Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.1996 року №763. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 червня 1996 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості » [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір № 763 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, житловою площею 21.3 кв. м. , загальною площею 48.8 кв. м. , який у відповідності до ст.15 Закону України «О товарной бирже» був зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 763 від 12.06.1996 року, який не підлягав нотаріальному посвідченню, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна. На час укладення договору був чинним Закон України «Про товарну біржу» відповідно до якого угоди зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час позивач дізнався, що зазначений договір не є дійсним та необхідно в судовому порядку визнати його дійсність. У судове засідання позивач не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання не з`явився відповідач, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 1996 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості » [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір № 763 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, житловою площею 21.3 кв. м. , загальною площею 48.8 кв. м. , який у відповідності до ст.15 Закону України «О товарной бирже» був зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 763 від 12.06.1996 року, який не підлягав нотаріальному посвідченню, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна. Вказаний Договір не був нотаріально посвідчений, але право власності покупців було зареєстроване в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 13 липня 1996 року, за № 177 кн 173. Сторони нотаріально договір не оформляли, так як працівники біржи запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового Договору. Відповідач також не бажав звертатися до нотаріальної контори. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст..\~8,\~9,\~15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу»\~членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 2000 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2\~ст. 47 ЦК України\~та ст.ст..\~224,\~227 ЦК УРСР\~(в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2\~ст. 220 ЦК України\~(у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1\~ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~та ч.1\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та Законом. Згідно ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2\~ст. 16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Крім визнання договору дійсним позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру. За правилами статті 392 ЦК Українипозов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник\~особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно достатті 328\~ЦК України набуття права власностіце певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт, та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномустаттею 392 ЦК України. Оскільки позивач не набув право власності на квартиру, з відповідною реєстрацією, тому вимога про визнання судом такого права не підлягає задоволенню.

Outcome: partial