Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення грошової суми в розмірі 81500 грн., посилаючись на те, що 16.04.2013 він виплатив своїй дружині в рахунок аліментів грошові кошти в розмірі 81500 грн., про що [PERSON] написала розписку. Проте відповідачка подала до суду позов про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Таким чином, гроші, отримані нею 16.04.2013, підлягають поверненню згідно ст..1212 ЦК України як безпідставно набуте майно. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити його, оскільки правочин, за яким [PERSON] отримала грошові кошти, є нікчемним. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, суду пояснили, що отримана нею грошова сума в розмірі 81500 грн. є сплатою позивача за ? частину машини, яку вони придбали в період шлюбу. Проте в розписці про це не зазначено, оскільки вона писала її під тиском чоловіка, який погрожував її побити. В правоохоронні органи вона не зверталася, оскільки побої нанесені їй не були. Згодом відповідачка вказала, що 81500грн. - це спільно нажите майно подружжя, яке підлягає розподілу. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, що є в справі, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 16.04.2013 відповідачу [PERSON] була сплачена [PERSON] сума в розмірі 81500 грн. В розписці, факт написання якої відповідачка підтвердила, вказано, що вона на аліменти подавати ніколи не буде, тому що взяла наперед вказану суму (арк.с.3). 12.06.2014 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дітей (арк.с. 6-9). Відповідно до ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Таким чином, надана суду розписка не відповідає вимогам ст.189 СК України, не додержано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, а отже, відповідно до ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Нікчемність правочину, в свою чергу, є безумовною підставою для висновку про відсутність правової підстави набуття майна за таким правочином. В силу прямої вказівки закону нікчемний правочин є недійсним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно нікчемний правочин не може бути достатньою правовою підставою для набуття майна. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньо правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 81500 грн. були набуті відповідачем без достатньо правової підстави, вони підлягають поверненню позивачеві, в зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Посилання відповідача про те, що оспорювана грошова сума є сплатою позивачем за ? частину придбаноного автомобілю судом до уваги не приймається, оскільки позивачем на підтвердження вартості автомобіля було надано копію договору купівлі-продажу автомобіля від 15.01.2008 та копію товарного чеку про встановлення додаткових функцій на автомобіль від 11.12.2006, які не узгоджуються між собою за датами. Доказів того, що виплачена грошова сума є поділом спільно нажитого майна подружжя, відповідачем не надано. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки судом позов задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved