Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить: стягнути заборгованість за отриману теплову енергію станом на 01.12.2012 року в сумі 7613,17 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач мешкає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду. Між ними та відповідачем було укладено договір про постачання теплової енергії для централізованого опалення та відкрито особистий рахунок на ім'я відповідача № 051599, на підставі чого постачається теплова енергія до його квартири [ADDRESS], а тому просить стягнути заборгованість в сумі 7613,17 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача позов не підтримує та зазначає, що в квартирі відсутні внутріквартирні комунікації, в тому числі система опалення квартири. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи зазначає, що суд розглядає цивільні справи відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Пункт 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач подав до суду письмову заяву, в якій просить застосувати строки позовної давності (3 роки). З матеріалів справи встановлено, [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була продана відповідачкою ще у 2012 році за відсутності теплокомунікаційних мереж, про що було складено відповідний акт ПП «Житло-Сервіс». Відповідно до заяви головного інженера ПП «Житло-Сервіс» від 19.06.2006 року за вих. № 139, КП «Теплокомуненерго» було повідомлене про стан квартири та про відсутність опалення в квартирі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення 7613,17 грн. з урахування індексу інфляції та 3-х відсотків річних задоволенню не підлягає. Оскільки позивачем не було взято до уваги той факт, що відповідач попереджав про відсутність в квартирі теплокомунікаційних мереж та про відсутність опалення, однак з 2006 року КП «Теплокомуненерго» продовжувало нараховувати плату за послуги. Крім того, відповідачем було заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Outcome: dismissed