Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що складається з одної житлової кімнати площею 17.3 кв.м., окремої кухні площею 6.4 кв.м., санвузла площею 2.8 кв.м., коридора 5.5 кв.м., веранди площею 9.5 кв.м., загальна площа квартири 41.5 кв.м., за спадкоємцем за заповітом. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , бабуся позивача, про що було зроблено актовий запис № 1308 від 04.02.2020 року. Під час життя [PERSON] , залишила заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І., який було зареєстровано в реєстрі за № 3-2050 від 21.03.2002 року, згідно якого зробила розпорядження на все майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, та на те що за законом матиме право, в тому числі на належну їй ізольовану квартиру [ADDRESS] , заповідала позивачу, [PERSON] . З спадкоємців першої черги залишилась тільки донька померлої, [PERSON] , третя особа по справі. 28 грудня 1972 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 3945 від 28.12.1972 року, після шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] народився [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено актовий запис № 2614 від 26.10.1973 року. 16 квітня 2020 року у терміни передбачені ч.1 ст. 1270 ЦК України, позивач, [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом до державного нотаріуса Михальової Л.І. Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса, яка була зареєстрована за № 578. На підставі заяви [PERSON] було 16.04.2020 року заведено спадкову справу № 257/2020 щодо майна [PERSON] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] , донька та єдина спадкоємиця за законом померлої [PERSON] , подала до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса заяву, якою відмовилась від обов`язкової долі у спадщині на користь свого сина, позивача по справі [PERSON] 30 вересня 2020 року, [PERSON] , отримав від державного нотаріуса Михальової Л.І. Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, згідно якої нотаріус відмовила [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] через відсутність документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вищенаведену квартиру. Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивач у судовому засіданні участі не приймав, однак його представник надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Заперечень або пояснень по суті позовних вимог до суду надано не було. Третя особа, [PERSON] , надала суду письмові пояснення в яких не заперечувала проти задоволення позову, просила суд розглядати справу у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено актовий запис № 1308 від 04.02.2020 року, що підтверджуються свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS] . Дана квартира належала родині [PERSON] з 18 червня 1979 року на підставі Ордеру № 1371 серії МР від 18 червня 1979 року виданого [PERSON] у складі сім`ї - дві особи: [PERSON] і дружина [PERSON] , згідно рішення виконкому Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеса № 350 від 01.06.1979 року, що підтверджується ордером. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано 27.03.1996 року за [PERSON] в Одеському міжміському БТІ, та зроблено запис в реєстрову книгу № 23к за № 65 стор 60, на підставі довідки ЖБК «Вимпел-2» за № 36 від 11.02.1996 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням БТІ від 27 березня 1996 року. Окрім того, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 27240357 від 07.09.2010 року виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 229882767 від 27.10.2020 року. Крім позивача, спадкоємця за заповітом, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] , яка має право на обов`язкову долю в спадщині. Однак, [PERSON] відмовилися від спадщини після смерті [PERSON] .. Позивач як спадкоємець за заповітом, звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60016857 від 16.04.2020 року. На підставі вказаної заяви про прийняття спадщини була відкрита спадкова справа №257/2020 щодо майна [PERSON] , яка була витребувана судом та досліджена у судовому засіданні. Однак, нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Михальвою Л.І. було надано постанову від 30.09.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено, що [PERSON] не надав документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вищенаведену квартиру. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стосовно вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд виходить з наступного. Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, звернулися до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до спадкової справи №257/2020 щодо майна [PERSON] , яка була витребувана судом та досліджена у судовому засіданні, позивач є єдиними спадкоємцями за заповітом. Спорів стосовно того, що він спадкоємець за заповітом немає. Єдина спадкоємиця за законом є третя особа [PERSON] , яка подала до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Позивач, спадкоємець за заповітом, проживав разом з спадкодавцем з 03.06.2005 року, що підтверджується довідкою № Т5-50470-ф/л від 16.03.2020 року виданої Департаментом надання адміністративних послуг ОМР, тобто [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. У відповідності до ст. ст. 1269, 1297 ЦК України, позивач за заповітом у передбачений законом строк, звернулися до нотаріальної контори з відповідною заявою, а спадкоємиця за законом відмовилися від обов`язкової частки у спадщини, як встановлено з спадкової справи. Таким чином, позивач є єдиними спадкоємцями до майна померлої, та прийняв спадщину. Згідно абз. 39 п. 1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав, обов`язків цивільного характеру. Виходячи із правил ч. 1 ст. 6 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду. Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved