Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між сторонами 14.12.2011 року укладено кредитний договір №Л69.188.70818 строком на 60 місяців, тобто до 14.12.2016 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 13\~547 грн., зі сплатою 25,25% річних. Станом на 30.10.2015р. відповідач не повернув позивачу отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 24\~325,72 грн. 30.10.2015р. між [PERSON] «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/10-1, згідно умов якого позивач з 30.10.2015р. набув право грошової вимоги за вищевказаним договором кредиту. Останній платіж відповідачем здійснено 28.11.2014р.Станом на 30.03.2016р. заборгованість за кредитом становить 24\~325,72 грн., яка складається з: тіло кредиту 13\~437,58 грн., нараховані та несплачені відсотки та комісії 10\~888,14 грн. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку №29093418870818.980 та розрахунком заборгованості станом на 30.03.2016р. Просить позов задоволити, та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 24\~325,72 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір Л69.188.70818р. від 14.12.2011р., згідно якого Банк надає відповідачу грошові кошти у сумі 13\~547 грн., строком до 14.12.2016р., із платою за користування кредитом 25,25% річних (18 а.с.) 30.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальність «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/10-1, згідно умов якого клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 30.10.2015р., а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за кредитним договором Л69.188.70818р. від 14.12.2011р.(12-17 а.с.) Як вбачається із меморіального ордеру №TR.449369.2943.1652, [PERSON] отримала кредит від ПАТ «Ідея Банк» в розмірі 13\~547 грн. (23 а.с.). Згідно виписки з особового рахунку [PERSON] №29093418870818.980 від 30.03.2016 року №464, відповідачем востаннє було проведено погашення кредиту 28.11.2014 року в розмірі 190 грн. (22 а.с.) Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] від 30.03.2016р., заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.03.2016р. становить 24\~325,72 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13\~437, 58 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями в розмірі 10\~888, 14 грн. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049,1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Крім цього відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 т. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. ПАТ «Ідея Банк» перед відступленням права вимоги новому кредитору [PERSON] «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» свої зобов'язання за договором кредиту виконав, та надав відповідачу кредит в сумі 13 547грн. Згідно договору факторингу від 30.10.2015р. №30/10-1, [PERSON] «ФК «РАНТЬЕ» набув право грошової вимоги з [PERSON] за кредитним договором №Л69.188.70818р. від 14.12.2011р. В той час відповідач, станом на день звернення до суду, своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав. Згідно розрахунку за кредитним договором Л69.188.70818р. від 14.12.2011р року, доданого позивачем до позовної заяви, у ньому міститься інформація про розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.03.2016р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить: 13\~437,58 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10\~888,14 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, що становить загальну суму боргу 24\~325,72 грн. Враховуючи наведене, суд, дослідивши\~\~докази по справі у їх сукупності, вважає, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у добровільному порядку суму кредиту та проценти за його користування платити не бажає, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 13\~437,58 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10\~888,14 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, а всього разом 24\~325,72 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 1378,00 грн. на відшкодування витрат із сплати судового збору.

Outcome: approved