Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 392,60грн. В обґрунтування позову зазначив, що 24.09.2006р. він уклав з відповідачем кредитний договір № HAEHRK11320069. Відповідно до якого банк видав кредит у сумі 6470грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, відповідач звернувся до суду про видачу судового наказу, який винесено 11.06.2007р. Згідно судового наказу з позивача стягнуто на користь банку заборгованість та судові витрати в сумі 8158,98. Судовий наказ ним отримано 10.07.2007р. та виконано 19.07.2007р. у повному обсязі. Між тим, відповідачем з 2013р. проводилось списання грошових коштів з його поточного карткового рахунку і 05.11.2014року та 06.11.2014року. Безпідставно списано на суму 260,56грн. та 132,04грн. відповідно, а всього: 392,60грн. Таким чином відповідачем підлягає поверненню 288грн.38коп. зайва списаних за листопад 2014року. З посиланням на ст.26 Закону України «Про оплату праці», якою встановлені обмеження розміру відрахувань з заробітної плати, вважає, що банк незаконно списав вказану суму з його рахунку. Позивач в судовому засіданні вимоги позву підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день та час судового засідання був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено, що 24.09.2006р. між сторонами укладено кредитний договір № HAEHRK11320069, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6470грн./а.с.4-5/. У зв'язку із виниклою заборгованістю, 11.06.2007р. Московським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ, на підставі якого з [PERSON] стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41грн. з судовими витратами в сумі 40грн.50коп. /а.с.6/. 19.07.2007р. з боку позивача у повному обсязі сплачено суму заборгованості на підставі судового наказу, що підтверджується квитанцією №52 від 19.07.2007року /а.с.7/. Також встановлено, що відповідачем 05.11.2014р. списано 260,56грн. та 06.11.2014р. списано 132,04грн., тобто одноособово стягнуто з позивача, шляхом списання з картки особистого рахунку 392грн.60коп. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014р. визнано кредитний договір № HAEHRK11320069 від 24.09.2006р., укладений між сторонами припиненим з 19.07.2007року. Ухвалами апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014р. та Вищого спеціалізованого суду України від 19.11.2014р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014р. визнано законним та обґрунтованим. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. Так ч.1 цієї статті визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Отже, суд на підставі вищезазначеного, прийшов до висновку, що з боку [PERSON] належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором, шляхом виплати заборгованості 19.07.2007р., а Законом України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру відрахувань, а тому відповідачем безпідставно списано грошові кошти в сумі 392,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved