Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.03.2017 року за ним зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: 53600, вул. Музейна (колишня Леніна), 12, с. Великомихайлівка, Покровського району Дніпропетровської області. В даному будинку зареєстрована відповідач [PERSON]. Проте з 25.11.2015 року відповідач фактично проживає за іншою адресою вул. Енгельса, 14, с. Олександрівка, Покровський р-н, Дніпропетровська обл. Згідно ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутністю особою шість місяців. Між тим, відповідач не проживає у вказаному будинку понад два роки. Розгляд справи здійснювався на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, так як клопотання будь-якої зі сторін про інше відсутні. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Третя особа подала до суду заяву в якій прохає справу розглянути без участі представника Великомихайлівської сільської ради та винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Музейна, 12, с. Великомихайлівка, Покровського району Дніпропетровської області. (а.с.7). З копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання, виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] дійсно не проживає у [INFO] з 25.11.2015 року, зараз мешкає за адресою, с. Олександрівка, вул. Енгельса, 14. (а.с. 8). Отже, позивач, відповідно до ст. 12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-78 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. Музейна, 12, с. Великомихайлівка, Покровський р-н, Дніпропетровська обл., відповідач не проживає з 25.11.2015 року. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. \~\~ \~\~

Outcome: approved