Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним: Позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 05.12.2005 року належить квартира [ADDRESS]. Попереднім власником вищевказаної квартири [PERSON] було дозволено проживання у квартирі відповідачу [PERSON] та зареєстроване його місце проживання за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає більше дев'яти років, особистих речей відповідача у даній квартирі не має, однак, як зазначає позивач, останній змушений сплачувати за відповідача комунальні послуги. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. До судового засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. (а.с. 60) До судового засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи від нього до суду не надходило, тому враховуючи, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір щодо житлових правовідносин. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має всі підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути у примусовому порядку позбавлений житла не інакше як згідно законодавства за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням унаслідок відсутності особи понад встановлених строків здійснюється у судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підстав договору дарування від 05.12.2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., зареєстрованого у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 07.12.2005 року. (а.с. 5,6) Також, у судовому засіданні встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою суду довідкою про склад родини та реєстрації. (а.с. 7) За відомостями адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.25) У відповідності до наданої суду відповіді [PERSON] з 14.10.2014 року перебуває на обліку в УПФУ в Приморському районі м. Одеси та отримує пенсію. (а.с. 26) Як вбачається з наданої суду відповіді ВДРАЦС у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 10.06.2015 року №1824/08.127 в архіві відділів державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційних служб територіальних управлінь юстиції м. Одеси та Одеської області актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], починаючи з 01.01.2004 року по теперішній час, відсутній. (а.с. 41) Крім того, у відповідності до наданої суду відповіді Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 30.06.2015 року № 31/17-вх.4892 [PERSON], [INFO] перебував у розшуку не перебуває, інформації щодо притягнення до кримінальної відповідальності не має. (а.с. 43) Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ніяких обов'язків по платі за комунальні послуги не несе, особистих речей відповідача [PERSON] у квартирі не має, реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує житлові права позивача, які гарантовані ч.ч.1,3 ст. 47 Конституції України, на житлову площу у квартирі [ADDRESS] відповідач не претендує, на теперішній час не ставить питання про своє вселення у вказану квартиру або усунення перешкод в користуванні житлом. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 2) з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved