Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа- Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та м.Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначає, що при ознайомленні з реєстрами виконавчих проваджень йому стало відомо про те, що в Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області на примусовому виконанні перебуває провадження за виконавчим написом нотаріуса. 22.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору, укладеного з [PERSON] б\\н від 24.07.2006 року, зареєстрований в реєстрі № 1231. Зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, вимога про усунення порушень на адресу боржника не надсилалась. Відсутні підстави, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3- річний строк з дня виникнення права вимоги, для звернення відповідача 22 лютого 2016 року до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача кредитної заборгованості в розмірі 8498,43 доларів США - відповідно 205667,99 гривень, враховуючи і те, що у виконавчому написі нотаріусом визначено, що стягнення проводиться за 8 років 5 місяців 7 днів, що протирічить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Всупереч положенням п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчий напис був виданий 22 лютого 2016 року, а не після спливу тридцяти днів з моменту надіслання письмової вимоги про усунення порушень, позбавивши боржника права на подання заперечень та, як наслідок, не переконавшись, що зазначена у виконавчому написі сума стягнення дійсно не заперечувалася боржником і є безспірною. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на підставі кредитного договору, укладеного з [PERSON] б\\н від 24.07.2006 року, зареєстрований в реєстрі № 1231, стягнути з відповідачів солідарно судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно заяви підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу у її відсутність, без звукозапису судового процесу, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилась, згідно заяви просить справу розглядати без її участі. Надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувала проти залучення її в якості відповідача, заперечувала проти задоволення позову, вважає вчинення виконавчого напису законним. Представник відповідача - Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи - Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м.Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. З урахуванням викладеного вважається, що судовий виклик відповідачу АТ КБ «Приватбанк», третій особі вручений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом установлено, що 22.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис № 1231 про стягнення із [PERSON] на підставі кредитного договору від 24.07.2006, укладеного ним з ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованості на загальну суму 8498.43 дол.США, що за курсом НБУ станом на 31.12.2015 становить 203967.99 грн. та 1700,00 грн за вчинення виконавчого напису. Зі змісту вищевказаного виконавчого напису вбачається, що [PERSON] є боржником за кредитним договором від 24.07.2006, укладеним із ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». Строк, за який провадиться стягнення - 8 років 5 місяців, 7 днів, а саме з 24.07.2006 по 31.12.2015. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат» - далі Закон). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Так, з наданих приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису, вбачається, що 16.02.2016 на адресу [PERSON] , направлено письмову вимогу про сплату заборгованості. При цьому, на підтвердження отримання листа не надано жодного підтвердження. Отже, надані письмові докази не можна вважати належними та допустимими, що письмова вимога (повідомлення) отримана [PERSON] . Відсутні відомості , які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3- річний строк з дня виникнення права вимоги для звернення відповідача 22 лютого 2016 року до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача кредитної заборгованості в розмірі 8498,43 доларів США, що в еквіваленті становить 205667,99 гривень, враховуючи і те, що у виконавчому написі нотаріусом визначено, що стягнення проводиться за 8 років 5 місяців 7 днів, що протирічить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На підставі оцінки зібраних у справі доказів, встановивши, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та доказів отримання боржником письмової вимоги про існування заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем у передбачений законом спосіб не підтверджено витрати на правову допомогу, у зв`язку з- чим в цій частині позов задоволенню не підлягає. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial