Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на перетин лінії розмежування, виїзд за межі України, та повернення в Україну малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2016 року, який рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.12.2018 був розірваний. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу та до літа 2018 року вони проживали разом в місті Южне Одеської області. Однак місце реєстрації позивача - [ADDRESS] , 4. Сімейні відносини між позивачем та відповідачем були припинені влітку 2018 року. З цього часу позивач разом з їхньою донькою проживає в місті Щастя Луганської області в орендованій квартирі, зареєстровані за адресою [ADDRESS] як внутрішньо переміщена особа. Відповідач проживає окремо, в місті Южне Одеської області. На підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 17.04.2019 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Батьки позивача проживають у місті Луганськ за адресою [ADDRESS] . Ця ж адреса є місцем постійної реєстрації позивача. Також у місті Луганськ проживають інші її родичі. Позивач хоче, щоб її дитина спілкувалася з ї родичами позивача, бабусею та дідусем. Місто Луганськ знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна державній владі України. Тому для поїздки разом з дитиною до м. Луганськ необхідно мати дозвіл або довіреність, надані іншим з батьків, тобто відповідачем. Раніше відповідач надавав позивачу такий дозвіл, що підтверджується копією його заяви від 19.03.2018, посвідченої нотаріально. Але зараз строк дії цього дозволу закінчився, і відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд їхньої доньки у супроводі позивача. Тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Вважає, що не надання згоди відповідачем на тимчасовий виїзд дитини на територію міста Луганськ порушує право дитини на спілкування з її родичами. У зв`язку з чим просить суд надати позивачу дозвіл на перетин лінії розмежування, виїзд на тимчасово окуповані території Луганської та Донецької областей, виїзд за межі України та повернення до України з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька, строком на три роки та дозвіл на оформлення проїзних документів дитини. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 22.07.2019 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 30.04.2020 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вищевказаним позовом та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату і місце судового засідання. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином про дату і місце судового засідання, причина неявки до суду не відома, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить слухати справу у його відсутність, не заперечують проти задоволення позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.12.2018 шлюб між сторонами розірваний (а.с.6). Під час перебування у шлюбі [INFO] у них народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7), яка проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідками від 15.08.2018 №0000597232 та №0000597255 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.10-11). Відповідно до ст.ст.141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п.п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч.5 вказаної статті. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків… Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Важливою підставою для задоволення судом позову під час вирішення такої категорії справ є зазначення в позовній заяві країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній державі та доказів відмови батька чи матері у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. Не зазначення даних відомостей, фактично позбавляє одного із батьків дітей можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. Отже, виходячи з положень СК України, ЦК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 №57, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду вважає, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з одним із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення (справа №14-244цс18 від 04 липня 2018 року). Аналогічний висновок міститься у Постанові ВС від 07.11.2018 справа №757/22890-16-ц. Проте, позивач не зазначив конкретний час виїзду дитини за кордон та проміжок перебування дитини в цій державі. Також, суд звертає увагу на те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з одним із батьків може бути наданий рішенням суду лише за умови відсутності згоди другого з батьків. Проте, позивач обмежившись вказівкою у позовній заяві, що раніше відповідач надавав їй такий дозвіл, але строк дії цього дозволу закінчився і відповідач відмовляється надати дозвіл, не надав доказів про звернення до відповідача із проханням надання останнім згоди на виїзд дитини за кордон, а саме на тимчасово окуповану територію Луганської та Донецької областей, із визначенням мети поїздки та відповідного часового проміжку перебування на вказаній території до подання вказаного позову до суду, як і доказів відмови відповідача у наданні такого дозволу, оформленого у встановленому законом порядку на виїзд дитини, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на перетин лінії розмежування, виїзд за межі України, та повернення в Україну малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, за участю третьої особи - орган опіки та піклування Новоайдарівської районної державної адміністрації Луганської області необхідно відмовити.

Outcome: dismissed