Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловою площею. Позов мотивує тим, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] вказав, що окрім нього, у зазначеному будинку зареєстрована його донька, відповідач по справі - [PERSON] Позивач зазначив, що відповідач не проживає у вказаному житловому будинку з червня 2016 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надав судові пояснення, аналогічні , викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання, за згодою інших учасників справи, які не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухав позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року по справі №310/8180/14-ц, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.№36311325 від 15.04.2015 року, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім»ї від 29.05.2018 року, в зазначеній квартирі зареєстрований позивач, його син - [PERSON] та його донька - [PERSON] , яка є відповідачем по справі. В ході судового розгляду встановлено, що з червня 2016 року відповідач у зазначеному будинку не проживає. Цей факт також підтверджений показаннями свідків, які були опитані судом в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з червня 2016 року, тобто більше року в будинку без поважних причин не проживає. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві. За таких обставин суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, належним позивачу на праві власності. Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законими та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved