Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням суду він сплачує аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Із квітня 2013 року по теперішній час розмір аліментів становить близько 1900 грн на місяць, що у півтора рази більший, ніж встановлений на теперішній час прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років. В даний час у нього на утриманні перебуває непрацездатна дружина [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та малолітній син [PERSON], на користь яких він сплачує аліменти в розмірі по 1/6 частині заробітку щомісячно на кожного. Розмір сплачених аліментів на користь відповідача дискримінує його молодшу дитину та нинішню дружину [PERSON] відносно старшої дитини та колишньої дружини [PERSON] внаслідок неістотної різниці у сумі розміру аліментів, яку вони отримують. Крім того, він є військовослужбовцем, єдиним його доходом є грошове утримання, у нього почався погіршуватись стан здоров'я, на лікування несе значні витрати, перебуває на квартирному обліку, винаймає житло та сплачує орендну плату в розмірі 1600 грн. на місяць та окремо комунальні послуги. Також має на утриманні непрацездатну матір, яка проживає у віддаленій від нього місцевості, потребує постійної уваги, матеріальної підтримки внаслідок частих її хвороб. Всі ці обставини вважає зміною свого матеріального та сімейного стану і тому просить суд зменшити розмір аліментів, які сплачуються на користь відповідача до 1/6 частини заробітку. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву в якій він свій позов підтримує в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явилась, подала до суду заяву в якій вона позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у письмовому поясненні, і просила розгляд справи проводити за її відсутності. Оголосивши заяви сторін та дослідивши докази з іншими матеріалами справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 20.12.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 31.01.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення за постановою державного виконавця від 17.04.2013 року звернуто стягнення на заробітну плату позивача з 01.04.2013 року. За рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 13.03.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку щомісяця, починаючи із 01.02.2013 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] На виконання вказаного рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO], за постановою державного виконавця від 17.04.2013 року звернуто стягнення на заробітну плату позивача з 01.04.2013 року. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За правилами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За змістом вказаної норми розмір аліментів, у разі пред'явлення позову про їх зменшення, повинен визначатися, виходячи з наведених у статті підстав, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, на утримання якої вони стягуються. При цьому, зміни, що відбулися у матеріальному та сімейному стані платника мають бути такими, що ставлять його самого у скрутне становище. На підтвердження викладених обставин позивачем надано до суду копії довідок лише про розмір виплачених аліментів на користь [PERSON] та [PERSON] за період з квітня по грудень включно 2013 року без чіткого зазначення розміру утримання та без зазначення розміру нарахованої чи отриманої заробітної плати (доходу), що в свою чергу унеможливлює встановити дійсний дохід позивача, оскільки за рішенням Комсомольського райсуду м.Херсона від 13.03.2013 року на користь [PERSON] із позивача підлягає до стягнення по 1/6 частині як на її утримання, так і на утримання сина [PERSON] Дані про отриманий дохід за 2014 рік позивачем взагалі до суду не надано. На підтвердження розміру стягнення на користь [PERSON] позивачем надано до суду копію постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] по 1/6 частині заробітку на утримання лише дитини, а не дружини. Згідно ч.4 ст.70 Закону України « Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, в тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. З врахуванням цих вимог та наданих позивачем даних про розмір виплачених аліментів на користь [PERSON] та [PERSON] вбачається, що його щомісячний розмір відрахувань за період квітень-грудень 2013 року становить близько 4280 грн. (16600 грн.+ 21912 грн.=38512 грн.: 9 місяців), що повинно становити половину його заробітку ( близько 8560 грн). Крім того, суд звертає увагу, що за вищевказаним рішенням Комсомольського райсуду м.Херсона від 13.03.2013 року стягнення на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку повинні проводитись до 03 червня 2014 року, що в свою чергу свідчить про те, що [PERSON] є працездатною особою і з 03.06.2014 року може самостійно забезпечити себе заробітком (доходом). Цим же рішенням суду встановлено, що згідно довідки № 1786 від 25.12.2012 року, виданої УПСЗН у Суворовському районі м.Херсона, [PERSON] перебуває на обліку у вищевказаній установі та отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох. [PERSON] позовні вимоги визнав, що свідчить про його матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу тому із подружжя, який є непрацездатним в розумінні вимог ст.75 Сімейного кодексу України і в силу ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також судом враховано, що відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї) до складу сім'ї позивача входять дружина [PERSON] та син [PERSON] Твердження позивача, що на його утриманні перебуває його матір, як на обставину для зменшення розміру аліментів, є безпідставним, оскільки належних доказів знаходження матері на його утриманні не надано і не надано доказів родинного зв'язку. Докази щодо зміни стану здоров'я позивача у матеріалах справи відсутні, на обґрунтування цієї обставини ним подано до суду лише копію медичної довідки із зазначенням встановленого 22.01.2014 року діагнозу та зазначеного рекомендованого амбулаторного та санаторного лікування. Посилання позивача як на підставу зміни його сімейного стану, а саме створення нової сім'ї та появлення нової дитини та проживання у орендованій квартирі також не може бути доказом, оскільки на час розгляду справи про стягнення аліментів на користь [PERSON] у грудні 2012 року дані обставини вже існували, ці підстави були предметом апеляційної скарги [PERSON] на рішенням Комсомольського райсуду м.Херсона від 13.03.2013 року, матеріальне становище позивача було враховане при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання дітей. Також, як одну із основних підстав зменшення розміру аліментів позивач зазначає дискримінацію його молодшої дитини та нинішньої дружини [PERSON] відносно старшої дитини та колишньої дружини [PERSON] внаслідок неістотної різниці у сумі розміру аліментів, яку вони отримують. Однак така обставина не заслуговує на увагу, оскільки позивач може самостійно сплачувати на утримання меншої дитини аліменти у більшому розмірі і перешкоди для цього відсутні. Тому, з врахуванням вимог ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України та роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» позивачем не надано беззаперечних доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я позивача, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed