Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 13.07.2017 близько 8:30 год у м. Києві на перехресті вул. Басейна та вул. Еспланадна відбулася ДТП за участю транспортного засобу Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] , котрий належить на праві власності [PERSON] та транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2017 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Розмір збитку, визначений звітом СПД « [PERSON] » №6268 від 02.08.2017, становить 144857,20 грн., вартість звіту 1500,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 144857,20 грн., витрати за виконання оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1500,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 05.05.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 05.05.2018, разом з копією позовної заяви з додатками були отримані відповідачем 25.05.2018, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 61). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.07.2017 близько 8:30 год. у м. Києві на перехресті вул. Басейна та вул. Еспланадна відбулася ДТП за участю транспортного засобу Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] , котрий належить на праві власності [PERSON] та транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2017 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП У відповідності до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно звіту СПД « [PERSON] » №6268 від 02.08.2017 визначено розмір шкоди, який становить 144857,20 грн., вартість звіту 1500,00 грн. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст.14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Отже, позивач має право на стягнення з відповідача, розміру шкоди внаслідок вчинення ДТП, незалежно від того чи застрахована відповідачем цивільна відповідальність його транспортного засобу. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається що, реальна вартість втраченого майна, складається зі збитку визначеного звітом СПД « [PERSON] » № 6268 від 02.08.2017 становить 144857,20 грн., вартість звіту 1500,00 грн. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Аналізуючи надані позивачем докази, судом встановлено, що в результаті ДТП реальна вартість завданої шкоди, яка підлягає відшкодуванню складається зі збитку визначеного звітом, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню, в розмірі 144857,20 грн. та вартість звіту 1500,00 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1463,57 грн.

Outcome: approved