Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2005 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №5-2423 домоволодіння №175 по вулиці Онезькій в місті Дніпропетровську належить позивачу по справі. Однак до теперішнього часу всупереч вимогами зазначеного свідоцтва, в домоволодінні зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який є братом чоловіка позивача. Оскільки реєстрація останнього перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні її власністю, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням №175 по вулиці Онезькій в місті Дніпропетровську; зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача [PERSON] в домоволодінні №175 по вулиці Онезькій в місті Дніпропетровську. Позивач у судове засіданні не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши суду письмову заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, надали заяву з проханням слухати справу у їх відсутність та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2005 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №5-2423 домоволодіння №175 по вулиці Онезькій в місті Дніпропетровську належить [PERSON]. В даному домоволодінні зареєстрований [PERSON]. Однак в будинку не мешкає з 2014 року без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням домоволодінням №175 по вулиці Онезькій у місті Дніпропетровську. Щодо позовних вимог про зобовязання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обовязків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial