Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Посилався на те, що постановою заступника начальника відділу СВ УМВС України в Чернівецькій області було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013270050001185 від 24.12.2013 року за ст.190 ч.4 КК України по факту вчинення [PERSON] шахрайського заволодіння коштами громадянина Сирії [PERSON] у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину та наявністю невирішених цивільно-правових відносин. Зазначив, що 04.12.2013 року він поїхав на склад до с.Зарожани, Хотинського району, де в офісному приміщенні та в присутності ще одного громадянина Туреччини, надав [PERSON] грошові кошти в сумі 70000 доларів США на закупівлю грецького горіха, який, в подальшому, мав бути поставлений йому. Жодних документів із вказаного приводу між ними не складалося, однак вважає, що між ними було укладено усний договір поставки. Під час передачі грошових коштів також були присутні дружина відповідача та охоронець складу. [PERSON] отримав грошові кошти, перерахував їх, однак розписки він не написав, оскільки на той час ніяких суперечок по поставкам товару між ними не виникало, вони довіряли один одному. 09.12.2013 року відповідач без будь-яких попереджень вивіз із складського приміщення горіх, який мав бути поставлений позивачу та горіх, вагою 4,5 тонн, що належав особисто йому. В подальшому, [PERSON] повідомив його, що не може виконати усний договір поставки товару, оскільки вважає, що з ним не розрахувався [PERSON] за поставу горіха ще в листопаді 2013 року. Вважає, що факт отримання грошових коштів [PERSON] та невиконання останнім взятих на себе зобов'язань підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Таким чином, [PERSON] заподіяв йому матеріальну шкоду у розмірі 70000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 697186 гривень. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдану шкоду. Крім того, зазначив, що незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, оскільки у зв'язку з неповерненням коштів він зазнав душевних страждань, у зв'язку з розслідуванням даної справи змушений був постійно перебувати на території України у зв'язку з чим порушені його нормальні життєві зв'язки. Завдану моральну шкоду оцінює в 20000 гривень. На підставі ст.ст.11,16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України просив стягнути з [PERSON] на його користь 70000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 697186 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також просив стягнути на його користь понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що будь-які кошти [PERSON] позивачем не передавались, у договірних відносинах між собою сторони не перебували. Крім того, зазначив, що посилання позивача на постанову органу дізнання від 11.03.2014 року є безпідставним, оскільки факти встановлені нею не є преюдиціальними. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Підстави, умови, порядок відшкодування шкоди встановлені Главою 82 Цивільного кодексу України. Позивач як на підставу своїх вимог посилався на ст.ст. 11,16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, тобто шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; наявність вини завдавача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Як було встановлено судом, постановою заступника начальника відділу СУ УМВС України в Чернівецькій області від 11.03.2014 року було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013270050001185 від 24.12.2013 року, за ст.190 ч.4 КК України по факту вчинення [PERSON] шахрайського заволодіння коштами громадянина Сирії [PERSON] у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину та наявністю невирішених цивільно-правових відносин, в порядку ст.284 п.2 КПК України (а.с.12-13). За змістом ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, посилання позивача в якості доказу на підтвердження факту отримання від нього грошових коштів [PERSON] в розмірі 70000 доларів США та невиконання останнім взятих на себе зобов'язань - на постанову органу дізнання від 11.03.2014 року та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування, не може бути прийняте до уваги судом, оскільки зазначена обставина відповідно до ст.61 ЦПК України не є такою, що не підлягає доказуванню та повинна бути встановлена судом на підставі належних та допустимих доказів по справі під час судового розгляду. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями ч.2 ст.59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Всупереч наведеним нормам Закону, позивачем не було надано доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача, наслідок яких йому було завдано шкоду, а тому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин норм статей 1167, 1168, 1192 ЦК України. Натомість, суд враховує, що [PERSON] у поданій заяві посилався на те, що між ним та [PERSON] склались фактичні договірні відносини по договору поставки, на виконання якого ним було передано відповідачу кошти в сумі 70000 доларів США. Так, відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За змістом ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (стаття 208 ЦК України). Аналізуючи положення зазначених статей, суд зазначає, що договір поставки не є тим правочином, який повністю виконується сторонами у момент його вчинення, а тому його слід вчиняти у письмовій формі. Положеннями частини другої статті 218 ЦК України визначено, що у разі заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Разом з тим, позивачем на підтвердження наявності договірних відносин із відповідачем доказів надано не було. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача в якості доказу на підтвердження вчинення правочину на покази [PERSON], що були дані ним в ході досудового слідства (протокол допиту свідка від 27.02.2014 року - а.с.24-27), оскільки відповідно до положень ст.ст.176, 179, 212 ЦПК України суд заслуховує пояснення сторін безпосередньо під час судового розгляду і лише вони можуть бути прийняті до уваги судом. Крім того, суд зауважує, що згідно норм Закону сторонами договору поставки є фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що сторони є суб'єктами підприємницької діяльності. На підставі наведено, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з [PERSON] майнової шкоди в сумі 70000 доларів США. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Разом з тим, судом не було встановлено факту вчинення будь-яких неправомірних дій відносно [PERSON], внаслідок яких були порушені його права, а отже відсутні докази завдання моральної шкоди позивачу. Враховуючи те, що судом не було встановлено порушення прав позивача, а тому підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати моральну шкоду [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконливого висновку, що [PERSON] не довів наявність умов, передбачених ст.1160 ЦК України для покладення на [PERSON] відповідальності за майнову шкоду, а також підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки порушення його прав судом встановлено не було, а тому вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed