Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстраційним № 7030 від 09.11.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем про стягнення на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості, та плати за вчинення виконавчого напису. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 28.05.2020 позивач отримала лист від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, в якому був супровідний лист від 05.12.2019, копія постанови про відкриття провадження № 60794426 від 05.12.2019, супровідний лист від 23.01.2020, копія постанови про арешт коштів боржника від 23.01.2020 ВП №60794426, копія постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 60794426 від 23.01.2020, копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.02.2020 ВП № 60794426, копія виконавчого напису від 19.11.2019. 09.06.2020 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про зняття арешту з карткового рахунку на підставі того, що накладений арешт на рахунок, відкритий для зарахування заробітної плати. Листом від 24.06.2020 позивача було повідомлено, що відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Також зазначено, що арешт з її рахунку, відкритий в АТ КБ «Приват Банк», буде знятий у разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звернення стягнення. Підставою для вчинення виконавчого напису зазначено, що, [PERSON] , [INFO] є боржником за кредитним договором №107592001 від 11.07.2013, укладеним із приватним акціонерним товариством «Банк Форвард». Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.11.2017 року по 12.02.2018 року, за заборгованістю у сумі кредиту - 44393,20 грн; заборгованістю за процентами 292, 21 грн; плати за пропуск мінімальних платежів 0 грн. За вчинення виконавчого напису - 850,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню на користь АТ «Банк Форвард» за виконавчим написом складає 45536, 20 грн. Позивач зазначила, що зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується записами в довідці про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру , працює продавчинею продовольчих товарів відділу продажу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт». Фактичне робоче місце знаходиться за адресою вул.Державна, буд. 6, м. Сватове, Луганська область, 92603. Також у власності має земельну ділянку, яка розташована на території Райгородської сільської ради Сватівського району Луганської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, фактично проживає, працює і є власницею нерухомого майна на території м.Сватове та Сватівського району. Ніколи не проживала, не працювала та не мала жодного майна, у тому числі нерухомого, в місті Києві (за місцем вчинення виконавчого напису та за місцем відкриття виконавчого провадження), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та копією мого паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, вчинений безпідставно та порушує її права на вільне володіння належними їй коштами заробітної плати, та, відповідно, на належний рівень матеріального забезпечення. [PERSON] зазначає, що кредитних договорів, на підставі яких міг би бути вчинений оспорюваний виконавчий напис з відповідачем не укладала, зміни до договору чи узгодження щодо правонаступництва Приватного акціонерного товариства «Банк Форвард» їй до відома не доводили та з нею не узгоджували. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості та відсутності оригіналу кредитного договору. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстраційним № 7030 від 09.11.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем про стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на користь до Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 44686,20 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 850,00 грн. та просить суд стягнути на її користь понесені по справі судові витрати. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області 31.12.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Позивач у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Висловила згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» повторно у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Причини неявки суду не повідомив. Відзив не подавав. Треті особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович; приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до частин 1 та 4 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутність заяв про розгляд справи без його участі, неповідомлення ним про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та відсутність заперечень позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про розгляд справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по справі, в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон Про нотаріат ) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом встановлено, що 28 травня 2020 року позивач отримала поштовим відправленням постанову про відкриття виконавчого провадження № 60794426 від 05.12.2019, в якій було зазначено, що згідно виконавчого напису № 7030, виданого 09.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем, стягнути з боржника [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 45536,20 грн. (а.с. 10). 28 травня 2020 року позивач отримав від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва, Павелків Тетяни Леонідівни лист з копіями документів, що підтверджується трекінгом укрпошти, а саме: супровідний лист від 05.12.2019, копія постанови про відкриття провадження № 60794426 від 05.12.2019, супровідний лист від 23.01.2020, копія постанови про арешт коштів боржника від 23.01.2020 ВП №60794426, копія постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 60794426 від 23.01.2020, копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.02.2020 ВП № 60794426, копія виконавчого напису від 19.11.2019 (а.с. 09-15). На виконання виконавчого напису № 7030 від 09.11.2019 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» приватним виконавцем Павелків тетяною Леонідівною 05.12.2019 було відкрито виконавче провадження ВП № 60794426 від 05.12.2019 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 45 536,20 грн . 09.06.2020 [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про зняття арешту з карткового рахунку на підставі того, що накладений арешт на рахунок, відкритий для зарахування заробітної плати. ( а.с. 33). Листом від 24.06.2020 позивача було повідомлено, що відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Зазначено, що арешт з її рахунку, відкритий в АТ КБ «Приват Банк», буде знятий у разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звернення стягнення(а.с.34). В ході розгляду справи ані відповідачем, ані третьою особою не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості, а саме: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису,чи була повідомлена боржник про наявність боргу. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів Згідно п.1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.1. нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат». Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Такий же висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50 , 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приймаючи до уваги те, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані доводи позивача в цій частині та не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчих написів нотаріусом, заборгованість була безспірною та нотаріусом виконані всі вимоги закону при його вчиненні. Відповідач, який у судове засідання не з`явився, заперечень проти цього не надав. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора та з порушенням вищенаведених положень закону, оскільки доказів зворотного матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved