Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству її працівником, у розмірі 66650,00 грн., обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідач був прийнятий на роботу на посаді водія з 22.06.2011 року, відповідно до Розпорядження №5-р від 29.05.2014 року за ним був закріплений службовий автомобіль [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачеві, та 20.01.2018 року в неробочий час (суботу о 21-20 год.), керуючи зазначеним автомобілем у нетверезому стані, не надав переваги у русі, виїжджаючи з вул.Жоліо Кюрі у м.Одесі, порушив правила дорожнього руху, що привело до дорожньо-транспортної пригоди за участі іншого учасника [PERSON] [PERSON], котрий рухався на автомобілі у зустрічному напрямку, чим завдав підприємству матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача разом з судовими витратами зі сплати судового збору у розмірі 1762 гривень. Ухвалою суду від 05.04.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачеві за останньою відомою адресою надіслані матеріали справи, які він не отримав, про розгляд справи його було сповіщено шляхом розміщення 08.05.2018 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву до суду не подавав. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи також вимоги ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, розгляд справи здійснено за відсутності сторін без технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.211, 247, 279 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач був прийнятий позивачем на роботу на посаду водія з 22.06.2011 року. Відповідно до Розпорядження №5-р від 29.05.2014 року за відповідачем був закріплений службовий автомобіль [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачеві. 20.01.2018 року о 21-20 год., виїжджаючи з вул.Жоліо Кюрі у м.Одесі та керуючи зазначеним автомобілем у нетверезому стані, відповідач не надав переваги у русі іншому учаснику дорожнього руху [PERSON] [PERSON], чим порушив правила дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені обставини підтверджуються Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 20.02.2018 року у справі про адміністративне правопорушення №523/1407/18, згідно якої за вчинену дорожньо-транспортну пригоду відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.04.2018 року, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Дорожньо-транспортна пригода сталася у неробочий час (суботу), оскільки умовами п.5.3 Трудового договору №4046 від 22.06.2011 року, укладеного між сторонами, встановлено режим роботи для працівника підприємства. Вартість понесених витрат по ремонту транспортного засобу становить 66650,00 (шістдесят шість тисяч шістсот пятдесят) грн., що підтверджується рахунком-фактурою №GAS-16 від 05.02.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Відповідно до п.п.4, 7 ч.1 ст.134 КЗпП України працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, у разі якщо шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; та якщо шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. З огляду на конкретну обстановку, за якої було заподіяно шкоду, суд дійшов висновку про те, що шкода стала наслідком неправомірної поведінки працівника, яким не виконано обовязку, покладеного на нього Трудовим договором. З вищенаведеного вбачається, що у даному разі має місце як винне порушення вказаним працівником своїх обовязків за трудовим договором, так і наявність причинного звязку між його протиправною поведінкою і шкодою, заподіяною позивачеві. Відповідно до ч.3 ст.136 КЗпП України покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено в п.10 постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992р. №14 „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п.4 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обовязків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається. З іншими вимогами позивач не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідач до суду не надав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК Українита згідно ст.9 Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1762 гривень 00 копійок.

Outcome: approved