Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07.09.2000 року його батько [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з його матір'ю - [PERSON], придбав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] його батько помер. До останніх днів смерті батька вони проживали всі разом в квартирі за адресою: [ADDRESS]. На даний час він одноосібно користується квартирою за адресою: [ADDRESS]. Мати вказаним майном не користується, не слідкує за технічним станом квартири та не сплачує комунальні послуги за неї. За таких обставин він вважає, що право власності на дане спадкове майно має бути визнано за ним, а матері за її частину нерухомості, необхідно виділити грошову компенсацію, тому звернувся з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд стягнути з позивача на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй частину квартири за адресою: [ADDRESS] у розмірі 25 000 грн.; визнати за позивачем право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена, причини неявки суду не відомі. Ухвалою суду від 15 січня 2015 року по справі залучено в якості третьої особи [PERSON]. Третя особа в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час, день розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом публікації оголошення в газеті. Зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2000 року батько позивача [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], придбав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, вказана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] являлася їх спільною сумісною власністю. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. [INFO] помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 16 червня 2011 року. До останніх днів смерті батька, вони проживали всі разом в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] П. п. 3.21 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. На даний час позивач одноосібно користується квартирою за адресою: [ADDRESS]. Відповідач вказаним майном не користується, не слідкує за технічним станом квартири та не сплачує комунальні послуги за неї. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку, він не заявив про відмову від неї. [PERSON], фактично прийняв спадщину, а саме частину квартири, яка знаходилась у власності його батька. На даний час він одноосібно користуюся вказаним майном. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса Третьої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено. Нотаріус зазначив, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно з відповідною реєстрацією. Для отримання свідоцтва про право на спадщину нотаріусу необхідно надати оригінал правовстановлюючого документа з відповідною реєстрацією. Оскільки за життя померлий не звертався до державних органів та не зареєстрував право власності на приватизовану квартиру, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала звернутися до суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено право звернення до суду за вирішенням питання спадкування вищевказаного майна, оскільки позивач не може отримати відповідні документи на право власності і визначення належності зазначеного майна повинно проводитися шляхом визнання права власності за спадкоємцями, які подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину, судовому розгляду не підлягають. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом, з незалежних від нього підстав позбавлений можливості оформити право власності в нотаріальному порядку на спадкове майно, належність якого спадкодавцю документально підтверджена, чим порушені права та законні інтереси позивача. За таких обставин суд, вважає, що позов повністю обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved