Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив наступне. Визнати за [PERSON] право на спадкове майно після смерті батька [PERSON], а саме на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS]. Зокрема, зазначивши в обгрунтуванні, що позивач є спадкоємцем за Законом (ч.1 ст.1241 ЦПК України) нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину, проте, позивач пропустив строк на прийняття спадщини встановлений ЦК України (а.с.67). У письмовій заяві позивач вимоги позову підтримав, просив позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦПК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до положень ст.ст.1270, 1272 ЦК України: для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття; якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (доказів чого не надано). Ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] (а.с.6, 7). Згідно з копією свідоцтва про права власноті від 09 січня 2007 року, у останньому визначено належність на праі власності [PERSON] ? частки двокімнатної квартири [ADDRESS] а.с.10). Згідно з ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. N7 визначено наступне - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, а згідно з ч.1 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. N7 визначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, при цьому, вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини стороною позивача не заявлено, а отже безпідставним є посилання в позові на пропуск строку прийняття спадщини, як на обгрунтування завернення саме до суду з вищевказаними позовними вимогами - без відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину позивачу (як потенційному спадкоємцю за Законом). Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed