Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати такою, що відбулася угода купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Фольксваген транспортер» державний номер [NUMBER], укладену 17 січня 2012 року в м.Коростені, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та звільнити його з під арешту. Свій позов позивач мотивував тим, що 17 січня 2012 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Фольксваген транспортер» державний номер [NUMBER] у формі нотаріально посвідченої довіреності. За автомобіль було сплачено кошти , передано технічний паспорт та ключі. Після звернення до МРЕВ з питанням зняття з обліку автомобіля йому було відмовлено так як авто знаходилось під арештом за борги відповідача. Відділом ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції 11.01.2013р. винесено постанову про арешт майна боржника відповідача по справі. При укладенні угоди відповідач не повідомив про наявність в нього заборгованості. Після цього відповідач уникає зустрічей та відмовляється нотаріально посвідчити укладену угоду купівлі-продажу автомобіля. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач отримала кошти за проданий автомобіль, передала ключі і технічний паспорт на авто та уникає зустрічей, ухиляється від укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Фактично було придбано тільки кузов автомобіля і позивач вклав в його ремонт та відновлення в багато разів більше ніж він коштував при придбанні. Відповідач [PERSON] неодноразово належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи але в судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила. Представники третьої особи ВДВС в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності. Проти позовних вимог заперечував. Представники третьої особи - КП «Теплозабезпечення» м.Коростень, КП «Водоканал» м.Коростень, в судове засідання не зявилися, просили розглянути справу за їх відсутності, при прийнятті рішення покладались на розсуд суду. Представник третьої особи - ПАТ «Дельтабанк» неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, але до суду не зявився, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали даної справи у їх сукупності та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено : 17.01.2012р. [PERSON] надала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність терміном на три роки, якою уповноважила його вчиняти юридичні дії і укладати правочини щодо розпорядження і експлуатації на свій розсуд, тобто продати, обміняти, передати в оренду належний їй автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № WV1ZZZ7НZ4Н058905. Також, 17.01.2012 року [PERSON] власноручно склала розписку про те, що вона продала автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] і отримала гроші в сумі 7 000 грн. В подальшому зобовязується укласти договір купівлі-продажу протягом 5 міс яців з дня написання розписки, тобто до 17 червня 2012 року. Відділ ДВС Коростенського МРУЮ повідомив, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 36591079 від 11.01.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь юридичних осіб заборгованості в сумі 123647,95 грн., державним виконавцем 07.09.2012 р. винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони його відчуження. Згідно технічного паспорту та картки арешту АМТ вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] яка є його власником. Таким чином судом встановлено, що сторони фактично домовились про укладення договору купівлі-продажу автомобіля з подальшим його оформленням. Сторони передали один одному майно, технічний паспорт на авто та грошові кошти, чим показали свою волю до вчинення правочину, однак відповідач не бажає проводити оформлення угоди купівлі-продажу так як ухиляється від зняття його з реєстрації та вчинення інших дій повязаних з цим. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною четвертою вказаної норми передбачено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.210 ч.1 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановленим законом. Тобто вказаний договір також підлягав державній реєстрації. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від державної реєстрації даного правочину та має значні борги, суд приходить до висновку про те вона це вчиняє навмисно з власних корисних мотивів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. За таких обставин суд вважає, що права позивача можуть бути захищені шляхом визнання дій відповідача, які полягають в ухиленні від державної реєстрації правочину, неправомірними та визнання такою що відбулася угода купівлі-продажу автомобіля, що не буде виходом за межі позовних вимог. На підставі ст.328 ЦК України за позивачем необхідно визнати право власності на вказаний автомобіль, який витікає з укладеного договору купівлі-продажу. Згідно ст..60 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт з майна може бути знято за рішенням суду, якщо особа яка вважає, що їй належить майно, на яке накладено арешт, а не боржнику. З матеріалів справи слідує, що до 17 червня сторони повинні були укласти договір купівлі-продажу, але через недобросовісну поведінку відповідача цього не зробили. В 2013 році відкрито виконавчі провадження відносно відповідача, а арешт на майно відповідача накладено 07.09.2012 р.. Таким чином, судом встановлено, що арешт на майно [PERSON] накладений Відділом ДВС Коростенського МРУЮ було вчинено пізніше ніж вказане майно стало власністю позивача. Способу реалізувати своє право щодо майна окрім як звільнення майна з під арешту позивач не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved