Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 17.11.2005 уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Снятинською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис за № 14. Від даного шлюбу у них 30.05.2006 народилась дочка [PERSON]. Вказує, що протягом часу спільного проживання з відповідачем подружнє життя не склалось, виникали постійні сварки та непорозуміння. В її відношення до нього відсутні почуття поваги та кохання, їхні погляди та інтереси різні. Разом з відповідачем вони не проживають разом уже шість років. З цього часу кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Вони зовсім не спілкуються, не підтримують жодних відносин, що свідчить про відсутність подружніх стосунків між ними. Вважає, що подальше збереження шлюбу між ними є недоцільним та суперечить інтересам кожного із них. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутності, позов підтримує, судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] Маряна Мирославівна (до одруження Гірчак) 17.11.2005 уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Снятинською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис за № 14. (свідоцтво про шлюб серія І-СГ № 020578). Від даного шлюбу у них 30.05.2006 народилася донька [PERSON]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ст. 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved