Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, який з червня 2018 року там не проживає, у зв`язку з чим позивач не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком. Від позивача в судове засідання надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, розгляд справи здійснювати в його відсутності та висловився про відсутність в нього заперечень проти винесення заочного рішення. (а.с.33). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.28, 32), відзиви із зазначенням письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2016 р. №74897737. (а.с.9). Відповідно до довідки виконавчого комітету Чкаловської селищної ради №05/01-02-39 від 02.04.2019 р. відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15). Довідкою №01-02-32/14 від 01.03.2019 р. встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації не проживає з 07.06.2018 р.(а.с.7). Таким чином суд, приходить до висновку, що відсутність відповідача понад рік за місцем його реєстрації свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наданих позивачем доказів, враховуючи, що відповідач вже рік не проживає за місцем своєї реєстрації, суд визнає його такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved