Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником житлового будинку [ADDRESS]. В зазначеному домоволодінні зареєстрована [PERSON] яка є колишньою співмешканкою його рідного дядьки [PERSON]. Після реєстрації спадщини на своє ім*я він неодноразово звертався до [PERSON] з проханням в добровільному порядку виписатись з домоволодіння та виїхати з належного йому будинку, однак остання категорично відмовилась це робити. В теперішній час він має намір зробити в належному йому домоволодінні ремонт та використовувати його для власного проживання та проживання членів його родини, однак дії відповідачки перешкоджають йому у здійсненні права власності. Просить виселити [PERSON] з належного йому житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] не погодившись із позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом в якому зазначила, що вона з липня 1990 року по листопад 2011 року включно постійно проживала з [PERSON], вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, али взаємні права та обов*язки, хоча шлюб не реєстрували. На початку спільного проживання а саме з липня 1990 року по січень 1991 року проживали в будинку матері [PERSON] в селі Осикове Старобешівського району Донецької області. Власного житла в них з [PERSON] не було, тому вони вирішили придбати будинок [ADDRESS]. Оскільки у [PERSON] власних коштів на придбання будинку не було, вона 21.01.1991 року зняла зі свого особового рахунку 4195,64 рублів колишнього СРСР. 12.11.1991 року, після отримання спадкоємцем свідоцтва про спадщину на будинок [ADDRESS], Осиківською сільською радою Старобешівського району Донецької області було укладено та засвідчено договір купівлі-продажу зазначеного будинку між [PERSON] та [PERSON] Фактично будинок було придбано за її кошти. Під час спільного проживання з [PERSON] за допомогою її сина на подвір*ї будинку ними добудовані приміщення призначені для літньої кухні та гаражу, які залишились недобудованими. Приблизно у 1995 році вони провели газопровід, використовуючи газ для господарських потреб. В червні 2007 року [PERSON] переніс інсульт, двічі лікувався в лікарні м.Харцизьк, усі витрати несла вона, будь хто з родичів з боку [PERSON] участі в його лікуванні не приймав.03.04.2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Осиківською сільською радою, яким заповів їй будинок [ADDRESS] та все своє майно де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось. [INFO] [PERSON] помер, реєстрація його смерті проведена Осиківською сільською радою Старобешівського району Донецької області. У встановлений законодавством строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, при проведенні перевірки реєстру виявлена інформація про те, що [PERSON] у 2009 році скасував первісний заповіт, та склав інший, яким усе своє майно заповів племіннику [PERSON]. Вважає що усе майно є спільною сумісною власністю її та [PERSON] і її доля складає ? частину та не повинна бути охоплена заповітом. Просить встановити факт проживання однією сім*єю її та [PERSON] без реєстрації шлюбу з липня 1990 року по [INFO]. Визнати майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 5,7627 га, розташованої на території Осиківської сільської ради Старобешівського району Донецької області спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину зазначеного майна. Визнати за [PERSON] право на спадкування ? спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] Зобов*язати приватного нотаріуса Старобешівського районного нотаріального округу внести зміни в свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які видані на ім*я [PERSON]. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Вимоги зустрічного позову визнав частково в частині встановлення факту проживання однією сі*єю без реєстрації шлюбу в період з 13.11.1991 року по 2009 рік, в іншій частині просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог наполягав з підстав викладених в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову в частині встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу в період з 13.11.1991 року по 2009 рік не заперечував, у задоволенні решти вимог зустрічного позову просив відмовити. Додаткового суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім*єю без реєстрації шлюбу в період з 13.11.1991 року до 2009 року, останні 3 роки до своєї смерті [PERSON] проживав у своєї сестри. Будинок [ADDRESS] [PERSON] придбав за власні кошти, земельну ділянку отримав ще до того як почав проживати з [PERSON] Представники позивача за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] вимоги первісного позову не визнали, просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі, оскільки [PERSON] є власником спірного домоволодіння. Вимоги зустрічного позову підтримали просили задовольнити з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. Третя особа- приватний нотаріус Старобешівського районного нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з*явилась, надала до суду заяву, просила справу розглянути за її відсутності, винести рішення на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що з 1982 року працював у КСП ім..Чапаєва в с.Осикове Старобешівського району Донецької області. [PERSON] теж працював у цьому Ксп водієм. Він пам*ятає, що [PERSON] проживав з [PERSON], та у 1991 році вони спільно саджали город. З 2010 року [PERSON] проживав у своєї сестри [PERSON]. Як і хто сплачував вартість будинку йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона пам*ятає, що приблизно з 1990 року [PERSON] почав проживати з [PERSON] У 2010 році [PERSON] пішов від [PERSON]. Поховання [PERSON] здійснював [PERSON].З 1990 року [PERSON] та [PERSON] проживали у рідної сестри [PERSON]. Приблизно з 1991 року [PERSON] та [PERSON] проживали у спірному домоволодінні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON], проживає по сусідству 40 років. Всі ці роки вона була знайома з [PERSON] до дня його смерті. Їй також відомо, що померлий [PERSON] з липня 1974 року працював у колгоспі водієм. [PERSON] почав проживати з [PERSON] вже після того як придбав будинок. Дату коли це сталося не пам*ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є матір*ю позивача [PERSON] та рідною сестрою померлого [PERSON] Їй відомо, що її брат за власні кошти придбав спірний будинок після розірвання шлюбу з першою дружиною. Потім став проживати з [PERSON] З якого часу брат проживав з відповідачкою вона не пам*ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є тіткою позивача [PERSON] та рідною сестрою померлого [PERSON] З серпня 2007 року [PERSON] проживала з її братом. Будинок брат придбав взимку 1990 року, на той час він ще не проживав з [PERSON]. Будинок придбаний за кошти брата, оскільки він до цього збирав гроші. На день своєї смерті брат проживав з їх сестрою [PERSON], жив у неї приблизно три роки. Поховання брата здійснювала сестра. Суд заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов [PERSON] повністю, зустрічний позов [PERSON] задовольняє частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу за первісним позовом [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок [ADDRESS], зазначений факт підтверджується письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про право на спадщину від 21.08.2013 року зареєстрованим в реєстрі за №1203 (а.с.6), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №8263271 від 21.08.2013 року (а.с.8). Відповідно до довідки виконкому Осиківської сільської ради за №509 від 24.09.2013 року, наданої згідно погосподарської книги №10, акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] у належному [PERSON] житловому будинку зареєстрована та мешкає відповідач по справі [PERSON] (а.с.3,4). Відповідач за первісним позовом [PERSON] у добровільному порядку відмовляється зніматися з реєстрації та виїжджати із належного позивачу спірного домоволодіння. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так судом встановлено, що позивач є єдиним власником спірного домоволодіння, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю, зокрема шляхом виселення. Стаття 150 ЖК України визначає, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та11 до Конвенції» також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не відноситься до членів сім*ї позивача, своїми діями, зокрема відмовою виселитись із належного позивачу на праві власності домоволодіння [ADDRESS], чинить перешкоди у праві володіння, користування і розпорядження належним йому майном. У зв*язку з викладеним порушені права позивача [PERSON], як єдиного власника домоволодіння [ADDRESS], підлягають захисту шляхом виселення [PERSON] із спірного домоволодіння. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] як чоловіка і жінки без шлюбу в період часу з липня 1990 року до [INFO], судом встановлено наступне. Під час розгляду справи встановлено та підтверджено поясненнями свідків і відповідними письмовими доказами зокрема: витягом з погосподарської книги господарства розташованого по [ADDRESS] за №191(а.с.44), довідкою Осиківської сільської ради Старобешівського району Донецької області за №256 (а.с.45) факт того, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], в період з 17.07.1991 року до [INFO] проживали однією сім*єю, були пов*язані спільним побутом. Разом з тим відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України про встановлення такого юридичного факту як проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу передбачено тільки з набранням чинності новим Цивільно-процесуальним Кодексом України, тобто з 01.09.2005 року. Отже, до прийняття на законодавчому рівні норми п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, а саме до 01.09.2005 року, вимоги та докази щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судовому розгляду не підлягали. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів»зазначено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних відносин,яки виникли після набрання ним чинності,тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі безвісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних відносинах судовому розгляду не підлягають. Виходячи з наведеного , суд приходить до висновку, що встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з 1990 року до 01.09.2005 року є неможливим. У зв*язку з викладеним суд, вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково, встановити юридичний факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка і жінки без шлюбу в період часу з 1 вересня 2005 до [INFO]. При цьому суд відмовляє [PERSON] у задоволенні вимог про визнання житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 5,7627 га, розташованої на території Осиківської сільської ради Старобешівського району Донецької області спільною сумісною власністю подружжя та встановлення за нею права власності на ? зазначеного майна оскільки згідно ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Факт проживання однією сім*єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка і жінки без шлюбу встановлений судом в період часу з 1 вересня 2005 до [INFO]. Відповідно до договору купівлі-продажу (а.с.40) спірний будинок придбаний померлим [PERSON] 12.11.1991 року, тому у суду відсутні правові підстави для визнання спірного домоволодіння та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та встановлення за [PERSON] права власності на ? зазначеного майна. Щодо вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину майна у порядку спадкування за законом, встановлено наступне. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки під час розгляду справи встановлено, що 11.12.2010 року [PERSON] склав заповіт, зареєстрований у реєстрі за №1356, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є [PERSON]. Зазначений заповіт недійсним не визнавався, 21.08.2013 року [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] у суду відсутні правові підстави для про визнання за [PERSON] права власності на ? частину майна у порядку спадкування за законом. У зв*язку з тим, що [PERSON] відмовлено в задоволенні позову в частині визнання права власності на ? частину майна, що є спільною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину майна у порядку спадкування за законом, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання нотаріуса внести зміни до свідоцтва про право власності на майно за заповітом. Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. У зв*язку з розглядом справи по суті заходи забезпечення позову у вигляді заборони [PERSON] відчужувати житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які накладені ухвалою Старобешівського районного суду від 6 грудня 2013 року підлягають скасуванню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial