Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 01 травня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики , відповідно до якого, відповідач отримала від нього 229 650 доларів США з оплатою 2% в місяць (24% річних) по наростаючій системі обрахунку, із встановленим терміном повернення через 6 місяців, з можливістю пролонгації договору. Він, позивач, неодноразово звертався до відповідача про повернення йому коштів, однак жодних документів щодо пролонгації договору позики між ними підписано не було. Відтак, згідно договору - ролзписки, останнім днем повернення коштів було 30.11.2013 року. Станом на 08.09.2014 року сума заборгованості відповідачем не повернута та з урахуванням офіційного курсу НБУ становить 2944113,00 грн. Крім того, вважає, що відповідно до умов ст.. 625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції, стягненню із відповідача підлягає сума в розмірі 353 293,52 грн. та 68 238,89 грн. у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми. Просить стягнути із відповідачки заборгованість за договором позики та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомила про причини неявки, хоч належно була повідомлена про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у її відсутності суду не надіслала. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності, згідно ст.ст. 169 , ч.4 ст. 224 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача та з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, що випливають з договору - розписки, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити , виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 01 травня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який оформлено розпискою, та відповідно до якого, відповідач отримала від позивача 229 650 доларів США з оплатою 2% в місяць (24% річних) по наростаючій системі обрахунку, із встановленим терміном повернення через 6 місяців з моєливістю пролонгації договору. Однак, у передбачений договором строк відповідач коштів не повернула, на звернення позивача щодо повернення коштів не реагує, уникає зустрічі та виконання взятих на себе зобов'язань. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України , на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми ,або визначеної кількості речей. На підтвердження укладеного договору позики , представник позивача представив суду оригінал договору позики - розписку, яка судом долучена до матеріалів справи. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, за предметом, строком, способом та іншими елементами. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та відповідний розмір процентів, що встановлений договором. Суд приймає розрахунки позивача , відповідно до яких: індекс інфляції за прострочення виплати за весь час прострочення за період з 01.12.2013 року по 08.09.2014 року становить 353293, 52 грн. а три відсотки річних за прострочення виплати з 01.12.2013 року по 08.09.2014 року становить 68238,89 грн. Враховуючи вищенаведені обставини, зважаючи, що строк дії договору позики, укладений між сторонами у справі закінчився, проте відповідач в порушення умов договору не повернула позивачеві суму позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають задоволенню. Також, у відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, а саме: кошти на оплату судового збору у розмірі - 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири ) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved