Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 2002 року відповідач отримав у спадок сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0554115, ОД № 0291700, які було зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 710, №709, масив № 12, ділянки № 39, № 40, про що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія ВАА № 371148. На підставі вказаних правовстановлюючих документів відповідачу було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що свідчить розпорядження Ренійської районної державної адміністрації № 340/А-2017 від 17 жовтня 2017 року. У відповідності із вказаним розпорядженням було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], яку було затверджено розпорядженням № 34/А-2018 від 07\~лютого 2018 року , у звязку з чим виділено в натурі та передано у власність земельну ділянку площею 4,8014 га, кадастровий номер 5124182400:01:006:0532. Право власності на земельну ділянку площею 4,8014 га, кадастровий номер 5124182400:01:006:0532, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, адреса - Одеська область, Ренійський район, Нагірненська сільська рада, зареєстровано за відповідачем 21 лютого 2018 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 114776510. Відповідач є громадянином [PERSON] Республіки, про що свідчить паспорт громадянина [PERSON] Республіки LV 4207954, виданий Лієпайським відділенням управління у справах громадянства і міграції 28 лютого 2013 року і у відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України, як іноземець, який набув у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, він повинен здійснити відчуження цих ділянок. 28 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування, за яким відповідач передав безоплатно у власність позивача вищезазначену земельну ділянку. Зазначений договір не було посвідчено нотаріально, оскільки відповідач виїхав за межі країни. Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про місце дату та час розгляду справи сповіщався належним чином. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу у її та позивача відсутності, позовні вимоги визнають повному обсязі та проти їх задоволення не заперечують. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 02 жовтня 2002 року відповідач отримав у спадок сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0554115, ОД № 0291700, які було зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №710, № 709, масив № 12, ділянки № 39, № 40, про що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія ВАА № 371148. На підставі вказаних правовстановлюючих документів відповідачу було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що свідчить розпорядження Ренійської районної державної адміністрації № 340/А-2017 від 17 жовтня 2017 року. У відповідності із вказаним розпорядженням було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], яку було затверджено розпорядженням № 34/А-2018 від 07\~лютого 2018 року , у звязку з чим виділено в натурі та передано у власність земельну ділянку площею 4,8014 га, кадастровий номер 5124182400:01:006:0532. Право власності на земельну ділянку площею 4,8014 га, кадастровий номер 5124182400:01:006:0532, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, адреса - Одеська область, Ренійський район, Нагірненська сільська рада, зареєстровано за відповідачем 21 лютого 2018 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 114776510. Відповідач є громадянином [PERSON] Республіки, про що свідчить паспорт громадянина [PERSON] Республіки LV 4207954, виданий Лієпайським відділенням управління у справах громадянства і міграції 28 лютого 2013 року і у відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України, як іноземець, який набув у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, він повинен здійснити відчуження цих ділянок. 28 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування, за яким відповідач передав безоплатно у власність позивача вищезазначену земельну ділянку. Зазначений договір не було посвідчено нотаріально, оскільки відповідач виїхав за межі країни. У відповідності до ч. 1 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищезазначені норми права, договір від 28 квітня 2018 року є таким, що відповідає формі правочину для договорів дарування і за цим договором позивач набув право власності на земельну ділянку. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передав позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а останній прийняв його. Таким чином [PERSON] фактично вступив у володіння та користування цим майном. Згідно ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.4 ст.\~10\~ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. \~ \~ \~ \~Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved