Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2000 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у Індустріальному районному у м. Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 924. Від шлюбу дітей не мають. З 2013 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим, просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до ч.1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. З матеріалів справи судом встановлено, що 30 грудня 2000 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Індустріальному районному у м. Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 924. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з 2013 року, сторони не бажають поновлювати стосунки. Ухвалою суду від 14 квітня 2017 року\~ по справі провадження у справі було зупинено\~ на час наданого сторонам строку для примирення. Під час наданого строку для примирення сторони будь-яких заходів до примирення не здійснювали. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, виходячи з взаємовідносин між сторонами, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги всі обставини життя сторін, категоричне небажання позивача зберегти шлюб, суд вважає, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки судових витрат.

Outcome: approved