Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 18.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 21.08.2018 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань у розмірі 34348 гривень 12 копійок, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту у розмірі 3892 гривні 06 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 15755 гривень 42 копійки; заборгованість по пені у розмірі 12588 гривень 82 копійки; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1611 гривень 82 копійки. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 34348 гривень 12 копійок та судові витрати у розмірі 1762 гривні. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених у в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про отримання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Відзив та заяви про перенесення розгляду справи до суду ним не подано. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.10.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3.,2.1.1.2.4 договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Уклавши договір кредиту, сторони взяли на себе певні зобов'язання. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. З наданого розрахунку, вбачається, що відповідач, станом на 21.08.2018 року має заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань у розмірі 34348 гривень 12 копійок, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту у розмірі 3892 гривні 06 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 15755 гривень 42 копійки; заборгованість по пені у розмірі 12588 гривень 82 копійки; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1611 гривень 82 копійки (а.с.7-9). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З урахуванням викладеного, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитом в розмірі 3892,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 15755,42 грн., а також заборгованість по пені у розмірі 12588,82 грн. підлягають задоволенню. Що стосується вимог в частині стягнення штрафу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. Оскільки вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача 500 грн. - штраф (фіксована частина), 671,06 грн. - штраф (процентна складова) не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривні, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: partial