Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну частку (пай) в КСП «Прикордонник», що підтверджується сертифікатом серії ОД № 0140264, зареєстрованим 30 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] та виданим Ренійською районною державною адміністрацією. За життя померла [PERSON] склала заповідальне розпорядження, посвідчене 15 травня 2002 року, яким заповідала позивачу земельну частку (пай) в КСП «Прикордонник», сертифікат серії ОД № 0140264. У встановлений законом строк позивач не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак фактично вступила у володіння спадковим майном, від спадщини не відмовлялась. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 15 січня 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну частку (пай) в КСП «Прикордонник», що підтверджується сертифікатом серії ОД № 0140264, зареєстрованим 30 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] та виданим Ренійською районною державною адміністрацією. За життя померла [PERSON] склала заповідальне розпорядження, посвідчене 15 травня 2002 року, яким заповідала позивачу земельну частку (пай) в КСП «Прикордонник», сертифікат серії ОД № 0140264. Оскільки спадщина відкрилась до [INFO] , зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. Позивач від спадщини не відмовлялась, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Так, згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ст. 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У встановлений законом строк позивач не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак фактично вступила у володіння спадковим майном, від спадщини не відмовлялась. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 15 січня 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавались на ім`я померлої [PERSON] та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved