Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а саме: з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 20563 гривні 71 копійка, 3% річних в розмірі 1065 гривень 97 копійок, інфляційні втрати в розмірі 29938 гривень 81 копійка та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] у період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. надавались безпосередньо Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 р. №270/270, яким до сфери управління та на баланс позивача передано житловий фонд, рухоме і нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та розташоване Голосіївському районі м.Києва, у тому числі, зазначений будинок. Відповідач у справі є особою, на яку відкрито особовий рахунок приватизованої квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.ст. 322, 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за спожиті послуги за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 20563 гривні 71 копійка, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язання, а також інфляційні нарахування, завдані несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.02.2020 р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи призначено на 16.06.2020, установлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій. В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін та/або їх представників після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України розгляд справи проводиться судом в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за відомостями Комунального концерну «Центр комунального сервісу» (лист від 25.11.2019 р. № 02/01/05-845, а.с.40) власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] , квартира приватизована. Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» створений відповідно до рішення Київської міської ради від 14.05.2015 № 467/1331, віднесений до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відповідно до свого статуту є комунальним господарським об`єднанням комунальних підприємств, які здійснювали діяльність щодо обслуговування житлового і нежитлового фонду та щодо забезпечення надання комунальних послуг власникам/наймачам/орендарям житлового та нежитлового фонду м. Києва, одним з основних напрямків діяльності якого є забезпечення збору платежів від споживачів житлово-комунальних послуг та користь їх виконавців (виробників). З огляду на описані обставини правового статусу Комунального концерну «Центр комунального сервісу», а також факт відкриття особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг приватизованої квартири на [PERSON] , суд приймає в якості належного, допустимого, достовірного доказу лист від 25.11.2019 р. № 02/01/05-845 для установлення особи, зобов`язаної нести тягар утримання приватизованої квартири [ADDRESS] , якою в даному разі є відповідач у справі, який знаходиться у фактичних договірних правовідносинах з позивачем щодо надання житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Наявними в матеріалах справи нормативно-правовими та розпорядчими актами Київської міської ради підтверджується, що будинок [ADDRESS] віднесено до комунальної власності територіальної громади м.Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м.Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», яке було балансмоутримувачем вказаного будинку відповідно до попереднього рішення вказаного органу місцевого самоврядування від 09.09.2010 р. №7/4819, перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва». З 01.05.2015 р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», як балансоутримувач, приступило до управління і здійснює функції з утримання будинку [ADDRESS] . Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги встановлений у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. В силу положень ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За приписами ст. 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 згаданого Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Утримання будинків і прибудинкових територій у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів,норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Невичерпний перелік прав та обов`язків управителя як учасника відносин у сфері житлово-комунальних послуг, наведено у ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до яких віднесено повноваження з укладення договорів з виробниками, виконавцями, споживачами, з контролю за виконанням умов договорів на надання житлово-комунальних послуг, з отримання плати за виконання власних функцій та обов`язки забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Як вказувалося вище обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги встановлений у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також вбачається за наслідками комплексного аналізу чинного законодавства, зокрема, ст. 322 ЦК України (тягар утримання майна), ст. 382 ЦК України (квартира як об`єкт права власності), ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», де закріплено обов`язок власника квартири у багатоквартирному будинку та/або нежитлового приміщення своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги та обов`язок забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку. Як встановлено судом відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, не виконав належним чином свій обов`язок щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг. Невиконання таких обов`язків відповідачем порушує майнові права позивача як надавача таких послуг на отримання їх вартості. Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. відповідачем спожито зазначені послуги у спірний період на загальну суму 23030 гривень 38 копійок. Субсидії та компенсації у спірний період до відповідача не застосовувалися. Надходження грошових коштів в рахунок оплати вказаних послуг мало місце в сумі 2414 гривень 27 копійок і, з урахуванням проведеного позивачем перерахунку боргу минулого періоду (корегування), несплаченою є вартість послуг у сумі 20563 гривні 71 копійка. Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, де, серед іншого, містяться договори про надання послуг і виконання робіт з додатковими угодами і додатками до них (відомості об`єктів, переліки послуг і робіт, дислокації об`єктів житлового фонду тощо), що укладалися позивачем з відповідними контрагентами для забезпечення належного обслуговування та утримання ввіреного йому житлового фонду, зокрема і будинку [ADDRESS] , а саме: договір від 03.08.2015 р. №03/08Д з виконання профілактичних дезінфекційних робіт (дератизація та дезінфекція), договір від 25.01.2016 р. №10 про надання послуг з вивезення побутових відходів, договір від 15.10.2016 №07/10-16Д з надання послуг дезінфікування та витравлювання (код ДК 016-2010 81.29.1), договір від 11.01.2016 №427 про закупівлю послуг дератизації та дезінсекції, договір від 05.01.2017 №2 про надання послуг дератизації та дезінсекції, договір від 20.01.2017 №13 про надання послуг з вивезення побутових відходів, договір від 05.04.2017 № 85 з надання послуг обробки даних (код за ДК 021:2015 72310000-1), договір від 07.02.2018 № 37 про надання послуг дератизації та дезінсекції, договір від 12.02.2018 № 54 про надання послуг з вивезення побутових відходів, договір від 02.03.2018 № 114 з надання послуг обробки даних (код за ДК 021:2015 72310000-1), договір від 10.01.2019 № 17 з надання послуг обробки даних (код за ДК 021:2015 72310000-1), договір від 31.08.2004 №17195 про постачання електричної енергії, договір від 26.12.2016 № 17195-Т117/350 про закупівлю електричної енергії, договір від 13.12.2017 № 17195-Т118/587 про закупівлю електричної енергії, договір від 04.01.2019 № 20114011 ПВ про постачання електричної енергії споживачу. Також на підтвердження обґрунтованості заявленої до стягнення суми основного боргу позивач подав обґрунтований і детальний розрахунок проведених нарахувань та відомості про фактичні та нормативні витрати підприємства у 2015-2019 роках. Доказів того, що відповідач належним чином виконував грошові зобов`язання з оплати вартості зазначених послуг матеріали справи не містять. У листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією №431-363 від 31.10.2019 р., в якій вказував на розмір простроченої заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, налогошував на необхідності їх термінової оплати, зазначав платіжні реквізити для проведення розрахунків, а також повідомляв про можливість проведення реструктуризації боргу й інформував про місцезнаходження центру комунального сервісу для улагодження спірних питань (а.с. 24-25). Відповідь на вказану претензію не надійшла. Приписами ст. 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. У ст. 610 Цивільного кодексу України вказується, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ч. 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі та про наявність спору з грошовими вимогами до нього, не надав суду доказів відсутності заявленої до стягнення суми заборгованості або ж доказів її перерахування на користь позивача, так само як і інших доказів належного виконання грошових зобов`язань з оплати вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р., які надавалися позивачем. Отже, судом встановлено, що позивач протягом травня 2015 - вересня 2019 років надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , тоді як відповідач оплату отримуваних послуг не здійснював, претензій щодо їх якості або відсутності не пред`являв. Вартість наданих і спожитих, але не оплачених послуг за спірний період складає 20563 гривні 71 копійка. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за спірний період становить 1065 гривень 97 копійок, а інфляційна складова боргу - 29938 гривень 81 копійка. Зазначений розрахунок проведено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та не спростовано відповідачем. Таким чином, зважаючи на викладене, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим, оцінивши всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними й обґрунтованими, а обставини, що викладені в позовній заяві - такими, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та не спростовані відповідачем, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору, покладаються на відповідача.

Outcome: approved