Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, посилаючись на те, що він є наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування означеною квартирою та зобов`язати відповідача-3 зняти позивача-1, 2 з реєстрації у вказаній квартирі. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач-1, шлюб з якою розірвано 15 серпня 2013 року у вказаному приміщенні не мешкає більш ніж 6 місяців до дати розірвання шлюбу, особистих речей в будинку не має. Крім того, неправомірно, без згоди позивача зареєструвала у вказаній квартирі свою доньку від іншого чоловіка - [PERSON], яка також ніколи не проживала в будинку. Позивач надав заяву згідно якої просить розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач на підставі договору найму житлового приміщення від 02 квітня 2007 року є наймачем житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до довідки Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району № 291 від 08 грудня 2014 року, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] - головний квартиронаймач з 05 квітня 2007 року, [PERSON] - з 05 квітня 2007 року, [PERSON] - з 05 квітня 2007 року, [PERSON] - з 05 квітня 2007 року, [PERSON] з 28 жовтня 2014 року. Згідно з рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено факт спільного не проживання сторін. У відповідності до акту комісії в складі Депутата Черкаської селищної ради, техніків Будинкоуправління №2 Гвардійської КЕЧ району від 12 грудня 2014 року підтверджено факт не проживання відповідача-1 в спірному приміщенні з серпня 2013 року та не проживання відповідача-2 з моменту народження. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач-1 та 2 не проживають більше 6 місяців, а лише зареєстровані в ній. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача-3 вчинити дії щодо зняття з реєстрації відповідача-1 та 2 зі спірного приміщення в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження компетенції відповідача-3 на вчинення означених дій, порушення права позивача відповідачем-3. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Outcome: partial