Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, в якому вказав, що від шлюбу з відповідачем [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON]. Спільне життя не склалося, тому заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, не утримує її, не забезпечує потреби дитини, не спілкується з нею, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, наносив тілесні ушкодження позивачу, її сину [PERSON] і спільній дитині, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з нього на свою користь на утримання доньки аліменти в розмірі 4000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач та його представник, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Вказували на те, що відповідач дійсно не цікавиться життям дитини, не надає матеріальну підтримку, коли приходив до помешкання позивача, влаштовував сварки, які інколи закінчувалися нанесенням позивачу та її сину [PERSON] тілесних ушкоджень. Також, тілесні ушкодження наносилися відповідачем спільній дитині сторін. Тому, з урахуванням встановлених обставин та враховуючи стан здоров'я спільної дитини сторін вказували на правомірність заявлених позовних вимог. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав та вказували на те, що відповідач не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Жодних неправомірних дій відносно своєї дитини він не вчиняв, надавав посильну матеріальну підтримку на утримання дитини. Вказували, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою про що, він вказував при зверненні до служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації із відповідною заявою. Зазначали, що відповідач дійсно має мінливий дохід, розмір якого становить близько 5000 грн. на місяць і оскільки йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, відсутні банківські реквізити позивача, на які можна перераховувати допомогу на її утримання, він таку допомогу і припинив надавати. За вказаних обставин, відповідач визнав заявлені позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1500 грн. на місяць і відмітив, що готовий надавати і більше коштів на дитину, якщо його доходи будуть дозволяти це робити. Представник третьої особи в судове засідання, яке відбувалося 17.08.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Надавав суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Вказував на те, що дійсно, відповідач звертався до служби у справах дітей із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу у спілкуванні з нею однак, така заява не розглядалася по причині відкритого провадження за позовом позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, допитавши заявлених свідків, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи 04.12.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1856. Від зареєстрованого шлюбу, [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач вказує, що відповідач не цікавиться дитиною, коштів на її утримання не надає, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, коли приходив до помешкання позивача, вчиняв сварки під час яких, завдавав тілесних ушкоджень позивачу,її сину [PERSON] та малолітній дитині сторін. Дані обставини свідчать про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. З такими твердженнями позивача суд повністю погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З довідки Оболонського УП ГУ НП України в м. Києві убачається, що 10.11.2015 року, приблизно о 08 год. 30 хв., за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] наніс тілесних ушкоджень позивачу. По даному факту відкрито кримінальне провадження. Постановою слідчого Оболонського УП ГУ НП України в м. Києві від 12.11.2015 року позивача було залучено до кримінального провадження у якості потерпілої. З витягу з кримінального провадження №12017100050006403 убачається, що 07.07.2017 року приблизно о 12 год. за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] наніс тілесні ушкодження гр. [PERSON], [INFO] (сину позивача). З висновку по матеріалам перевірки ЄО №46798 від 01.08.2017 року убачається, що 23.07.2017 року до Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява позивача про те, що за адресою: [ADDRESS] відповідач завдав фізичного болю спільній доньці сторін. В ході перевірки встановлено, що дану подію було зареєстровано в ЄРДР Оболонського УП ГУ НП в м. Києві №12017100050006403 так як вказаний матеріал, містить той самий зміст, що і кримінальне провадження №12017100050006403. З матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами той факт, що відповідач до кримінальної та/або адміністративної відповідальності, на підставі заяв позивача не притягався, і його вину у вчиненні правопорушень встановлено не було. В судовому засіданні була предметом дослідження та обставина, що протягом 2017 року відповідач інколи надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини шляхом поповнення її карткового рахунку. Хоча позивач в судовому засіданні і заперечував щодо призначення наданих коштів та вказував, що такі кошти вносилися відповідачем в рахунок погашення існуючої заборгованості перед нею однак, жодних доказів на спростування позиції відповідача суду не надала. При внесенні вказаних коштів, відповідач не вказував призначення здійсненого платежу. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач у 2017 році інколи надавав кошти позивачу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони фактично ніколи не бачили, що відповідач виконує свої батьківські обов'язки, гуляє з дитиною та надає матеріальну допомогу на її утримання. Вказували на те, що їм, зі слів позивача відомо про наявність конфліктів між позивачем та відповідачем та позивач також розповідала, що в межах вказаних конфліктів, позивач, її син [PERSON] та донька [PERSON] отримували тілесні ушкодження від відповідача. Особисто не були присутні під час описаних подій. Інші обставини їм також відомі зі слів позивача. Вказували на те, що на їх думку відповідач неналежним чином виконує свій батьківський обов'язок по утриманню та вихованню спільної дитини, а дитина сторін, на їх думку боїться відповідача. В судовому засіданні був предметом дослідження висновок органу опіки та піклування від 10.10.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки. Судом було встановлено, що відповідач участі у засіданні комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації не приймав. Було встановлено, що на адресу служби у справах дітей, 22.09.2017 року відповідач направляв заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення часу для спілкування з дитиною. Дана заява не була предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини та її не було враховано під час розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Під час розгляду справи представник третьої особи пояснив, що заява відповідача про участь у вихованні дитини не була взята комісією до уваги, оскільки вона перебувала у іншого виконавця. За таких обставин, суд не може брати до уваги висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 10.10.2017 року, оскільки він здійснений без повного врахування обставин, якими володіла служба у справах дітей на момент засідання комісії. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які були надані учасниками процесу, суд приходить до висновку про те, що хоча відповідач і не в достатній мірі опікується своєю дитиною, не в повній мірі виконуючи свій батьківський обов'язок по її утриманню та вихованню, але його поведінка не свідчить про наявність безумовних підстав для застосування до нього крайнього заходу, про який просить позивач у вигляді позбавлення його батьківських прав. Отже, суд приходить до висновку про те, що стороною позивача надано недостатньо доказів для прийняття судом рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини, тому в цій частині вимог, позовна заява не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини хоча має таку можливість та зобов'язаний це робити. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у її матеріальному забезпеченні, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, її стан здоров'я, виконання відповідачем своїх обов'язків по відношенню до дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. щомісячно з їх подальшою відповідною індексацією. При визначенні розміру аліментів судом враховано думку відповідача, який визнав позовну вимогу в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн. та вказував про те, що хоче та буде надавати і більший розмір матеріальної допомоги на утримання дитини. Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки наявні в матеріалах справи докази таких обставин не підтверджую. Окрім того батьки позивача отримують пенсію у розмірі, визначеному чинним законодавством України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial