Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просив виселити [PERSON] та будь-яких інших осіб з нежитлового приміщення №101 (їдальня) загальною площею 333 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Басейний 2, будинок 5-а, і належить ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» . Позовні вимоги обгрунтовують тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/25132/14-ц за позовом військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» до [PERSON] про визнання права державної власності та витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна від 18 листопада 2015 року, яке набрало чинності 01.12.2015 року, було задоволено позовні вимоги: визнано право власності держави України в особі Міністерства оборони України на обєкт нерухомого майна-нежитлове приміщення №101 (їдальня) загальною площею 333 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Басейний 2, будинок 5-а та витребувано від [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) обєкт нерухомого майна-нежитлове приміщення №101 (їдальня) загальною площею 333 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Басейний 2, будинок 5-а та повернуто зазначене нерухоме майно шляхом передачі за актом приймання-передачі Міністерству оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів». Вказане рішення виконано 04.02.2015 року, однак на даний момент ключі від приміщення знаходяться у відповідача та її працівників, крім того в приміщенні зберігаються її речі, які [PERSON] відмовляється забрати. Таким чином, підставою позову стало те, що відповідач з вимогою про необхідність звільнити займане житлове приміщення ознайомлена, але добровільно відмовляється його виконувати. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився, від представника позивача надійшла письмова заява, по якій позивач просить суд справу розглянути за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщалась належним чином, шляхом розміщення оголошень у пресі, однак до суду не зявилась без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності суду не надавала та не заявляла. Представник третьої особи, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився, від представника надійшла письмова заява, по якій позивач просить суд справу розглянути за відсутності представника третьої особи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/25132/14-ц за позовом військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» до [PERSON] про визнання права державної власності та витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна від 18 листопада 2015 року, яке набрало чинності 01.12.2015 року, було задоволено позовні вимоги: визнано право власності держави України в особі Міністерства оборони України на обєкт нерухомого майна-нежитлове приміщення №101 (їдальня) загальною площею 333 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Басейний 2, будинок 5-а та витребувано від [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) обєкт нерухомого майна-нежитлове приміщення №101 (їдальня) загальною площею 333 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Басейний 2, будинок 5-а та повернуто зазначене нерухоме майно шляхом передачі за актом приймання-передачі Міністерству оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів». 04 лютого 2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа №522/25132 від 01.12.2015 року державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] був складений акт прийому-передачі обєкту нерухомого майна - нежитлового приміщення №101 (їдальня) загальною площею 333 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Басейний 2, будинок 5-а Міністерству оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» та повернено майно на баланс підприємства. Проте, на цей час в вказаному приміщені зберігаються власні речі відповідача, які вона відмовляється забирати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 ГК України, державне комерційне підприємство є субєктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Відповідно до п.4.2 Статуту, державне підприємство Міністерства Оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві повного господарського відання, здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству України та цьому Статуту. Статтею 1 Закону України «Про управління обєктами державної власності» визначено, що управління обєктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими субєктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких обєктів, повязаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними у межах, визначених законодавством України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про управління обєктами державної власності», обєктами управління є: майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям. Разом з тим, згідно зі ст. 4 Закону України «Про управління обєктами державної власності», субєктами управління обєктами державної власності є: Кабінет Міністрів України, міністерства та інші органи виконавчої влади, державні господарські обєднання, державні холдингові компанії, інші державні організації. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 13 Конституції України, усі субєкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожний власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, за винятком якщо використання свого права наносить шкоду правам інших громадян. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Тобто предметом даного позову є - захист права власності, який полягає в усуненні перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved