Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме у квітні 2007 року Оболонським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу у розмірі 7575 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Після вступу судового рішення в законну силу він звернувся до Відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем вирішено питання про відкриття провадження, але жодних виконавчих дій здійснено не було. З листа Головного управління юстиції у м. Києві від 18 грудня 2009 року він дізнався, що виконавчі листи були йому повернуті, однак він виконавчих листів від відділу не отримував. У лютому 2010 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа. За дублікатом виконавчого листа ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно боржника, однак жодних дій по розшуку боржника та стягнення боргу державним виконавцем здійснено знову не було. 12 серпня 2011 року між ним та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору позики, за умовами якої [PERSON] повернула йому суму боргу у розмірі 7575 грн., при цьому він самостійно без допомоги відділу знайшов боржника та домовився з ним про погашення боргу, посадові особи ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві, а саме: державні виконавці [PERSON] та [PERSON], будь-яких дій щодо стягнення боргу з боржника не вчиняли, виконавчих дій не проводили, боржника не розшукували. 12 серпня 2011 року він звернувся до ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника, однак жодної відповіді на вказану заяву не отримав. Вважає, що в процесі виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] суми боргу державні виконавці ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві проявили бездіяльність, а саме: взагалі не приймали будь-яких мір щодо виконання рішення суду протягом 3,5 років, навпаки втратили виконавчий лист, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду з приводу отримання дубліката виконавчого листа, начальники ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві на скарги, заяви позивача не реагували, копія постанови про закінчення виконавчого провадження, прийнята за заявою позивача, на адресу останнього не була направлена. Просить суд на підставі ст.ст. 55, 129 Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження» , Закону України «Про звернення громадян», Цивільного кодексу України стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду в розмірі по 10000 грн. з кожного. У судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі про місце та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.04.07 стягнуто з [PERSON] на користь позивача неповернуту суму позики у розмірі 7575 грн., судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Позивачем отримані виконавчі листи, на підставі яких відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з боржника суми боргу. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.10 заяву [PERSON] видано дублікат вищезазначеного виконавчого листа, оскільки згідно листа Головного управління юстиції м. Києва від 18.12.09 повідомлено позивача, що виконавчий лист повторно до виконання до відділу не надходили та на виконанні не перебувають. Державним виконавцем [PERSON] винесено постанову від 30.08.10 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08 лютого 2010 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 7575 грн., накладено арешт на все майно боржника та надано строк для добровільного виконання рішення суду. Виходом державного виконавця за адресою проживання боржника: [ADDRESS], встановлено, що рухомого майна, яке підлягає опису та арешту не виявлено, про що складено акт державного виконавця від 15.10.10. Згідно з листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11.10.10 за боржником на праві власності вищенаведена квартира не зареєстрована, інші об'єкти нерухомого майна, зареєстровані на праві власності боржника, не виявлені. 19.11.10 постановою державного виконавця [PERSON] накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] 06.09.11 позивач звернувся до ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна, що належить [PERSON], при цьому позивач послався на угоду до договору позики від 27 травня 2006 року, з якої вбачається, що [PERSON] у добровільному порядку сплатила на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 7575 грн., які вона, у свою чергу, взяла у борг у [PERSON] 15.11.11 року державним виконавцем [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.12 визнано бездіяльність старших державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві [PERSON] та [PERSON] при виконанні виконавчого листа виданого на виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу, що виразилося в не направленні постанови про закінчення виконавчого провадження, не наданні відповідей на заяви [PERSON], відновлено порушені права [PERSON], як сторони виконавчого провадження та зобов'язання начальника ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва направити на його адресу відповіді на його адресу відповіді на попередні заяви та постанову, якою закінчено виконавче провадження. Крім того, з цієї ухвали вбачається, що судом не встановлено будь-яких фактичних доказів, що підтверджували б наявність поштових відправлень в обох випадках відкриття виконавчого провадження, виконання та подальшого його закриття, відповідей на заяви скаржника ([PERSON]) від 12.08.11, 06.09.11, 24.10.11 на адресу [PERSON] Лише 13.01.12 на прийомі у державного виконавця представник позивача [PERSON] отримала постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.11.11. Також, з листа Головного управління юстиції у м. Києві від 17.01.12 вбачається, що у ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем [PERSON] порушено вимоги ст.ст. 11, 30 Закону України «про виконавче провадження», однак притягнути останнього до відповідальності не виявляється можливим, оскільки він звільнений із займаної посади. У відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. За приписами ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання, тощо. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей, тощо. Відповідно до ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Згідно до ч. 3 ст. 49 Закону про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Таким чином, враховуючи, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.12 встановлено, що державними виконавцями допущена неправомірна бездіяльність, а саме порушено положення ст.ст. 8, 31, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», то зазначені обставини є преюдиційними для вирішення справи. Доводи позивача щодо інших порушень державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби, а саме щодо не прийняття будь-яких мір щодо виконання рішення суду протягом 3,5 років, втратк виконавчого листа, підтвердження свого не знайшли. Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Суд вважає встановленим в судовому засіданні заподіяння позивачу моральної шкоди, через душевні страждання, яких він зазнав внаслідок протиправної поведінки щодо нього, а тому з Державної казначейської служби України підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 500 грн. З викладеного,

Outcome: partial