Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року квартиру [ADDRESS] визнано об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та його. Також даним рішенням суду визнано за [PERSON] та за ним по ? частини вказаної квартири за кожним. Згідно технічного паспорту, квартира [ADDRESS] має загальну площу 57,2 кв.м., та складається з двох кімнат: кімнати позначеної на плані №4 площею 13 кв.м. з лоджією 3,8 кв.м., та кімнати позначеної на плані №5 площею 17,1 кв.м., а також підсобних приміщень - кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та комори. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2017 встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] житлову кімнату №5 площею 17,1 кв.м., а [PERSON] житлову кімнату №4 площею 13 кв.м., з лоджією площею 3,8 кв.м. Підсобні приміщення - кухню з балконом, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишено в загальному користуванні. Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що між сторонами розділено особові рахунки щодо сплати комунальних послуг, на даний час відповідач разом із сином фактично проживає в кімнаті площею 13 кв.м з лоджією. Факт проживання з ним неповнолітнього сина також підтверджується актом опитування сусідів від 30.11.2017 року. Відповідач не вживає заходи по належному санітарному утриманню житлової кімнати, право користуванню якою за нею закріплено рішенням суду, що підтверджується доданими до позовної заяви фотознімками вказаної кімнати. Також відповідач не бажає добровільно брати участь в утриманні в належному стані і ремонті приміщень загального користування. У зв'язку з цим ним у період 2017- початку 2018 року проведено ремонт приміщень загального користування у квартирі, що підтверджується актом від 19.04.2018, актом виконаних робіт від 29.04.2018 та фотознімками стану приміщень після ремонту, фіскальними чеками та квитанціями оплати за придбання матеріалів та обладнання для проведення ремонтних робіт. Всього ним для виконання ремонтних робіт було придбано матеріалів на суму 50 458 грн. 86 коп., а також сплачено за виконання ремонтних робіт 21 740 грн., а всього на загальну суму 72 198 грн. 86 коп. З метою досудового врегулювання спору позивачем 19.04.2018 відповідачу було направлено лист-попередження з вимогою відшкодування 50% вартості виконаних ремонтних робіт. Відповідач отримала листа 20.04.2018 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, відповідь на лист отримано ним не було, що свідчить про небажання відповідача добровільно врегулювати даний спір. Просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 36099 грн. 43 коп. як половину витрат на ремонт приміщень загального користування у квартирі [ADDRESS]. Також просить судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач надає суду завідомо неправдиву, спотворену інформацію та намагається не законно стягнути з неї половину вартості виконаних робіт, матеріалів, речей та обладнання. Відповідач вважає, що зазначений позивачем ремонт не було необхідності робити, коридор, кухня та балкон вказаної квартири знаходились в нормальному житловому стані, придатному до використання за цільовим призначенням. Меблі, якими було обладнано кухню були в нормальному стані і повністю її влаштовували. Позивач здійснював ремонт без складання фахівцями певної галузі кошторису на проведення будівельних робіт без погодження зазначеного кошторису з нею як із співвласницею приміщень. Позивач не надає суду належного доказу - висновку експерта стосовно стану приміщень, які він начебто відремонтував, та який підтвердив би необхідність проведення ремонтних робіт. Вважає, що виключно фахівець повинен був встановлювати фактичний стан об'єкту спільної сумісної власності та необхідність проведення ремонтних робіт, обсяг необхідних робіт їх вартість та необхідну кількість матеріалів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.06.2018 року провадження у справі відкрито, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Позивач в своєму позові зазначає, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року квартиру [ADDRESS] визнано об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Також даним рішенням суду визнано за [PERSON] та [PERSON] по ? частини вказаної квартири за кожним. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] має загальну площу 57,2 кв.м., та складається з двох кімнат: кімнати позначеної на плані №4 площею 13 кв.м. з лоджією 3,8 кв.м., та кімнати позначеної на плані №5 площею 17,1 кв.м., а також підсобних приміщень - кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та комори. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2017 встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] житлову кімнату №5 площею 17,1 кв.м., а [PERSON] житлову кімнату №4 площею 13 кв.м., з лоджією площею 3,8 кв.м. Підсобні приміщення - кухню з балконом, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишено в загальному користуванні. В той же час в матеріалах справи відсутні зазначені рішення суду, на які посилається позивач, як і не надано позивачем копії технічного паспорту на вказану квартиру. З акту від 19.04.2018 року посвідченого начальником КП «Соснівська СУБ» вбачається, що [PERSON] у період 2017- початку 2018 року проведено ремонт приміщень загального користування у квартирі [ADDRESS]. Факт проведення [PERSON] ремонту приміщень загального користування у квартирі [ADDRESS] у період часу з 20.10.2017 року по 29.04.2018 року, вартість яких становить 21740 грн. підтверджується актом виконаних робіт від 29.04.2018 року. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В даному випадку позивачем не надано до суду жодного доказу з приводу того, що вищевказаними рішеннями суду квартиру [ADDRESS] визнано об'єктом їх спільної сумісної власності, та встановлено порядок користування вказаною квартирою. Натомість в матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 141142453 від 11.10.2018 року в якій зазначено, що ? частина квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 31.08.2018 року на праві власності належить [PERSON], а 1/1 зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2011 року на праві власності належить [PERSON]. Однак, відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила що рішенням суду квартиру [ADDRESS] було визнано об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та її. Також даним рішенням суду визнано за нею та за [PERSON] по ? частини вказаної квартири за кожним. Тому суд вважає, що на час проведення ремонту приміщень загального користування у вказаній квартирі сторони є співвласниками даної квартири. Також відповідач пояснила, що свою частку квартири 31.08.2018 року вона подарувала [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав. Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно змісту ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Статтею 156 ЖК встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не є членом сім»ї власника квартири, а є співвласником даного майна. Тому посилання позивача на вимоги ст. 156 ЖК України, є безпідставними. Відповідно до ч. 1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Таким чином позивачем при здійсненні ремонту приміщень загального користування у квартирі [ADDRESS] не було встановлено фактичний стан об'єкту права спільної сумісної власності та необхідність проведення ремонтних робіт, не визначено обсяг робіт, їх вартість, не надано відповідного висновку експерта щодо стану приміщень, які проведення ремонту, тому суд вважає, що позивач фактично виконав ті ремонтні роботи приміщень загального користування в зазначеній квартирі які вважав за необхідне. Більш того, позивач всупереч вказаної норми ст. 369 ЦК України не погоджував з відповідачем деталі ремонту. Відповідач в судовому засіданні зазначала, що в квартирі [ADDRESS] вона не проживає з січня 2015 року. Зазначене підтверджується актом від 25.06.2015 року посвідченого начальником дільниці КП «Соснівська СУБ». Також відповідач зазначала, що вона проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою самоорганізації населення мікрорайону «Дахнівський» № 1699 від 21.11.2017 року. Посилання [PERSON] на те, що ним 19.04.2018 року було направлено [PERSON] лист-попередження з вимогою відшкодування 50% вартості виконаних ремонтних робіт, як на доказ досудового врегулювання даного спору, однак, відповідь від відповідача не отримав, суд оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи та не підтверджується жодними доказами, що позивач погоджував ремонтні роботи у квартирі у квартирі [ADDRESS] з відповідачем як із співвласником квартири. Позивач на підставу своїх вимог для задоволення позову посилається на надані до позовної заяви копії чеків, та акт виконаних робіт від 29.04.2018 року, на підтвердження вартості зазначеного ремонту квартири. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що зазначені чеки та акт не є належними доказами, оскільки позивач не пропонував відповідачу здійснити будь-які ремонтно-оздоблювальні роботи в квартирі, не погоджував їх деталі, що є порушенням вище вказаних норм Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає що позов до задоволення не підлягає. Постільки позивач являється інвалідом 2 групи та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову, тому суд вважає, що судовий збір в розмірі 704,80 грн. необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed