Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути заборгованість за укладеною генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості б/н від 17.03.2016 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 37 240,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 17.03.2016 року між позивачем та відповідачем був укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 37 240,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 20.10.2016 року відповідач має заборгованість - 47 311,92 грн., яка складається з наступного: 36 920,60 грн. - заборгованість за кредитом; 3 772,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 371,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 247,26 грн. - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. На даний час відповідач свої обов'язки за укладеною генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості б/н не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки, на день розгляду справи, відповідачем не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та комісії за користування кредитом відповідно до положень укладеної Генеральної угоди, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 247,26 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції, а тому вимоги Банку про стягнення штрафів не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial