Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і посилався на те, що 01.06.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким він передав останній 84000 грн.( еквівалентно 10000 доларів США), а вона зобов'язалася повернути позику до 01.07.2013 року. Крім договору позики на підтвердження отримання грошових коштів позичальником написана розписка від 14.05.2013 року, у якому зазначено, що кошти отримані у рахунок орендної плати за користування приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У подальшому 01.06.2014 року між ним та відповідачем укладено договір найму приміщенням за адресою: [ADDRESS], однак фактично їм користуватися позивач не мав можливості, оскільки там проживали інші особи. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором позики виконала не в повному обсягу, позивач просив стягнути з нєї на свою користь суму боргу за договором позики в сумі 48307, 20 грн. (еквівалентно станом на 19.06.2014 року 4080 доларів США) та судовий збір 121,80 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсягу. Представник відповідачки позовні вимоги не визнав, зазначив, що договір позики не може бути підставою для стягнення боргу, оскільки припинив свою дію після підписання договору найму, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач у судовому засіданні зазначала, що частину боргу позивачу у розмірі 7000 дол.США повернуто. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики га його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, обов'язкової умови написання розписки власноручно позичальником, або заповнення договору позики, будь якою стороною, законом не передбачено. Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як видно з матеріалів справи, договір позики був укладений у добровільному порядку, підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін. Даний договір є діючим, оскільки, жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання його недійсним. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01.06.2014 року між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу 84000 грн.( еквівалентно 10000 доларів США), а вона зобов'язалася повернути позику до 01.07.2013 року. Крім договору позики позичальником написана розписка від 14.05.2013 року, у якому зазначено, що кошти отримані у рахунок орендної плати за користування приміщенням за адресою: [ADDRESS]. 01.06.2014 року між ним та відповідачем укладено договір найму приміщенням за адресою: [ADDRESS], однак фактично їм користуватися позивач не мав можливості, оскільки там проживали інші особи. Дані обставини сторонами не оспорювались. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не виконала умови договору позики, суд вважає необхідно стягнути з відповідача на користь позивача неповернуту суму боргу за договором позики в розмірі 48307, 20 грн. (еквівалентно станом на 19.06.2014 року 4080 доларів США) та сплачений судовий збір 121,80 грн. Визначаючи суму боргу, яка підлягає до стягнення, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, яка зазначили, що повернула 7000 доларів США, оскільки позивач не погодив дану суму, а відповідач не надала будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень. Доводи представника відповідача про те, що відповідно до ст. 604 ч.2 ЦК України договір позики припинив свою дію та не може бути підставою позову, суд не приймає до уваги, оскільки під час судового розгляду, відповідач зазначила, що частину боргу у розмірі 1500 доларів США повернула ще 26.06.2013 року, тобто до часу набрання чинності договору найму - 01.07.2013 року.

Outcome: approved