Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 січня 2007 року померла його мати [PERSON], 23 червня 2016 року помер його батько [PERSON], після їх смерті залишилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у м. Рені Ренійського району Одеської області по вул. Болградська № 75, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 99,80 кв. м, житлова площа 62,60 кв. м, підсобна площа 20,30 кв. м, сараю літ. Д, вбиральня літ. З, гараж літ. Е, огорожі 1-3, 6-7. За життя померла [PERSON] склала заповідальне розпорядження, зареєстроване в реєстрі за № 476 від 02 березня 2004 року, на користь позивача [PERSON] Тому спадкування частини спадщини після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Померлий [PERSON] заповідального розпорядження не залишив. Тому спадкування частини спадщини після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Через деякий час позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 16 вересня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача адвоката [PERSON], в якій вона просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, надала суду заяву, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 04 січня 2007 року померла мати позивача [PERSON], 23 червня 2016 року помер батько позивача [PERSON], після їх смерті залишилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у м. Рені Ренійського району Одеської області по вул. Болградська № 75, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 99,80 кв. м, житлова площа 62,60 кв. м, підсобна площа 20,30 кв. м, сараю літ. Д, вбиральня літ. З, гараж літ. Е, огорожі 1-3, 6-7. За життя померла [PERSON] склала заповідальне розпорядження, зареєстроване в реєстрі за № 476 від 02 березня 2004 року, на користь позивача [PERSON] Тому спадкування частини спадщини після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Померлий [PERSON] заповідального розпорядження не залишив. Тому спадкування частини спадщини після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Через деякий час позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 16 вересня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлих [PERSON] та [PERSON], а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлих [PERSON] та [PERSON] на спірне спадкове майно, спадкоємцем яких є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved