Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Першого Приморського ВДВС ОМУЮ, ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 19 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11237659000, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 300 000, 00 дол. США на строк до 19 жовтня 2025 року зі сплатою 11, 9 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] передав відповідно до договору іпотеки №б/н від 19 жовтня 2007 року в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] В порушення умов договору позичальник свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 6 037 594, 80 грн. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Також позивач зазначає, що 02 лютого 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №24389500, якою накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі, і на вищевказаний предмет іпотеки. Разом з тим, державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 27 червня 2013 року, якою також було накладено арешт на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS] Зазначені постанови про накладення арешту на вищевказану квартиру порушують майнові права ПАТ «Дельта Банк», тому позивач просить звільнити вищевказане майно з-під арешту. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, та розглядати справу в заочному порядку. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів Першого Приморського ВДВС ОМУЮ та ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явились, були сповіщені про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. До суду повернулись рекомендовані повідомлення форми Ф-119 про вручення поштових відправлень представнику Першого Приморського ВДВС ОМУЮ 27 жовтня 2014 року, а представнику ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області - 23 жовтня 2014 року. До суду також повернулось поштове повідомлення форми Ф-119 про направлення судової повістки [PERSON] з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Таким чином, згідно вимог ст. 74 ЦПК України, відповідачі про розгляд справи були сповіщені належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11237659000, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 300 000, 00 дол. США на строк до 19 жовтня 2025 року зі сплатою 11, 9 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором [PERSON] відповідно до договору іпотеки №б/н від 19 жовтня 2007 року передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, до ПАТ «Дельта Банк» перейшли всі права, у тому числі і право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] за кредитним договором № 11237659000 від 19 жовтня 2007 року та право звертати стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 28 березня 2012 року. Також судом встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] досягнута домовленість про добровільний продаж предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 11237659000 від 19 жовтня 2007 року. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 6 037 594, 80 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, наданим представником позивача до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте, 02 лютого 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №24389500, якою накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі, і на вищевказаний предмет іпотеки. Крім того, державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 27 червня 2013 року, якою також було накладено арешт на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS] Вищевикладені обставини підтверджуються відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 серпня 2014 року. Зазначені постанови про накладення арешту на вищевказану квартиру порушують майнові права ПАТ «Дельта Банк», виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника є діями щодо звернення на нього стягнення. Згідно ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження має вищий приорітет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 серпня 2014 року вбачається, що заборона на відчуження квартири [ADDRESS] зареєстрована 19 жовтня 2007 року, тобто у зв'язку з укладенням іпотечного договору №б/н. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Згідно із ч. 4, 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки у ПАТ «Дельта Банк» виникло 19 жовтня 2007 року, а оскаржувані постанови були винесені 02 лютого 2011 року та 27 червня 2013 року, тобто після укладення ПАТ «УкрСиббанк» договору іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, державна виконавча служба згідно з вимогами вищевказаної статті не має правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved