Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 серпня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Мар`їнської державної нотаріальної контори Донецької області Дейнека Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1270 (спадкова справа № 188/19). Окрім позивача в будинку зареєстрована її онука - відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрована в будинку з 12.07.2013 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з 2014 року і по теперішній час. Онука виїхала до Росії і не має можливості приїхати, щоб знятися з реєстраційного обліку. Відповідач не проживає за місцем реєстрації, не отримує поштову кореспонденцію за даною адресою, за комунальні послуги не сплачує, її особистих речей в будинку немає. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням, щоб вона добровільно знялася з реєстраційного обліку з належного позивачу будинку, але в зв`язку з тим, що онука фактично мешкає в Росії, вона не може знятися з реєстраційного обліку. Позивач зазначила, що ця обставина порушує її право власності на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном. У зв`язку з вище наведеним у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою. В судовому засіданні позивач в судове засідання не прибула, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 серпня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Мар`їнської державної нотаріальної контори Донецької області Дейнека Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1270 (спадкова справа № 188/19) 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки № 1845/02-26 від 04.10.2019 р., виданої Степненською сільською радою Мар`їнського району Донецької області в буд [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON] , її онука - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до акту, складеного депутатом Степненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області від 04.10.2019, відповідача по справі - [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , понад шести місяців без поважних причин і по теперішній час (а.с. 14). Згідно технічного паспорту (а.с. 9-12), довідки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єлєновскоє» (а.с. 15), довідки голови Степненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області № 1845/02-26 від 04.10.2019 р. (а.с. 13) адреса реєстрації позивача та відповідача: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що приблизно 5 років відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку без поважних причин. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив. На спростування доводів позивача, відповідач всупереч вимогам ст.13 ч.1, 81 ч.1 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірному будинку або поважність причин не проживання у цьому будинку. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач не мешкає в спірній квартирі близько п`яти років, тобто більш 6 місяців, без поважних причин, а тому останній втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такими в судовому порядку. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved