Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про знесення гаража [PERSON], від'єднання газової труби [PERSON], яка проходить через весь будинок позивача. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 3/5 частин будинку по [ADDRESS]. Зазначає, що гараж відповідача побудований на відстані 80 см від її будинку, вказаний гараж побудований самовільно, не відповідає архітектурним та пожежним нормам, а також не зданий в експлуатацію, а тому просить його знести. Крім того, зазначає, що відповідач самовільно приєднав газовідвід, який проходить через весь будинок позивача до кухні відповідача, тому вважає, що він підлягає від'єднанню. В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, при цьому посилалися на обставини, викладені в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти заявленого позову заперечували відповідно до письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а.с.19), просили в позові відмовити в повному обсязі, зазначивши про невідповідність доводів викладених в позові фактичним обставинам справи. Представник ПАТ «Чернігівгаз», залучений ухвалою суду від 13.10.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні позов в частині від'єднання газової труби не визнав, просив відмовити в цій частині позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і наданих суду доказах, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань. Згідно з копією свідоцтва про смерть, [INFO] року помер [PERSON] (а.с.24). Після смерті [PERSON] залишив заповіт, яким 3/5 частини вищевказаного будинку заповів своїй доньці - [PERSON], яка є позивачем по справі (а.с.10). 03 грудня 2002 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину на вказану частину домоволодіння, яке зареєстровано в реєстрі за №2-4168 (а.с.10). Інша частина будинку, а саме 2/5 частини, на підставі договору дарування від 27.04.1976 року належить відповідачу [PERSON] (зв.7). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2004 року встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками по [ADDRESS], позивачу [PERSON] виділено в користування земельну ділянку відповідно її долі в домоволодінні, 3/5 ідеальної долі,а саме: під житловою забудовою - 62,57 кв.м., під нежитловою забудовою - 16,72 кв.м., під двором та городом - 286,11 кв.м., а всього 365,40 кв.м; відповідачу виділено в користування земельну ділянку відповідно його долі в домоволодінні, 2/5 ідеальної долі,а саме: під житловою забудовою - 78,09 кв.м., під нежитловою забудовою - 39,59 кв.м., під двором та городом - 125,92 кв.м., а всього 243,60 кв.м. Даний розподіл земельної ділянки вказаний в схемі до додатку № 2 до експертизи С-76 (а.с.4-6, 21-23). Як вбачається з копії генерального плану (а.с.7) на земельній ділянці, яку виділено в користування відповідача, побудований спірний гараж «Д». Вказаний гараж побудований до встановлення порядку користування земельною ділянкою за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11.02.2004 року (а.с.21-23), яке набрало законної сили, встановлено, що оскільки згоди співвласника [PERSON] не було, рішенням Новозаводської районної ради від 13.10.2003 року № 176, де в п.5 зазначено: «скасувати п.3.5 рішення виконкому районної ради від 10.02.2003 року № 25 про затвердження акту прийняття в експлуатацію сараю В-1, гаражу Д-1, кімнати 2-1 [PERSON] по [ADDRESS] через технічні помилки в акті прийняття». За таких обставин, суд не приймає до уваги надану відповідачем довідку мешканців будинку по [ADDRESS] про те, що будівництво гаража здійснювалось за згодою [PERSON] (а.с.43). Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб, юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. За положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відхилення від проекту забудови об'єкту нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи знесення об'єкта нерухомості. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України). Наявність порушеного права має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України, частина перша статті 60 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що гараж розташований на відстані 80 см від її будинку, а повинен бути не менш ніж 1 метр, гараж побудований без відповідного дозволу, не зданий в експлуатацію, не відповідає архітектурним, пожежним нормам. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON], заявивши вимоги про знесення гаражу, не надала суду належних та допустимих доказів порушення архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил при будівництві спірного гаража, з клопотанням про призначення будівельно-технічної експертизи до суду не зверталась. Крім того, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушень прав [PERSON], а відсутність її згоди на будівництво гаражу та його встановлення без погодженої в установленому порядку документації (а.с.8-9), не можуть бути підставою для задоволення позову та знесення самовільної споруди. До матеріалів справи позивачем надана копія висновку № С-76 судової будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2003 року, додатком № 2 до якого є схема, з якої встановлено, що спірний гараж розташований на земельній ділянці, виділеній у користуванні відповідача згідно рішення суду від 11.02.2004 року (а.с.6), проте позивачем не доведено, чому саме спірний гараж порушує її права. За викладених обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про знесення гаражу. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про від'єднання газової труби [PERSON], яка проходить через весь будинок [PERSON], з наступних підстав. Відносини з приводу постачання населенню природного газу регулюються ст. 714 ЦК України, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (зі змінами), Правилами безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці N 254 від 01.10.97 року. Як вбачається із матеріалів справи, 24 листопада 1975 року було складено акт прийомки газопроводу в експлуатацію за адресою [ADDRESS] (а.с.37-38). Сторонами по справі суду надані проекти, виконані на підставі технічних умов, виданих ПАТ «Чернігівгаз (а.с.39-42). Монтажні роботи проводяться згідно Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці N 254 від 01.10.97 року. Відповідно п.1.4.3 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці N 254 від 01.10.97 року, відповідальність за технічний стан і безпечну експлуатацію об'єктів, указаних у п. 1.1.2 цих Правил, а також побутових газових приладів і апаратів, димових і вентиляційних каналів, ущільнень вводів підземних інженерних комунікацій в будинки і будівлі покладається на їх власників. Позивачем не надано суду доказів, що підтверджують факт самовільного підключення [PERSON] газовводу до своєї частини будинку, а також не надано доказів на погодження технічних умов на від'єднання від газовводу частини будинку, що перебуває у власності [PERSON] Тому суд відмовляє у задоволені вказаних позовних вимог позивача, оскільки не надано належних доказів в обґрунтування своїх вимог, не доведено належними доказами, що її права, свободи чи законні інтереси порушені відповідачем [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: dismissed