Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання від 18 квітня 2007 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Як з`ясувалось в отриманому позивачем у власність житловому будинку з 17 листопада 1998 року зареєстрований відповідач, який договору найму житлового приміщення з позивачем не укладав, будь-якої згоди на його реєстрацію у вказаному будинку не давав. З моменту отримання у власність вказаного домоволодіння позивач жодного разу не бачив відповідача у своєму будинку. Відповідач взагалі не проживає у житловому приміщенні з 1998 року. На теперішній час, позивач як новий власник, має намір оформити державну субсидію на комунальні послуги за користування житловим будинком [ADDRESS] , але реєстрація відповідача у будинку позивача позбавляє його такого права, бо це вливає на її отримання, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 69, 70) в судове засідання не з`явивсь причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, який бере участь у справі, суд у відповідності зі ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 67), в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору довічного утримання від 18 квітня 2007 року, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 8-9). Відповідно до довідок виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року № 455 та від 12 липня 2018 №469 в будинку [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає [PERSON] , 1968 року народження (а.с. 25, 26). З довідки виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року №\~470 вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1951 року народження та [PERSON] , 1968 року народження. [PERSON] , за вказаною адресою не проживає (а.с. 27). Згідно акту обстеження помешкання від 10 липня 2018 року проведеного депутатом Святовасилівської сільською радою [PERSON] та представниками громадськості [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 1998 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 1998 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є членом сім`ї позивача, відсутній за зареєстрованим місцем мешкання більше року. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких\~підстав суд\~вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню\~в повному\~обсязі і\~відповідача слід\~визнати таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням,\~а саме\~будинком за\~адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України та

Outcome: approved