Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом\~ до відповідача, по якому просить суд зняти арешт та заборону відчуження з ? частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], накладений постановою Першого Приморського ВДВС ОМУЮ\~ від 22.04.2010 року, реєстраційний номер обтяження 9804874. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником нежилого приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 70. До складу нежитлового приміщення розташованого в будинку № 70 по вул. Пантелеймонівській у м. Одесі увійшли дві квартири, а саме: кв. № 57 та кв. № 40. Позивач мала на меті відчужити, належне їй майно, в ході чого їй стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця серії АВ 972060 від 22.04.2010 року накладено арешт та заборону відчуження, належного їй майна. Станом на теперішній час арешт з, належного позивачу, майна не знятий у звязку зі знищенням виконавчого провадження. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом, оскільки наявним арештом права позивача, як власника майна, порушуються. Позивач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача по справі до судового засідання не зявилився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав заяву відповідно до якої просив суд справу розглядати за його відсутності, зазначив, що матеріали виконавчого провадження в рамках якого накладено арешт на майно, належне [PERSON] знищено. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником нежитлового приміщення ( магазину) розташованого в будинку № 70 по вул. Пантелеймонівській у м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 204/04 від 29.02.2000 року, виданим Приморською районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради, зареєстрованим 27.06.2000 року в КП « ОМБТІ». До складу нежитлового приміщення розташованого в будинку № 70 по вул. Пантелеймонівській у м. Одесі увійшли дві квартири, що належать позивачу, а саме: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Позивачу стало відомо, що Першим Приморським відділом виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови державного виконавця Баліка В.І. накладено арешт майна та заборони відчуження серії АВ 972060 від 22.04.2010 року. З відповіді Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси від 07.11.2016 року за № 23893п вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у Першому Приморському відділі ДВС ОМУЮ не перебувало виконавче провадження з примусового виконання відносно [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках не завершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: approved