Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатись, мотивуючи тим, що відповідач, згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.02.2003 року є батьком позивача. З грудня 2020 року батько перестав виконувати усі обов`язки щодо утримання позивача і переїхав жити у інше місто. Разом з тим, з 01.09.2018 року позивач навчається на денному відділенні Відокремленого структурного підрозділу «Технологічно - промисловий фаховий коледж Вінницького аграрного університету» за спеціальністю «харчові технології». Після досягнення позивачем повноліття, відповідач ухиляється від його утримання та матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатною особою, може працювати та отримує дохід. Позивач, продовжує навчання на стаціонарному відділенні у навчальному закладі, стипендії не отримує та не має можливості працювати, ніякого джерела доходів не має. Тому, звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі Ѕ частини усіх доходів відповідача до досягнення 23-х років за умови, що позивач буде продовжувати навчання. В судове засідання позивач не з`явився, але подав до суду заяву у якій уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути аліменти на своє утримання з відповідача у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача. Розгляд справи просив провести у його відсутність. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, але подав до суду заяву у якій зазначив, що уточненні позовні вимоги позивача визнає та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 1/3 частини його доходів. Розгляд справи просив провести у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що уточнені позивачем позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач, згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.02.2003 року є батьком позивача (а.с. 7). На даний час позивач навчається на денному відділенні Відокремленого структурного підрозділу «Технологічно - промисловий фаховий коледж Вінницького аграрного університету» за спеціальністю 181 «Харчові технології». Термін навчання з 01.09.2018 року по 31.01.2022 року (а.с. 8). Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами у справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги ті обставини, що на утриманні відповідача інших неповнолітніх та непрацездатних осіб не перебуває. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] від 12.02.2021 року, загальна сума його доходу за період з липня 2020 року по грудень 2020 року становить 73929,63 грн. (а.с. 6). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що сума аліментів в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, яка буде стягуватись на утримання повнолітнього сина на період його навчання в учбовому закладі, але не більше ніж до 23-річного віку, буде обґрунтованою і законною. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн., оскільки позивач при подачі позову звільнений від його сплати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved