Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 2700 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.01.2020 становить 64584,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2019 між ним та відповідачем був укладений договір позики за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 700 доларів США на необхідні йому витрати, у зв`язку з переоформленням його автомобіля. Грошові кошти відповідач отримав у повному обсязі до підписання договору. Після сплину строку (п`яти днів) з моменту позичення грошей, а саме терміну повернення коштів, зв`язок з відповідачем пропав. Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, кошти не повертає. Позивач зазначав, що ним на адресу відповідача неодноразово були направлені письмові вимоги про повернення коштів. Вказував, що п.5.2 укладеного між сторонами договору було визначено штраф за порушення умов договору в розмірі 2000 доларів США. Таким чином, в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором, утворилась заборгованість в сумі 2700 дол. США, яка складається із суми боргу в розмірі 700 дол. США та штрафу в розмірі 2000 дол. США. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.02.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 10.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечував проти позову в повному обсязі. Зазначав, що в 2019 році позивач запропонував свої послуги відповідачу у знятті арешту з подальшим переоформленням автомобіля марки Renault Megan, 2007 р., д.н. [NUMBER] з рідної сестри відповідача на самого відповідача. В процесі спілкування позивач запевнив відповідача у тому, що надасть свої юридичні послуги по зняттю арешту з автомобіля, може це зробити за допомогою свого приватного нотаріуса. За свої юридичні послуги позивач запросив у відповідача 700 дол. США, після зняття арешту та переоформлення автомобіля, на що відповідач погодився. Через декілька днів позивач зв`язався з відповідачем та повідомив, що йому необхідні зразки підпису відповідача для того, аби позивач зміг без присутності самого відповідача укласти нотаріальну довіреність, про що він вже домовився зі своїм приватним нотаріусом, якому також буде достатні у копіях паспорт та ідентифікаційний код відповідача, що і зробив відповідач. Давши відповідачу чистий аркуш паперу для підпису, останній поставив свій підпис на ньому, який позивач забрав для вирішення подальших питань вже з нотаріусом. Однак, через декілька днів, після спілкування з матір`ю, відповідачу стало відомо, про те, що його автомобіль не перебуває під арештом. В підтвердження своїх слів мати показала відповідачу документи з ВДВС, з яких встановлено, що арешт був знятий з його автомобіля ще п`ять років тому, що дуже здивувало відповідача, оскільки позивач запевняв його, що переоформити автомобіль неможливо, оскільки його заборонено відчужувати так як на автомобіль накладений арешт. Зв`язавшись з позивачем по телефону, для надання пояснень стосовно того, що останній ввів його в оману та намагався заволодіти шахрайським способом його грошима, відповідач відмовився від послуг позивача та попросив останнього повернути всі документи та зразки підписів, які йому давав для вчинення реєстраційної дії. Однак, позивач запевнив відповідача, що сталося непорозуміння і хвилюватись не потрібно, так як він знищить всі документи, які були надані відповідачем та нотаріальне доручення, яке він вже оформив, за що відповідач сплатив раніше позивачу 2000 грн. Представник відповідача зазначав, що жодного договору позики відповідач з позивачем не укладав та навіть не бачив його. Позивач не давав жодних грошових коштів відповідачу, а суму грошової позики, яка передбачена договором в розмірі 700 доларів США, позивач хотів отримати за свої послуги зі зняття арешту з автомобіля, які відповідач повинен був сплати позивачу після вчинення реєстраційних дій. Відповідач волевиявлення не здійснював, наміру укладати договір позики з позивачем не було, оскільки останній жодних коштів відповідачу не надавав, що свідчить про його недійсність, оскільки він «укладений» шляхом підробки (накладанням на підпис відповідача тексту надрукованого позивачем договору), ввівши відповідача в оману, який підписав тільки один аркуш паперу. Вказував, що жодного доказу про те, що позивач дійсно передавав кошти відповідачу не має. Розписки між сторонами не укладалися, жодним документом не зафіксовано, які саме грошові кошти (їх номінал, серія, дата випуску та ін.) були передані відповідачу. Факт передачі грошових коштів жодним чином не підтверджено. Крім того, представник відповідача вказував, що примірник укладеного договору у відповідача відсутній, а також в самому договорі не вказано відомостей про те, що договір укладено в двох примірниках. Таким чином, в порушення норм цивільного законодавства договір укладений в одному примірнику, що свідчить про його підробку. В результаті шахрайських дій позивача, відповідач звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 09.03.2020. Також зазначав, що відповідач не визнає належними доказами ті папери, які позивач долучив до свого позову, в обґрунтування своїх вимог, а саме договір позики, а тому просить суд виключити його з числа доказів. На підставі зазначеного, представник відповідача просив суд: відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; виключити з числа доказів всі подані позивачем додатки до позову, оскільки ці документи викликають у відповідача сумніви з приводу їх достовірності або витребувати у позивача всі подані ним письмові докази в оригіналах; покласти на позивача всі понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 50000 грн. 23.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Позивач зазначав, що відповідач позичив у нього грошові кошти, на які потреби йому точно не відомо (попередньо говорив, що кошти необхідні на оформлення якогось автомобілю), про що ними 05.12.2019 було підписано договір позики. Відповідно до умов договору, гроші відповідачем у сумі 700 доларів США були отримані ним до підписання договору (згідно п.3.2 договору), отже жодних розписок (доказів) на підтвердження факту отримання коштів в даному разі не треба. Вказував, що в даному випадку є договір позики, підписаний відповідачем. Достовірність підпису відповідач не оспорює. Відповідачем не надано жодного доказу для доведення тих обставин на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Не надано доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин. Договір ніким не визнаний недійсним, немає жодного відкритого кримінального провадження у якому був би встановлений факт підробки чи фальсифікації договору. Також зазначив, що усі заяви відповідача відносно шахрайства та щодо службового підроблення є безглуздими та надуманими. В зв`язку з чим, позивачем було також подано до поліції заяву з даного приводу, а саме про завідомо неправдиве повідомлення відповідачем та його адвокатом про злочин та скаргу на адвоката до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. На підставі зазначеного, просив суд позов задовольнити повністю. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 700 доларів США, які останній зобов`язався повернути одним днем не пізніше 10.12.2019 (а.с. 2). Відповідно до п. 3.2. договору, своїм підписом на договорі позичальник засвідчує. Що грошові кошти від позикодавця він отримав у повному обсязі до підписання цього договору. Вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши відповідачу грошові кошти в сумі 700 доларів США, що підтверджується підписами сторін, які містяться в договорі. Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернув позивачу позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики, на що слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що 05.12.2019 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув у встановлений договором строк суму позики позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 700 дол. США. Відповідно до п. 5.2. договору, при порушенні позичальником строку повернення позики, позичальник повинен сплатити позикодавцю штраф у розмірі 2000 дол. США. Таким чином, в зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 2000 дол. США, відповідно до п. 5.2. договору. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі за № 373/2054/16-ц, якщо в результаті укладення правочину здійснюється передача грошових коштів у іноземній валюті, такі грошові кошти мають бути повернені у тій же валюті. Тому що як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Крім того суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 2700 доларів США. Що стосується заперечень викладених відповідачем у відзиві то суд не приймає їх до уваги, оскільки жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову суду не надано. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписами сторін, які містяться в договорі позики від 05.12.2019. Доводи відповідача про те, що ним подано до поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення від 09.03.2020 з приводу шахрайських дій позивача, щодо підробки документів, не є доказом того, що викладені в позовній заяви обставини є надуманими. Також, дана обставина не є підставою для відмови у позові. Верховний Суд України виклавши свою позицію (Ухвала Верховного Суду України від 11 березня 2009 року) вказав, «що якщо у самому договорі позики зазначено, що позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору то самий договір передбачає, що його підписання Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики. Отже належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника.» Таким чином, факт підписання однією особою договору позики є доказом отримання нею від іншої особи позики». В процесі розгляду справи, стороною відповідача не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про недостовірність проставленого відповідачем підпису, який міститься на договорі позики від 05.12.2019. Будь-яких відомостей відносно того, що договір позики від 05.12.2019 визнаний недійсним, до суду подано не було. Клопотань щодо проведення почеркознавчої експертизи від відповідача не надходило. З огляду на зазначене, клопотання відповідача щодо виключення договору позики від 05.12.2019 з числа доказів, задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 840,08 грн. та про стягнення з відповідача в дохід держави 72 коп. Клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved