Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього інфляційні втрати у розмірі 55 865,42 грн, 3% річних в розмірі 8 227,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10 травня 2010 року він з відповідачем уклали договір позики, згідно умов якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 70 000,00 грн, а останній зобов'язувався повернути їх у повному обсязі до 10 червня 2011 року. Проте вищезазначені кошти позивач не повернув, тому рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 15.04.2015 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] борг у розмірі 70 000,00 грн та пеню в розмірі 4 858,52 грн. Однак рішення суду не виконується та борг позивачу не повернуто, тому останній просить стягнути на свою користь за період з вересня 2011 року по травень 2015 року інфляційні втрати у розмірі 55 865,42 грн, 3% річних в розмірі 8 227,40 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання 04.08.2015 не з'явилися, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій борг визнавав та просив суд застосувати строки позовної давності щодо нарахувань збитків за три роки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2015 було встановлено, що 10.05.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), відповідно до якого позивач надав поворотну фінансову допомогу (позику) в сумі 70 000,00 грн, а [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 10.06.2011. [PERSON] не виконав зобов'язань згідно умов договору від 10.05.2010, та не повернув борг [PERSON] (а.с.12-13). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням вищенаведеного та ст. 625 ЦК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з липня 2011 року по травень 2015 року в розмірі 8 227,40 грн у відповідності до розрахунку позивача, який підтверджується розрахунками суду. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 55 865,42 грн суд вбачає за можливе задовольнити частково, оскільки згідно офіційних показників індексу інфляції за період з липня 2011 року по квітень 2015 року та розрахунку суду інфляційні втрати позивача від суми боргу у розмірі 70 000,00 грн за період з 10 червня 2011 року по квітень 2015 року становлять 34 495,30 грн, тому саме таку суму інфляційних втрат необхідно стягнути на користь позивача. Щодо позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надавання безоплатної правової допомоги. Прохання позивача відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 гривень не знаходить свого обґрунтування, та не підтверджено належними доказами, не надано погодинного розрахунку наданої правової допомоги, платіжного підтвердження та акту виконаних робіт, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу. Щодо заяви про застосування строків позовної давності суд вбачає необхідним зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Тому з урахуванням вищезазначеного суд не може застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 427,23 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.3). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625 ЦК України,

Outcome: partial