Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 32914,05 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 08.08.2011 р. по 28.08.2014 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України. У 2011 році був зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання відповідно до наказу № 136 о/с від 08.08.2011 р. Відповідач закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області, та призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Малиновського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області, згідно наказу ГУМВС в Одеській області №429 о/с від 27.06.2014. Відповідно до наказу №587 о/с від 22.08.2014 року відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Загальна сума витрат, які затрачені на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта [PERSON] складає 32914,05 гривень, які відповідач у добровільному порядку не повернув. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Одеського державного університету внутрішніх справ та надав згоду на проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що його проживання є АР Крим, що визнана тимчасово окупованою територією. На підставі положень ст.280 ЦПК України в зв»язку з належним повідомленням відповідача і відсутністю даних про поважні причини неявки до суду, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до вимог закону України від 20.12.1990 року «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ з 08.08.2011 р. по 28.08.2014 р. 26.09.2011 р. між Одеським державним університетом внутрішніх справ, ГУМВС в Автономній Республіці Крим та курсантом [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Однак, через нестабільну політичну ситуацію в країні, після закінчення університету, курсанта [PERSON] було направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. 04.08.2014 року відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням. Відповідно до Витягу з наказу № 587 о/с від 22.08.2014 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ. З розрахунку № 109 від 10.04.2017 року, вбачається, що на забезпечення [PERSON] з 08.08.2011 р. по 21.06.2014 р. було витрачено 32914 грн. 05 коп. з яких: 8695,78 грн. - грошове забезпечення, 1788,20 грн. - нарахування на заробітну плату, 1650,50 - речове забезпечення, 9502,72 грн. - харчування, 11276,85 грн. - комунальні послуги, які відповідач у добровільному порядку не повернув. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні у встановлений строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На день розгляду справи судом з боку відповідача не надано суду доказів про виконання обов'язку щодо сплати витрат позивача за період навчання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: approved