Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи виконавчого комітету Панютинської селищної ради м. Лозова Харківської області, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач по справі має неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2015 року діти відібрані від матері без позбавлення її батьківських прав. На даний час діти виховуються в прийомній сім'ї [PERSON] відповідно до розпорядження Лозівської РДА від 15.12.2015 року № 330. Батько дітей записаний зі слів матері, а відповідач [PERSON] з моменту винесення рішення про відібрання дітей з заявою про повернення дітей не зверталася, вихованням дітей не займається, не турбується про їх духовний та фізичний розвиток, не відвідує їх, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, в теперішній час ніде не працює, сімейне життя її не налагоджене, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей. Крім цього просить звільнити позивача від сплати судового збору у відповідності до ЗУ «Про судовий збір», стягнувши його з відповідача по справі. Представник позивача служби у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Кара Я.В. в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує. Представник третьої особи виконавчого комітету Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області в судове засідання не з'явився, але раніше надавав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 25.11.2015 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 25.11.2015 року. Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зі слів [PERSON], що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 16.09.2015 року, виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. 20 листопада 2015 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у відповідача по справі [PERSON] були відібрані діти без позбавлення батьківських прав та стягнуті аліменти на утримання дітей. 15 грудня 2015 року діти [PERSON] та [PERSON] були передані до прийомної сім'ї на підставі розпорядження Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 330 «Про направлення малолітніх дітей на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї [PERSON]». В теперішній час діти знаходиться на вихованні в прийомній сім'ї [PERSON] та [PERSON], які створили належні умови для проживання та виховання дітей і бажають в подальшому залишити їх у своїй сім'ї на правах прийомних дітей. Відповідач по справі не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, за весь час відібрання та влаштування дітей до прийомної сім'ї не відвідувала їх, не цікавиться станом їх здоров'я, не турбується про їх духовний та фізичний розвиток, матеріально їх не утримує, аліменти на їх утримання не сплачує, тобто свідомо відсторонилася від виховання дітей. Згідно висновку служби у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 14 грудня 2016 року є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки вона не спроможна забезпечити належне їх утримання та виховання. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача по справі, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дітей. Суд покладає оплату судового збору на відповідача по справі, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved