Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 6,70 га, кадастровий [NUMBER], що розташована на території Iванівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, яка складається з вказаного вище майна (1/4 частина будинку та вказана земельна ділянка вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року). [PERSON] склала заповіт відповідно до якого заповіла все своє майно Відповідачу [PERSON]. Проте Відповідач спадщину після смерті [PERSON] не прийняла. [PERSON] з моменту народження проживав разом з [PERSON], вважав її своєю бабусею. Позивач прийняв спадщину, адже на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із [PERSON], проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено, мотивуючи це тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 19). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої входить в тому числі: - 1\\4 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який на Ѕ частину належав спадкодавцю та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Чугуївської райдержадміністрації від 18.07.1994 року; - земельна ділянка, площею 6,70 га, кадастровий [NUMBER], що розташована на території Iванівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23.12.2002 року №257 (а.с. 8). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] стала його дружина - [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було. Той факт, що [PERSON] була дружиною [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], так як на підставі ст. 548 ЦК Української РСР вступила у володіння спадковим майном, адже продовжила проживати у вказаному будинку та користуватися земельною ділянкою, однак не оформила на себе спадкове майно. Той факт, що [PERSON] проживала на момент смерті спадкодавця разом із ним, підтверджується довідкою №1217, наданою виконавчим комітетом Iванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 25.06.2003 року (а.с. 9). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з: - Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; - земельної ділянки, площею 6,70 га, кадастровий [NUMBER], розташованої на території Iванівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. 21.10.2002 року [PERSON] склала заповіт відповідно до якого заповіла все своє майно, яке на день її смерті буде їй належати, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, [PERSON]. Заповіт посвідчений 21.10.2002 року секретарем виконавчого комітету Iванівської Ради депутатів трудящих Чугуївського району Харківської області (а.с. 7). Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, згідно статті 1258 ЦКУ право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Таким чином, спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця стала Відповідач по справі - [PERSON]. Проте Відповідач спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, на спадщину не претендує. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦКУ кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців першої, другої та третьої черги після смерті [PERSON] немає. Згідно з ч. 1 ст. 1264 ЦКУ, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Згідно до ст. 3 СК України сім'ю становлять особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права і обов'язки. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. [PERSON] з моменту народження проживав разом з [PERSON], вважав її своєю бабусею, вона замінила йому батьків, як через важкий матеріальний стан вимушені були постійно працювати та не мали можливості поживати з Позивачем. Вони вважали один одного онуком та бабою, вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, які знаходились у будинку. Таким чином, Позивач разом зі спадкодавцем проживали разом однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦКУ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач прийняв спадщину, адже на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із [PERSON] Крім того, Позивач не заявляв про відмову від спадщини. Позивач звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено, мотивуючи це тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved