Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що літом 2015 року між сторонами по справі була досягнута домовленість щодо продажу житлового будинку, розташованого за адресою: с. Домаха, м. Лозова, Харківської області, вул. Чкалова, б. 3. Згідно даної домовленості відповідач по справі продає вищевказаний будинок за 100000 гривень, а позивач переїжджає жити до вказаного будинку разом зі своєю сімєю. На підставі даної домовленості позивачем був сплачений аванс у розмірі 10000 гривень, про що свідчить розписка про отримання даних коштів. Але у вересні 2015 року відповідач запропонувала позивачу та його родині звільнити будинок, так як вона передумала його продавати, але аванс так до теперішнього часу не повернула. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на його користь грошову суму авансу у розмірі 10000 гривень, звільнивши його від сплати судового збору. 22 травня 2017 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача по справі на його користь грошову суму у розмірі 11259 гривень, з яких: 10000 гривень - аванс; 189 гривень 3% річних від простроченої суми; 1070 гривень інфляційні втрати. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлень про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала в повному обсязі. Крім цього надала суду заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача по справі на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 гривень, у рахунок повернення авансу, а також просила стягнути з відповідача по справі судовий збір. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлень про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомила. Раніше на адресу суду надавала заперечення в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтувавши їх тим, що грошові кошти, які нею були отримані від позивача є завдатком, а отже в звязку з тим, що позивач разом зі своєю сімєю виїхав з її будинку, не погодився оформляти договір купівлі-продажу, тобто з його вини не була оформлена угода, сума завдатку повинна залишитися їй. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. З матеріалів справи вбачається, що в червні 2015 року між сторонами була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку та земельної ділянки за адресою: с. Домаха, Лозівського району, Харківської області, вул. Чкалова, б. 3, про що [PERSON] надала розписку про отримання нею від [PERSON] 10000 гривень в рахунок наступного придбання вказаного житлового будинку. В подальшому договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна укладений не був. За змістом ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не виникло ніяких основних договірних зобов'язань, які могли би бути забезпечені укладеною між ними розпискою, а саме за договором купівлі-продажу будинку, який відповідно до вимог ст. 657 ЦК України укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку, що передана позивачем відповідачу сума у розмірі 10000 гривень на підставі ч. 2 ст. 570 ЦК України є авансом. Тому вимоги позивача про повернення йому даної суми підлягають задоволенню, оскільки фактично вказана сума передавалась позивачем як аванс в рахунок майбутнього між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Відтак, згідно з ч. 3 ст. 571 ЦК України підлягає поверненню саме в цьому розмірі. В зв'язку з чим, відповідачем неправомірно відмовлено в неповерненні сплаченої їй позивачем суми, оскільки правова природа вказаної суми не є завдатком і наслідки щодо її неповернення, з посиланням на вину позивача в неукладанні договору купівлі-продажу, не засновані на законі, а тому заперечення відповідача не приймаються судом до уваги. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 10000 гривень, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. \~\~\~\~ Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2017 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року був звільнений від сплати судового збору до постановлення рішення по суті, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 гривень на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved