Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Садівниче товариство «Зоря» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та садовим будинком. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку під ним використовує колишній чоловік її матері - [PERSON], оскільки під час нормальних відносин в їхньому подружжі, її мати - [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] дуже часто там відпочивали разом із друзями. В подальшому, взаємовідносини між її матір'ю [PERSON] та [PERSON] погіршилися, що в подальшому й призвело до розірвання шлюбу між останніми. Після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] добровільно не звільнив садовий будинок та земельну ділянку, продовжує використовувати садовий будинок та земельну ділянку протягом тривалого часу, що належать на праві приватної власності [PERSON]. Тому, просить суд усунути перешкоди у користуванні [PERSON], земельною ділянкою та садовим будинком, шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити дану земельну ділянку. 16 травня 2018 року позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких він просить суд ухвалити рішення суду, яким усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою та садовим будинком шляхом примусового звільнення [PERSON] даної земельної ділянки. Усунути перешкоди у користуванні [PERSON], шляхом примусового виселення [PERSON] з даного садового будинку. До початку відкритого судового засідання представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до довідки з адресно-довідкового підрозділу ДМС УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] востаннє значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Довідкою голови Садівничого товариства «Зоря» зазначено фактичне місце проживання [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до інформації з ВЕБ-сайту Укрпошти, поштові відправлення з повідомленням про дати судових засідань неодноразово були доставлені у відповідні відділення. Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, [PERSON] є таким, що належним чином повідомлений про слухання справи, та у наданий судом строк та станом на 16 січня 2019 року відзив на позов не подавав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідність ч.8 ст.178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, відповідно до Наказу Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва та території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Надано [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 0,0493 га, в тому числі багаторічні насадження площею 0,0493 га, кадастровий номер - [NUMBER] із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91044697 від 03 липня 2017 року за [PERSON] 26 червня 2017 року зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку, реєстраційний номер акта нерухомого майна - 1288171112214, цільове призначення - для індивідуального садівництва. Підставою виникнення права власності є Наказ Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» серія та номер 4-3387/15-17-СГ, виданий 02 червня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35919007 від 29 червня 2017 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності № 91614209 від 10 липня 2017 року за [PERSON] 04 липня 2017 року зареєстровано право власності на вищевказаний садовий будинок, реєстраційний номер акта нерухомого майна - 1293987712214, котрий розташований за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є Витяг державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серія та номер: 91038670. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 36022778 від 06 липня 2017 року. З 06 липня 2016 року в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебував позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частки. Ухвалою суду від 16 лютого 2017 року (під головуванням судді Демидової С.О.) в якості третьої особи було залучено приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області Римська\~A.B. За результатами розгляду провадження в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (третя особа - Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Римська A.B.) про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частки відмовлено. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Враховуючи вищевикладене, відповідач проживає в спірному будинку, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved