Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу 2/100 частини нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 22.07.2002 року придбав у відповідача [PERSON] 2/100 частини нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] . Зазначену угоду було укладено в письмовій формі на універсальній торговій біржі «РІКо-Альянс». Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. На виконання угоди позивач передав продавцю обумовлену ними суму вартості об`єкту нерухомості та отримав взамін ключі від приміщення. Позивач є власником вказаного майна, що підтверджується відомостями КП «Баштанське РБТІ» та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вимогами закону договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був й тому на даний час позивач не може розпорядитися належним йому майном. Оскільки угоду купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, у зв`язку з чим вона є недійною, тому позивач просив про задоволення позову. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. Третя особа, універсальна торгова біржа «РІКо-Альянс», не забезпечила явку свого представника, про час слухання справи повідомлялася за адресою місця знаходження, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою. До суду не надійшло пояснень на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи (світлокопію договору купівлі-продажу №1-52 від 22.07.2002 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс»; світлокопію реєстраційного посвідчення від 02.08.2002 року; світлокопію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно; світлокопію технічного паспорту на нежитлову будівлю), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 22.07.2002 року позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав у відповідача [PERSON] частину нежилого приміщення, розташованого по [ADDRESS] , площею 292,9 кв.м, що становить 2/100 ідеальної частки. Зазначену угоду було укладено в простій письмовій формі на універсальній торговій біржі «РІКо-Альянс». Право приватної власності [PERSON] на 2/100 частини нежилого приміщення, розташованого по [ADDRESS] було зареєстроване 02.08.2002 року в КП «Баштанське РБТІ» та 08.01.2003 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення в судовому порядку тим, що договір купівлі-продажу вказаного майна є недійсним, оскільки не був посвідчений нотаріально, що позбавляє позивача можливості розпорядитися вказаним майном. Оскільки договір купівлі-продажу нежилого приміщення було укладено 22.07.2002 року, то при вирішені вказаного позову слід керуватися положеннями ЦК УРСР (1963 року), норми якого діяли на момент укладення між сторонами вказаної угоди. Відповідно до положень статей 44, 45, 47, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу) повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Комплексний аналіз вказаних положень ЦК УРСР (1963 року) вказує на те, що, за загальним правилом, договори купівлі-продажу нерухомого майна між фізичними особами повинні були укладатися у простій письмовій формі. І лише у випадку укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, така угода підлягала нотаріальному посвідченню. Проте в судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу частини нежилого приміщення, у зв`язку з чим вказана угода на момент її укладення відповідно до положень ЦК УРСР (1963 року) не підлягала нотаріальному посвідченню, що вказує на відсутність установлених законом підстав вважати укладену між сторонами угоду недійсною та свідчить про її дійсність за законом, оскільки вона була укладена у передбаченій законом простій письмовій формі. Вказані висновки суду підтверджуються також дослідженими судом письмовими доказами, відповідно до яких право приватної власності позивача на придбану ним частину нежилого приміщення (2/100 частини нежилого приміщення, розташованого по [ADDRESS] ) було зареєстровано у встановленому законом порядку в КП «Баштанське РБТІ» та 08.01.2003 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що неможливо було б зробити у випадку недійсності договору-купівлі продажу вказаного нерухомого майна. Позивач як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, тобто після укладення між сторонами договору. При цьому, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв`язку з цим є безпідставним посилання позивача на положення ЦК України, оскільки правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу нежилого об`єкту виникли до набрання чинності даним законом, договір був укладений та фактично виконаний на підставі відповідних положень ЦК УРСР (1963 року), тому і оцінка його дійсності має надаватись у відповідності до положень ЦК УРСР (1963 року). За такого вказаний, договір є дійсним за законом та не потребує визнання його дійсним судовим рішенням, оскільки ані положення ЦК УРСР (1963 року) (які не передбачали обов`язкового нотаріального посвідчення даної категорії договорів купівлі-продажу нежилих об`єктів), ані положення ст. 220, 657 ЦК України (які не мають зворотної дії в часі) на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюються. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав, які зумовлюють недійсність укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу 2/100 частини нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] , укладеного 22.07.2002 року в простій письмовій формі на універсальній торговій біржі «РІКо-Альянс» за № 1-52, оскільки, як вказано вище, таки договір є дійсним у відповідності до чинного на час його укладення закону (ЦК УРСР (1963 року)) та не потребує визнання його дійсним за судовим рішенням. На підставі викладеного, ст. 44, 45, 47, 224, 227 ЦК УРСР (1963 року) та

Outcome: dismissed