Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.11.2013 року відповідач керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. [NUMBER], здійснив наїзд на позивача, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Лікування позивача тривало з 11.11.2013 року по 29.04.2014 року, ще кілька місяців тривала реабілітація. За цей час позивачем було витрачено на лікування 75300 грн. 96 коп. Згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. При цьому цивільний позов позивача було задоволено частково, стягнуто з МТСБУ на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 65397 грн. 98 коп. та моральної шкоди в розмірі 3269 грн. 85 коп., стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 16730 грн. 15 коп. МТСБУ відшкодувало вказані суми позивача повністю в добровільному порядку. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2016 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року щодо відповідача було скасовано, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, провадження в кримінальній справі закрито. Оскільки кримінальна справа була закрита з нереабілітуючих підстав, позивач вважає, що відповідач повинен їй відшкодувати завдану моральну шкоду, яку вона оцінює у 30000 грн. В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень протягом тривалого часу їй довелося терпіти сильний біль, що разом з неможливістю ходити позбавило її звичайного ритму життя. Протягом тривалого часу вона була позбавлена можливості працювати, виконувати звичайну домашню роботу. Тривале лікування і реабілітація змінило звичний темп її життя, вплинуло на стосунки з близькими людьми. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 10000 грн., проте зазначила, що позивачу було частково відшкодовано МТСБУ моральну шкоду в розмірі 3269 грн. 85 коп., а також відповідачем було перераховано позивачу 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Крім того, представник вказала також, що відповідач є інвалідом другої групи, пенсіонером, тяжкохворим та на даний оформлює інвалідність першої групи внаслідок втрати зору та правої нижньої кінцівки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.11.2013 року близько 13-30 год. відповідач керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. [NUMBER], в м. Києві біля будинку №18 по вул. М.Тимошенка, перебуваючи в крайній лівій смузі проїзної частини зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, після чого проявив неуважність, не переконавшись, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав рух вперед та наближаючись до наземного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух керованим автомобілем, внаслідок чого здійснив наїзд на позивача, яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху вказаного автомобіля, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а саме: закрита травма правої гомілки, багатоуламковий внутрішньосуглобовий перелом з розходженням уламків епіметадіафізу правої великогомілкової кістки. Як убачається із матеріалів справи, внаслідок отриманих травм позивач перебувала на лікуванні у стаціонарі Київської міської клінічної лікарні №8 в період з 11.11.2013 року по 04.12.2013 року, у стаціонарі Київської міської клінічної лікарні №3 в періоди з 04.12.2013 року по 31.01.2014 року та з 04.03.2014 року по 15.03.2014 року, у стаціонарі відділу реабілітації Інституту травматології та ортопедії НАМН України в період з 15.04.2014 року по 29.04.2014 року, на амбулаторному лікуванні у лікаря-ортопеда-травматолога Центральної поліклініки ВМУ СБУ в період з 09.04.2014 року по 16.06.2014 року (а.с.25-30). Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Цивільний позов позивача було задоволено частково, стягнуто з МТСБУ на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 65397 грн. 98 коп. та моральної шкоди в розмірі 3269 грн. 85 коп., стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 16730 грн. 15 коп. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2016 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року щодо відповідача було скасовано, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, провадження в кримінальній справі закрито. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданої травми, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу, ділової репутації. Позивач посилається на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень протягом тривалого часу їй довелося терпіти сильний біль, що разом з неможливістю ходити позбавило її звичайного ритму життя. Протягом тривалого часу вона була позбавлена можливості працювати, виконувати звичайну домашню роботу. Тривале лікування і реабілітація змінило звичний темп її життя, вплинуло на стосунки з близькими людьми. Позивачем було надано до суду висновок соціально - психологічного дослідження №10-10-17 від 10.10.2017 року, зроблений спілкою фахівців соціологічних та психологічних досліджень з якого убачається, що розмір компенсації, яка рекомендується для застосування суду як розумна та справедлива, з урахуванням психічних особливостей позивача, становитиме 128 000 грн.. Однак позивач визначила суму моральної шкоди в розмірі 30000 грн., тому саме в межах заявлених позовних вимог суд і розглядає справу. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що відповідачем було перераховано позивачу в рахунок відшкодування шкоди 1000 грн., а саме: згідно чеку від 25.07.2017 року (а.с.72) - 600 грн., та згідно чеку від 18.01.2018 року (а.с.226) - 400 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 24000 грн., однак враховуючи часткову компенсацію відповідачем завданої шкоди, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 23000 грн.. Твердження представника відповідача про те, що розмір відшкодування може бути зменшений судом з врахуванням майнового стану відповідача у відповідності до ст. 454 ЦК України, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки ст. 454 ЦК України, на яку посилається представник відповідача, в редакції ЦК України чинній на час ДТП та на час розгляду цієї справи, жодним чином не відноситься та не регулює спірні відносини. Натомість, в розумінні ч.4 ст. 1193 чинного ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, факт вчинення якого відповідачем щодо позивача підтверджується матеріалами справи. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.109), у зв'язку з чим відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial