Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку зустрічей з дитиною. В обгрунтування позову зазначив, що у серпні 2007 році між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. У вересні 2016 році шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю - [PERSON] З часу розлучення відповідач чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, тому він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод і надання права на спілкування та виховання дитини. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 31.08.2017 року №684 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» встановлено такий порядок участі батькові [PERSON] у вихованні [PERSON], [INFO]: перша, третя субота, друга, четверта неділі місяця з 14:00 год. до 18:00 год., щочетверга з 16:00 год. до 18:00 год., канікули за домовленістю з матір'ю дитини. Деякий час відповідач дотримувалась даного порядку і давала позивачу сина, однак вже більше місяця позивач позбавлений спілкування із сином, оскільки відповідач чинить перешкоди у зустрічах з ним. За попередньою домовленістю про зустріч з дитиною, позивач приходить за сином, а відповідач не відкриває двері, не відповідає на дзвінки, на прохання позивача не повідомляє про стан здоров'я дитини та не говорить де він перебуває. Всі намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки відповідач штучно створює обставини, через які він не може бачитись із дитиною. У розумінні відповідача, обов'язки батька полягають лише у наданні коштів. Відповідач не лише позбавляє позивача прав щодо дитини, а й унеможливлює належним чином виконання батьківських обов'язків, які він не може виконувати лише за умови безпосереднього спілкування з дитиною. Позивач зазначає, що його права як батька на сьогодні реалізовані не в повній мірі. В першу чергу він зацікавлений в нормальному розвитку сина, в тому, щоб він ріс фізично здоровим та розвиненим, нормально розвивався психічно. Він, як батько, відповідно до моральних засад суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має з відповідачем рівні права і обов'язки щодо сина [PERSON], але відповідач нехтує правами позивача, порушуючи їх. На підставі наведеного просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у зустрічах з сином, та встановити години та дні зустрічей: перша та третя субота та неділя місяця (з суботи 10:00 год. до неділі 20:00год. з ночівлею по місцю його проживання) з правом забирати його з школи і з дому особисто. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, просила відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради та органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підтримала поданий висновок. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 157 СК України). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 12.09.2016 року (а.с.4) позов [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу задоволено. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 31.08.2017 року №684, встановлено [PERSON] такий порядок участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]: перша, третя субота, друга, четверта неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., щочетверга з 16:00 год. до 18:00 год., канікули за домовленістю з матір'ю дитини. За частинами першою та другою ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.2 ст.15 цього ж Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Звертаючись до суду із позовною заявою, [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, фактично позбавила його можливості виховувати сина та піклуватися про нього, просив не чинити йому перешкод у зустрічах з сином, та встановити години та дні зустрічей: перша та третя субота та неділя місяця (з суботи 10:00 год. до неділі 20:00год. з ночівлею по місцю його проживання) з правом забирати його з школи і з дому особисто. З відзиву відповідача [PERSON]. вбачається, що вона ніколи не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною, а навпаки сама пропонувала йому брати участь у вихованні та спілкуванні із сином. Завжди повідомляє про стан здоров'я дитини та які медичні препарати за рекомендаціями лікаря необхідно купити, однак позивач не реагує. Разом з тим, вказує, що позивач постійно ображав і надалі ображає її, то син почав часом відмовлятись від зустрічей з батьком, шо підтверджується психолого-педагогічною характеристикою на [PERSON] (а.с.18). Порушене відповідачем цивільне право позивача на участь у спілкуванні та вихованні дитини захищене відповідно до встановленого законодавством механізму захисту такого права - шляхом визначення органом опіки та піклування способу його участі у вихованні сина. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що відповідач чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та не виконує рішення органу опіки та піклування, що є підставою відповідно до ст.158 СК України, для звернення до суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На законодавчому рівні не визначений «кількісний» показник терміну «зловживання», однак такий випадок беззаперечно має вплив на загальну характеристику особи. Таким чином, при остаточному визначенні порядку участі [PERSON] у вихованні та в спілкуванні з сином, судом за основу береться той порядок, який був визначений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 31.08.2017 року. Підстав для його зміни зустрічей суд на даний час не вбачає. Приймаючи до уваги обставини справи і враховуючи малолітній вік [PERSON], [INFO], вікові особливості його психоемоційного розвитку, те, що дитина тривалий час проживає з матір'ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, та дотриманий розумний баланс на участь у вихованні дитини між батьками, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Фактично доводи позивача зводяться щодо незгоди у вихованні відповідачем дитини, що не є належним обгрунтуванням поданого позову.

Outcome: dismissed