Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. При подальшому розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що його племінниця - відповідач [PERSON], є співвласником трикімнатної квартири, розташованої за адресою: бул. Гайдара, 4, кв. 110 в м. Бердянську Запорізької області. Відповідачу належить 1/3 частина квартири, позивач також є співвласником, якому належить 2/3 частини квартири. Позивач зазначив, що вищевказана квартира була отримана його батьком [PERSON] у 1970 році за ордером на батька, на матір позивача, на самого позивача та на його дружину. В 1973 році позивача з дружиною було виключено з ордеру. Позивач вказав, що у 1990 році в квартирі посилилась відповідач дочка його брата [PERSON], який на той час жив в м. Сімферополь. Позивач зазначив, що його батьки забрали [PERSON] проживати до себе, оскільки мати її померла, а жити з батьком було матеріально важко. У 1993 році, коли стало питання про приватизацію квартири батьки позивача включили онуку до її складу, таким чином відповідач стала співвласником вказаної квартири. У 1996 році відповідач вийшла заміж та виїхала з квартири, забравши усі свої речі. Позивач зазначив, що у 2000 році погіршився стан здоров»я його матері [PERSON], вона відчувала себе самотньою у квартирі та позивач з дружиною переїхали до неї. З 2000 року позивач постійно живе в квартирі, зробивши у квартирі капітальний ремонт з заміною каналізаційних і водопровідних труб, встановивши євровікна. Оплачує за квартиру сам, заборгованості по оплаті за комунальні послуги не має. Позивач зазначив, що з 2000 року він жив в зазначеній квартирі як повноцінний господар власник квартири. Відповідач, при виїзді з квартири залишила всі оригінали документів на квартиру та ключі позивачу, сказавши, що вона не претендує на цю квартиру і, що, позивач може розпоряджатися нею на власний розсуд. Позивач вказав, що на сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаній квартирі разом зі своєю родиною та користується нею повністю. Позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонт, оскільки завжди проживає та фактично працює у місті. Позивач вказав, що інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно крім нього немає. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позовних вимог. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 15.05.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори в реєстрі № 3-866 та рішення Бердянського міського суду Запорізької області від 10.02.2000 року позивачу належить на праві власності 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: м. Бердянськ, бул. Гайдара, 4, кв.110. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.1993 року власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: м. Бердянськ, бул. Гайдара, 4, кв.110 є відповідач [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що з 1996 року відповідач [PERSON] з»їхала з квартири, забрала всі свої речі і з 2000 року позивач володіє, користується всією квартирою, сплачує комунальні платежі за всю квартиру, зробив там капітальний ремонт. Цей факт підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків, письмовими доказами, наданими позивачем. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння\~ повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо.\~ По-третє,\~ володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі\~ ст.344 ЦК України і

Outcome: approved