Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.08.2000 року між позивачем та відповідачем Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №565. Від шлюбу з відповідачем народилася донька - [PERSON], [INFO], яка з червня 2013 року проживає разом з позивачем. З урахуванням того, що він має постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, наркотичних засобів не вживає, працює та має стабільний дохід від підприємницької діяльності, що дає змогу створювати належні умови для повноцінного розвитку доньки, вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з ним відповідає її інтересам, буде забезпечувати більш сприятливі умови для її виховання та розвитку. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з донькою та готовий сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Просить суд позов задовольнити, визначити місце проживання доньки з батьком. Відповідач подала зустрічний позов, який під час судового розгляду уточнила та наголосила, що позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини визнає у повному обсязі, не заперечує проти визначення місця проживання доньки з батьком. Одночасно просить суд задовольнити зустрічний позов та визначити наступний порядок у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою кожну суботу кожного місяця з 10 годин 00 хвилин суботи до 10 годин 00 хвилин неділі; систематичні побачення з донькою на канікулах: два останні тижні червня і весь липень місяць, а також половину часу осінніх, зимових та весняних канікул, половину святкових днів. Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечували. Відповідач [PERSON] та представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, проти задоволення первісного позову не заперечували. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, надав також висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON]. Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, відповідача та його представників, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як встановлено матеріалами справи, 18.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON] Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №565, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Від шлюбу з відповідачем народилася донька - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, у якому батьком дитини записано - [PERSON], матір'ю - [PERSON], актовий запис №2346. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до висновку від 13.11.2015 року №597, діючи в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON]. У відповідності до частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таки чином, суд, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також те, що відповідач скориставшись своїм правом, визначеним частиною 2 статті 31 ЦПК України, визнала позовні вимоги у повному обсязі, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей про визначення місця проживання, порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд зазначає наступне. Статтями 141, 153 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У відповідності до частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, враховуючи те, що відповідач [PERSON](позивач за первісним позовом) скориставшись своїм правом, визначеним частиною 2 статті 31 ЦПК України, визнав позовні вимоги у повному обсязі, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей про визначення місця проживання, порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дитини, щодо зустрічі доньки з матір'ю і в інші часи. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв'язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв'язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім'ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню, а також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей про визначення місця проживання, порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною також підлягає задоволенню.

Outcome: approved