Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа департамент реєстраційних послуг по Вознесенівському району Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації за адресою [ADDRESS]. В позовній заяві вказує, що позивач є власником квартири №115, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 80. Дана квартира належить йому на підставі договору дарування від 13.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано у реєстрі за № 396. Відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік, у звязку з чим позивача просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом зняття його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. В судове засідання представник третьої особи не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 13.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано у реєстрі за № 396 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно відповіді АДБ УДМС України в Запорізькій області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] з 2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таке саме положення закріплено у ст. 150 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON]В не мешкає за адресою [ADDRESS] понад рік. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON]В таким, що втратив, право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~Таким чином рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстрації відповідача, а відтак позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Outcome: partial