Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 200000 грн., проценти за користування коштам згідно ст. 1048 у розмірі 35 775,35 грн., 3 % річних за користування прострочення виконання зобов'язання у розмірі 7101,37грн. , інфляційні втрати у розмірі 18 260,21 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрі-Лан» із заявою про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 20 000грн. для придбання однокімнатної квартири, які зобов'язався повернути до 30 червня 2017 року. 21 квітня 2017 року товариство видало наказ про надання відповідачу поворотної фінансової допомоги у розмірі 20 000грн., з терміном повернення до 30 червня 2-017 року. Цього ж дня [PERSON] було перераховано кошти у розмірі 20 000грн.. У погоджений строк відповідач коштів не повернув. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 200 000 грн., проценти за користування коштами у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року у розмірі 35 775,35 грн., три проценти річних за період з 01 липня 2018 року по 05 вересня 2018 року у розмірі 7 101,37грн., інфляційні втрати з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року у розмірі 18 260,21 грн., а також судові витрати по справі. 21 грудня 2018 року позивач подав заяву про розподіл судових витрат та просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі і 4798.06грн. та 4050грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач відзив на позов не подавав. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на належне [PERSON] майно, а саме Ѕ частину квартири по вул.Л.Українки,39/31 в м.Тернополі та автомобіль марки DAIMER-BENZ 201, 1988 року випуску, реєстраційний номер 24631ТІ. У судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про слухання справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вимоги ст.ст. 223,280 ЦПК України та згоду позивача на заочний розгляд, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрі-Лан» із заявою про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 20 000грн. для придбання однокімнатної квартири, які зобов'язався повернути до 30 червня 2017 року. 21 квітня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрі-Лан» видало наказ за № 170421/1 «Про надання відповідачу поворотної фінансової допомоги», яким вирішено виплатити фінансовому директору [PERSON] поворотну фінансову допомогу у розмірі 20 000грн., з терміном повернення до 30 червня 2017 року. Грошові кошти 200 000грн. були перераховані позивачем 21 квітня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням за №194 від 21 квітня 2017 року, призначення платежу - поворотна фінансова допомога згідно наказу № 170421/1 від 21 квітня 2017 року. Відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 26.10.2018 року встановлено, що отримувачем коштів у сумі 200 000грн., які перераховані платіжним доручення за №194 від 21.04.2017 року на картковий рахунок №1072178400 з призначенням платежу «Поворотна фінансова допомога» є [PERSON] Факт передачі позивачем відповідачу коштів 21 квітня 2017 року також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків підписаним особисто відповідачем. У строк до 30 червня 2017 року відповідач грошові кошти не повернув. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимогч.ч. 1,2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. В силу вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов 'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач у визначений строк, тобто до 30 червня 2017 року року, поворотну фінансову допомогу не повернув. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 200 000 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився та жодних доказів на спростування тверджень позивача суду не надав. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відтак, розмір процентів за користування коштами за період з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року становить 35 775,35 грн., виходячи із наступного розрахунку: 01.07.2017р.-26.10.2017р.- 200 000*12,5%/100/365*118 днів=8082,1918грн.; 27.10.2017р.-14.12.2017р.-200 000*13,5%/100/365*49дн.=3624,66грн.; 15.12.2017р.-25.01.2018р.- 200 000*14,5%/100/365*42дн.=3336,99грн.; 26.01.2018р.-01.03.2018р.- 200 000*16%/100/365*35дн.= 3068,49грн.; 02.03.2018р.-12.07.2018р.- 200000*17%/100/365*133дн.= 12 389,04грн.; 13.07.018р.-05.09.2018р.- 200 000*17,5%/100/365*55дн.= 5273,98грн. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведеного та невиконання позивачем у строк грошового зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також три процент річних у розмірі 7101,37 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18 260,21грн. за період з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року. Розмір трьох процентів річних за період з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року становить 7 101,37грн., виходячи зі наступного розрахунку: 200 000*3%/100/365 * 432 кількість прострочених днів = 7101,37грн. Суд приймає до уваги заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 18 260.21грн. за період з липня 2017 року по вересень 2018 року, оскільки вони відповідають методиці розрахунку. Індекс інфляції за весь час прострочення з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року складає 1,099 (100,2*99,9*102*101,2*100,9*101*101,5*100,9*101,1*100,8*100*100*100)*200 000-200 000 = 19800), однак приймаючи до уваги заявлені вимоги та розгляд справи лише в межах позовних вимог, до стягнення підлягає сума у розмірі 18 260,21грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 200 000 грн. боргу, 35 775,35 грн. процентів за користування коштами, 7101,37 грн. трьох процентів річних та 18 260,21грн. інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов'язання з 01 липня 2017 року по 05 вересня 2018 року, усього на загальну суму 261 136 грн. 93 коп. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір на загальну суму у 4798,06 грн., з яких 3917,06 грн. за подання позову та 881грн. за подання заяви про забезпечення позову. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Так, відповідно до норм ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги та акту про надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Позивачем на підтвердження понесених витрат надано договір про надання правової допомоги від 17 жовтня 2018 року та акт приймання -передачі наданих послуг від 17 грудня 2018 року. Будь-яких інших документів, які б підтверджували факт оплати вказаних витрат позивачем суду не надано. Оскільки оплата позивачем витрат за надання правничої допомоги не підтверджена належними доказами, підстав для задоволення заяви позивача не має. Відтак, у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial