Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1993 року. Зазначив, що інші 2/5 частини квартири належать йому, зокрема 1/5 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1993 року, інші 1/5 частина - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька Позивача [PERSON], також по 1/5 частині квартири належить його дружині [PERSON] та сину [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1993 року. Звертав увагу суду на те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], він же був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з травня 2015 року й на час відкриття спадщини постійно проживав разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки мати тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. Мотивував вимоги тим, що 20 травня 2016 року звернувся до Третьої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, однак у видачі такого свідоцтва йому було відмовлено у зв'язку з пропуском ним строку на прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на те, що з відмовою нотаріуса не згоден, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, а також вказуючи на те, що відповідно до ст.1268 ЦК України спадщина належить йому з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття, вимушений звертатись до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті матері право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просила позов задовольнити в повному обсязі з метою захисту прав позивача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надано заперечення відповідно до яких заперечували проти вимог позивача та просили здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник Головного управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надано пояснення по справі та прохання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та постановлення рішення згідно вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 24.05.1967 року [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1993 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2015 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності родині [PERSON], зокрема позивачу [PERSON] - 2/5 частин квартири, матері позивача [PERSON], його дружині [PERSON] та сину [PERSON] - по 1/5 частин квартири (а.с.9,10,14). [INFO] мати позивача [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації смерті 05 серпня 2015 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 378 (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/5 частину квартири [ADDRESS]. 20 травня 2016 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері до Третьої Київської державної нотаріальної контори, однак листом №868/01-16 від 20.05.2016 року державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв'язку з пропуском ним шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини (а.с.8). Посилаючись на те, що він на момент смерті проживав зі спадкодавицею, а тому є таким, що фактично прийняв спадщину, однак не може оформити її через те, що був зареєстрований за іншою адресою та пропустив встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк на прийняття спадщини, звернувся до суду з даним позовом, та його права підлягають захисту даним судовим рішенням. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частина 3 ст. 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановлено, що померла [PERSON] з 26.09.1969 по дату смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.76). Позивач [PERSON] з 1993 року зареєстрований в [ADDRESS] При цьому, як засвідчили свідки [PERSON] та [PERSON], допитані у судовому засіданні, позивач [PERSON] з травня 2015 року проживав у спірній квартирі разом із матір'ю [PERSON], оскільки остання через похилий вік потребувала сторонньої допомоги та догляду. Дані обставини дають суду підстави констатувати, що впродовж трьох місяців до дня смерті матері, позивач [PERSON] проживав з нею в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] а тому відповідно до ст. 1269 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив , що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що спірна 1/5 частина квартири [ADDRESS] дійсно належала на праві власності спадкодавцю [PERSON], суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що огляду на те, що оскільки позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері, який фактично проживав з нею на момент її смерті, а тому є таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після її смерті, а також зважаючи на те, що така спадщина належить йому з дня відкриття, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивача та можливість їх задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Узагальнення судової практики Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування. Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: approved