Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що 29 вересня 2011року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNAIG. 12062.001. Відповідно до п.п. 1.1-1.4 договору банк зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді строкового кредиту у розмірі 206 820,00грн. на споживчі потреби строком до 28.09.2018року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8%річних. Відповідач зобовязався щомісячно , в період сплати передбаченої договором, надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленому графіком погашення, зазначеного в п. 2.5 договору. Банк виконав свої обовязки згідно приписів договору у повному обсязі. Однак відповідач свої зобовязання, передбачені договором , не виконує, у звязку з чим станом на 01.04.2015року існує заборгованість в загальній сумі 177069,49грн, а саме, поточна заборгованість по тілу кредиту 129 837,00грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту 27 489,51грн, поточна заборгованість по процентам 1 889,81грн, прострочена заборгованість по процентам 15 999,51грн, пеня 1 854,02грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву , в якій просять розглядати справу без їх участі. На позові наполягають. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні визнали факт укладання договору і наявність простроченої заборгованості. Але вважають, що в позові необхідно відмовити через те, що заборгованість виникла під час воєнних подій в регіоні. Вона вимушена була виїхати з дитиною. Коли повернулася і почала далі працювати, в її бізнесі змінилося фінансове становище. На сьогодні вона не має можливості сплачувати суму відповідно графіку, оскільки не заробляє таку суму. Вона неодноразово зверталася до банку про реструктуризацію заборгованості, просила їх переглянути розмір щомісячного платежу за договором в бік його зменшення. Але банк її прохання ігнорує. Представник відповідача вважає, що банк взагалі не мав право нараховувати їй неустойку згідно Закону України від 02.09.2014року № 1669 - VII, при звернені до суду мав поставити також вимогу про розірвання договору, але такої вимоги не ставить. Крім того, банк мав врахувати вимоги ст. 258 ЦК України, згідно якої пеня нараховується за рік, а банк здійснює нарахування пені за договором з кінця 2013року, що є більше року. Суд , дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 29 вересня 2011року укладено кредитний договір №1KAPNAIG.12062.001 , згідно якому Банк надає відповідачу у тимчасове, платне користування грошові кошти в сумі 206 820грн до 28 вересня 2018року, з процентною ставкою за користування кредитом 16,8% річних. Період сплати кредиту , процентів з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору. Щомісячна сума до сплати 4203грн. При несплаті кредиту, процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими. (а.с.12,15) Відповідно до п. 4.2.1 договору Відповідач зобовязалась здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с.13). Згідно п. 6.1 договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що зазначена в п. 1.1.3 договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Згідно п. 6.3 договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. (а.с. 13) Суд встановив, що відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови кредитного договору щодо погашення кредиту і процентів за ним у звязку з чим, станом на 01.04.2015року виникла заборгованість у загальній сумі 177 069,49грн. в тому числі: поточна заборгованість за кредитом 129 837,00грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 27 489,15грн; поточна заборгованість по процентам 1889,81грн, прострочена заборгованість по процентам 15999,51грн; пеня , яка нарахована за період з 12.12.2013року по 01.04.2015року, 1854,02грн. (а.с.3-11). Розмір заборгованості по тілу кредиту та процентам відповідач не оспорює. Оскільки відповідач не виконує умови договору щодо повернення кредиту, процентів, суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту 157 326,15грн, і процентам 17 889,32грн, підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Також з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення умов кредитного договору, відповідно до п. 6.3 кредитного договору , але суд вважає що розмір пені має бути зменшений. Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. Відповідно до ст.264 позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до боржника, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивач звернувся до суду з позовом 14 квітня 2015року. Із розрахунку заборгованості, який доданий позивачем, вбачається, що пеня відповідачу нараховується з 12 грудня 2013року, що перевищує термін, зазначений в ст. 258 ЦК України. Пеня за період з 14 квітня 2014року по 01.04.2015року становить 1517,02грн, з розрахунку 1854,02грн - 337грн, де 1854,02грн, пеня станом на 01.04.2015року, 337грн пеня, яка нарахована станом на 14.04.2014року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1517,02грн. Загальна сума до стягнення становить 176732,06грн. Суд не погоджується з думкою представника відповідача , що позивач взагалі не мав підстав для нарахування пені. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, доручено Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону: забезпечити прийняття відповідно до своєї компетенції нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014року № 1053-р На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, але дію цього розпорядження було зупинено згідно з Розпорядженням КМ № 1079-р від 05.11.2014року. На день розгляду справи дія розпорядження №1079-р від 05.11.2014року про визначення населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція не відновлена, таким чином, суд вважає, що підстав для не нарахування відповідачу пені у період з 14.04.2014року до 01.04.2015року не було. Суд не погоджується з думкою представника відповідача, що банк зобовязаний в позові поставити вимогу про розірвання кредитного договору. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь державного бюджету м. Дружківки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1767,32грн (1% від задоволеної суми позову).

Outcome: partial