Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що під час дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) винним в якій за рішенням суду було визнано відповідача, забезпеченому позивачем транспортному засобу були спричинені механічні пошкодження. В подальшому позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування, у зв'язку з чим в останнього виникло право вимоги, про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, який добровільно здійснити такий розрахунок відмовився. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 69/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.10.2014 року у м. києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Raw-4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], транспортного засобу «Toyota Corolla» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Audi А4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. В результаті зазначеного ДТП, автомобіль марки «Toyota Raw-4» д.н.з. [NUMBER], який застраховано позивачем /а.с. 4-14/, під керуванням водія [PERSON], отримав механічні пошкодження. Відповідно довідки ОДАІ та постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2014 року, відповідача визнано винним у зазначеному вище ДТП /а.с. 19,22/. Згідно ч. 4 ст. 61 цивільно-процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зазначене ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобілю, було складено звіт № 5210 від 03.11.2014 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого автомобілю марки ««Toyota Raw-4» д.н.з. [NUMBER], склав 88612, 81 грн. /а.с. 43-54/. Відповідно до умов договору страхування, позивачем було сплачено страхове відшкодування, відповідно до платіжного доручення № 26899 від 05.11.2014 року у розмірі 88612, 81 /а.с. 55/. Відповідно до п.41.1 «г» ст. 41 ЗУ «про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах визначених ЗУ №Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» у разі її заподіяння учасником бойових дій та інвалідом війни, що визначені законом, інвалідом 1 групи, який особисто керував належним йому транспортними засобами, а також особою, що керувала транспортним засобом, належним інваліду 1 групи, у його присутності. 02.02.2015 року позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 23013 до МТСБУ. 21.04.2015 року МТСБУ сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі ліміту 50000 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача у ДТП встановлена, позивачем здійснене страхове відшкодування страхувальнику, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми завданої ним шкоди, яку останній добровільно відшкодувати на бажає. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved