Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 жовтня 2003 року помер його батько [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Під час життя померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, посвідчене Орлівською сільською радою Ренійського району Одеської області 16 лютого 2000 року, яким заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що він по закону матиме право своєму сину [PERSON] На час смерті спадкодавця позивач мешкав разом з ним та фактично прийняв спадкове майно зробив у будинку ремонт, обробляв прилеглу земельну ділянку тощо. Для прийняття спадщини [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 25 вересня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Надати оригінал правовстановлюючого документу позивач не має можливості, оскільки, після будівництва будинку, померлий [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право власності. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує та просить визнати за ним право власності на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої позов визнає у повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 14 жовтня 2003 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Під час життя померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, посвідчене Орлівською сільською радою Ренійського району Одеської області 16 лютого 2000 року, яким заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що він по закону матиме право своєму сину [PERSON] На час смерті спадкодавця позивач мешкав разом з ним та фактично прийняв спадкове майно зробив у будинку ремонт, обробляв прилеглу земельну ділянку тощо. Для прийняття спадщини [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 25 вересня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Надати оригінал правовстановлюючого документу позивач не має можливості, оскільки, після будівництва будинку, померлий [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право власності. Так,\~згідно ст.\~524\~ЦК Української\~РСР,\~спадкоємство здійснюється\~за законом\~і за\~заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину ,\~якщо він:\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, наголошує на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд вважає, що надана суду копія витягу з рішення Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області № 69-ХХІ ХІV сесії ХХІ скликання від 03 листопада 1993 року, відповідно до якого спадкодавцю було виділено під забудову та обслуговування житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку площею 0,25 га повному обсязі підтверджує право померлого [PERSON], на спірне спадкове майно, спадкоємцем якого є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, у даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved