Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 27.02.2018 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» укладено договір фінансового лізингу № 02190. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобовязання придбати автомобіль марки SKODA OCTAVIA, у власність та передати у користування позивачеві на строк та на умовах, передбачених договором. 28.02.2018 року позивач сплатив авансовий платіж в розмірі 50000 гривень. Але станом на час звернення до суду відповідач не надав автомобіль позивачу без пояснення причин. На думку позивача даний договір є недійсним, оскільки в супереч вимогам ст. 799 ЦК України він не був нотаріально посвідчений, предмет договору не було визначено індивідуальним ознаками, в супереч вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір містить несправедливі умови (зокрема, відсутня відповідальність відповідача за порушення умов договору, наявність лише у відповідача права на розірвання договору в односторонньому порядку). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). До суду не надходило відзиву на позов. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору фінансового лізингу №02190 від 27.02.2018 року; копію квитанції від 28.08.2018 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову частково. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 27.02.2018 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №02190, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати автомобіль марки SKODA OCTAVIA та передати його у користування позивачеві на строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 4-10). 28.02.2018 року позивачем сплачено авансовий платіж в розмірі 50000 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.12). З пояснень позивача судом встановлено, що на час звернення до суду відповідач не передав автомобіль позивачу, при цьому без жодних пояснень. Дані обставини стороною відповідача не спростовані. Згідно із ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. А оскільки відповідно до п. 1.1 предметом договору фінансового лізингу № 02190 від 27.02.2018 року, є транспортний засіб, то до відносин які виникли між сторонами слід застосовувати положення ЦК України про найм (оренду) транспортного засобу. Частина 2 ст. 799 ЦК України зазначає, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. В супереч зазначеному, спірний договір не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, укладений між сторонами, одна з якої є фізичною особою, договір фінансового лізингу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 січня 2017 року по справі № 6-6486цс16. П. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. З урахуванням встановленних судом обставин, які свідчать про нікчемність вказаного правочину, відсутня необхідність встановлювати інші обставини, які можуть свідчити про недійсність даного правочину як оспорюваного, а тому констатувавши його нікчемність в суда немає необхідності в оцінці вказаного нікчемного правочину на відповідність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі підстави недійсності стосуються оспорюваних правочинів. Таким чином враховуючи, що оспорений позивачем правочин є нікчемним (недійсним в силу закону) відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання його судом недійсним. В свою чергу вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 50000 грн. авансового платежу підлягають задоволенню, як доведена та обгрунтована, оскільки вона стосується застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial