Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису, вчиненого 18.05.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3900, про звернення стягнення на транспортний засіб «Сітроен» д.н. [NUMBER], таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при вчиненні виконавчого напису відповідачами були порушені вимоги Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який є спеціальним законом і регулює порядок стягнення на рухоме майно, а саме транспортні засоби, в порядку досудового врегулювання спору. В ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.07.2011 р між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Кредитний договір № 700АІ10110714001, відповідно до умов якого позивач отримав кредит на строк до 14.07.2017 р. для придбання транспортного засобу «Сітроен» д.н. [NUMBER]. Забезпеченням виконання зобов»язань Позичальника за цим договором є застава придбаного транспортного засобу. 24.01.2008 р. між сторонами також був укладений Договір застави транспортного засобу «Сітроен» д.н. [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.. за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3900, про звернення стягнення на транспортний засіб «Сітроен» д.н. [NUMBER], що належить [PERSON], з метою задоволення вимог Банку в розмірі 205507,79 гривень. У відповідності зі ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 p., для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Згідно з Законом України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов»язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, як визначено в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст.6 ЦК України сторони в договорі, можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Тобто, положеннями зазначеного закону не передбачено звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису. Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Зазначені висновки містяться також в ухвалі Верховного Суду України № 6-89/цс14 від 09.07.2014 р., відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у вчиненні виконавчого напису за № 3900 про звернення стягнення на транспортний засіб «Сітроен» д.н. [NUMBER], що належить [PERSON], необхідно було відмовити, оскільки положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», які були чинні на момент виникнення між сторонами у даному спорі правовідносин, не містили положень щодо можливості задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса. З урахуванням викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved