Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду 28.02.2020 року. Від шлюбу з відповідачкою вони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2016 року, з нього на користь відповідачки, на утримання малолітніх дітей були стягнуті аліменти, в розмірі по 1/4 частини всіх видів його заробітку, на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2016 року і до повноліття дітей. Стягнення з нього аліментів за двома виконавчими листами, у розмірі по 1/4 частині його заробітку, ставить його у скрутне матеріальне становище, в зв`язку з чим просить змінити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 частині його заробітку, на 1/6 частину з усіх видів його заробітку до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 16.09.2021 року було відкрито провадження у даній справі та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 12.10.2021 року на 09.00 год. Ухвалою суду від 12.10.2021 року, за клопотанням представника відповідачки - адвоката Цехотської Т.В., розгляд справи було відкладено на 16.11.2021 на 09.00 год., для надання представнику відповідачки можливості ознайомитись із матеріалами цивільної справи. 12.11.2021 року від представника відповідачки - адвоката Цехотської Т.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти позову, представник зазначила, що на даний час позивач є працездатною особою, працює за кордоном у Чехії. Доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення стану здоров`я позивачем до позову не надано, а тому й відсутні підстави для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів. З врахуванням наведеного, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторни перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.02.2020 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі по 1/4 частині всіх видів його заробітку, на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2016 року і до повноліття дітей (а.с.13). В позові позивач стверджував, що стягнення аліментів за двома виконавчими листами ставить його у скрутне матеріальне становище, в зв`язку з чим він просить змінити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 частині його заробітку на 1/6 частину з усіх видів його заробітку, до досягнення дітьми повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п .23, відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143 цс 13 дійшов висновку, що, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів - вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Водночас, на час постановлення рішення суду про стягнення аліментів, платник аліментів не заперечував щодо їх розміру, надавши суду заяву про визнання позову. Враховуючи те, що позивач будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей - не надав, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. В силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, в сумі 908 грн., необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed