних пояснень щодо причин неподання доказів суду не надав. В контексті зазначеного суд позбавлений можливості встановити відповідність зазначеної в оспорюваному виконавчому написі суми заборгованості дійсним обставинам розрахунків між сторонами. В силу положень ч.\~10 ст.\~84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи факт тривалого неподання відповідачем АТ\~КБ\~«Приватбанк» витребуваних ухвалою суду від 17.03.2021року доказів по справі та неповідомлення ним про причини неможливості надання таких доказів, заперечення позивача щодо існування заборгованості за кредитним договором, суд,

Outcome: approved