Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Ухвалою суду від 16.01.2020 року було замінено відповідача на належного -Ганнівську сільську раду Братського району Миколаївської області. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] , власником якого відповідно до довідки від 02.07.2018 року є [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємці після її смерті будинок у спадщину не прийняли (арк..с. 28-29). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності зі ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, зважаючи та те, що позивач вже понад 10 років відкрито добросовісно та безперервно володіє житловим будинком, що підтверджується довідкою сільської ради від 19.02.2020 року № 96, правових перешкод щодо встановлення права власності за позивачем немає суд вважає, що за ним має бути визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Судові витрати слід залити за позивачем.

Outcome: approved