Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за час перебування в шлюбі з відповідачкою в них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , який на даний момент є повнолітнім та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2019 року шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу діти проживають разом з відповідачкою. Незважаючи на те, що він проживає окремо від дітей, як батько він цікавиться їхнім життям, підтримує морально та матеріально, зокрема надає старшому синові [PERSON] матеріальну допомогу. Вказує, що Личаківським районним судом м. Львова 16.04.2019р. винесено судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня звернення до суду 29.03.2019 р. Вважає, що даний розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] підлягає зменшенню з підстав того, що 13 червня 2019 року Личаківським районним судом м. Львова винесено рішення про стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 27.03.2019 р. і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку. Крім того, вказує, що має на утриманні матір похилого віку, яка також потребує матеріального забезпечення і якій він допомагає матеріально. Крім того, його місце праці знаходиться за межами м. Львова, щоденна дорога до роботи становить 60 км., на роботу він їздить на власному автомобілі, що теж потребує додаткових витрат на паливо. З врахуванням наведених мотивів просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 09.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ухвали від 26.09.2019 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позові, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, дали пояснення аналогічні поданому відзиву на позовну заяву також пояснили, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2019 року про стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] оскаржено позивачем в апеляційному порядку, тому його посилання на дане рішення, як на підставу для зменшення розміру аліментів є безпідставним. З приводу утримання позивачем своєї матері похилого віку вказали, що крім позивача у його матері є ще один син, який теж проживає з нею та має такий же обов`язок по її утриманню. Щодо витрат позивача на доїзди до місця праці вказали, що такий є організований адміністрацією Львівської митниці, де працює позивач, з врахуванням наведених мотивів просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що за час перебування в шлюбі позивача та відповідача в них народились діти [PERSON] , [INFO] , який на даний момент є повнолітнім та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України (надалі СК України), дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається з судового наказу, що виданий Личаківським районним судом м.Львова 16 квітня 2019 року (а.с.11) про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня звернення до суду 29.03.2019 р.Цей судовий наказ набрав законної сили, заява про перегляд за нововиявленими обставинами не подавалася. Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, призначених на підставі вказаного вище судового наказу на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Як на підставу даного позову посилається на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2019 (а.с.6-7), згідно якого з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] . Також в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність в нього на утримання матері похилого віку (а.с.9) та на додаткові витрати на паливо, оскільки до роботи він доїжджає на власному автомобілі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В той же час згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З наявної в матеріалах справи довідки про доходи (а.с.66), позивач є працевлаштованим, працює на посаді начальника митного посту у Львівській митниці ДФС, загальна сума нарахованої заробітної плати позивача за період з січня 2019 року по жовтень 2019 року становить 55097 грн.,56 коп. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я. Суд приходить до висновку про безпідставність посилання позивача на стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] згідно рішення Личаківського суду м.Львова від 13.06.2019, оскільки сторони в судовому засіданні ствердили, що дане рішення суду оскаржено позивачем в апеляційному порядку та в законну силу не вступило. Щодо посилання позивача на наявність на утриманні матері похилого віку. Суд не приймає такі до уваги, оскільки позивачем жодних доказів надання ним матеріальної допомоги матері не представив, крім того, з наявного в матеріалах справи посвідчення матері позивача, така отримує пенсію по віку, жодних даних про те, що розмір її пенсії є недостатнім для гідного життя і що вона потребує матеріальної допомоги від позивача суду не надано. Також суд вважає безпідставним посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів, його витрати на пальне, так як до роботи він їздить на власному автомобілі, враховуючи те, що позивач не позбавлений права та можливості добирання до роботи в інший спосіб, зокрема на громадському транспорті. Як зазначалось вище при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. В ході судового розгляду даної справи жодної з наведених вище підстав для зменшення розміру аліментів не встановлено тому виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд не вбачає підстав для задоволення позову і вважає його вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed