Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, зазначивши, що відповідач [PERSON] вчинив відносно позивача [PERSON] кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та завдав позивачеві майнову шкоду - 9 069,16 грн., яка полягає у витратах на лікування, та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.01.2019 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та призначено відповідне покарання. Відповідно до вироку 19.06.2018 о 17 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, розкладним ножем завдав один ковзаючий удар в лобну ділянку голови, спричинивши [PERSON] рану обличчя зліва, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. У подальшому між [PERSON] та [PERSON] розпочалась боротьба, під час якої вони впали на землю і [PERSON] , тримаючи в правій руці розкладний ніж, завдав потерпілому [PERSON] один удар в тулуб в ділянку нирки зліва, внаслідок чого спричинив [PERSON] умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Тому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9 069,16 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, та 50 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою від 27.01.2021 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду додатково повідомив, що внаслідок подій, які мали місце 19.06.2018, йому були завдані тілесні ушкодження, після чого проходив курс лікування та ніс витрати на придбання медикаментів. Крім того, внаслідок вказаних подій отримав захворювання гепатитом «С», яке також було діагностовано у [PERSON] . Оскільки тілесні ушкодження позивачеві завдані ножем відповідача, стверджує, що вина у зараженні гепатитом «С» також лежить на відповідачеві. Станом на сьогоднішній день у зв`язку з даним захворюванням постійно несе витрати на лікування та підтримуючу терапію, оскільки вказане захворювання невиліковне. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явивсь, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, встановив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами, є деліктними зобов`язаннями, які виникли внаслідок позадоговірного завдання шкоди. Правовідносини щодо деліктної (позадоговірної) відповідальності регламентовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Під час розгляду справи судом встановлено, що 19.06.2018 близько о 17 годині [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, із застосуванням сили, стоячи напроти [PERSON] обличчям до обличчя, діставши розкладний ніж з кишені та, тримаючи його в правій руці, нансі один ковзаючий удар в лобну ділянку голови, спричинивши [PERSON] рану обличчя зліва, яка згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та саден повіки лівого ока, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього [PERSON] наніс [PERSON] ще один удар ножем в праву ногу, а саме в область гомілки потерпілого, завдавши рану внутрішньої поверхні правої гомілки в середній третині, що згідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] розпочалася боротьба, в ході якої вони впали на підлогу, і в момент, коли [PERSON] знаходився сидячи зверху на [PERSON] , останній, тримаючи в правій руці вищевказаний розкладний ніж, наніс потерпілому [PERSON] один удар по тулубу, в область нирки зліва, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді рани поперекової ділянки зліва, яка проникає в заочеревинний простір з ушкодженням лівої нирки та крововиливом в заочеревинний простір, що згідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1032 від 27.09.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.01.2019 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 05.06.2019 після його перегляду в апеляційному порядку, відповідно в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначений вирок є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи наведені вимоги процесуального законодавства факт нанесення позивачеві [PERSON] тілесних ушкоджень відповідачем по справі [PERSON] та їх характер є встановленими та не підлягають доказуванню. Також суд звертає увагу, що факт можливого зараження [PERSON] [PERSON] гепатитом «С» під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження не встановлювався. Також докази можливої наявності у [PERSON] захворювання гепатитом «С» суду не надані, тому вказані твердження є недоведеними і не враховуються судом під час розгляду справи. На підтвердження факту перебування на лікуванні позивачем надано виписку стаціонарного хворого № 3724, видану Черкаською ЦРЛ, відповідно до якої [PERSON] проходив лікування з 19.06.2018 по 20.06.2018, та виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 7658, видану КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» (урологічне відділення), відповідно до якої [PERSON] був госпіталізований до вказаного лікувального закладу 20.06.2018 з клінічним діагнозом: ножове поранення поперекової області зліва, травма (поранення) лівої нирки, заочеревна гематома зліва, ушита різана рана лобної ділянки зліва, ушита рана внутрішньої поверхні правої гомілки у в/3, гематома та садно шкіри лівого ока. Виписаний з лікарні позивач був 02.07.2018. Також зі змісту наданої виписки судом встановлено, що 23.06.2018 проведено оперативне втручання - ревізія заочеревного простору зліва, ушивання травми лівої нирки. В обґрунтування заявленого до відшкодування розміру матеріальної шкоди в сумі 9 069,16 грн. позивачем надані фіскальні чеки реєстратора розрахункових операцій з аптечних пунктів у загальній кількості 20 штук., товарні чеки у кількості 2 штук, а також фіскальні чеки на підтвердження факту придбання газу скрапленого у кількості 5 штук. Аналізуючи надані суду письмові докази у сукупності встановлено, що під час перебування на стаціонарному лікуванні [PERSON] транспортним засобом не користувався, відповідно витрати на придбання газу скрапленого не можуть бути враховані судом. Крім того, під час судового розгляду позивач підтвердив, що ці витрати були здійснені не ним особисто, а його батьком, який кожен день їздив з м. Чигирина до Черкаської обласної лікарні. Також, з аналізу змісту наданих позивачем фіскальних чеків на підтвердження факту придбання медичних товарів судом встановлено, що в них відображено факт придбання товарів та медикаментів, необхідність придбання яких суду не підтверджено. Крім того, суду не надані письмові докази на підтвердження факту необхідності придбання саме цих медичних препаратів та підтвердження факту придбання їх саме в такій кількості, використання їх при лікуванні [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок доказування є складовою принципу змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що встановлено ч. 3 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що надані [PERSON] копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів без надання суду доказів, що зазначені медичні препарати були призначені лікарем для його лікування, що він за характером лікування потребував застосування саме цих препаратів, та що вони були використані для його лікування, не є достатніми доказами для підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змісту частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України вбачається, що моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 1); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд враховує, що до вказаних правовідносин застосовується презумпція моральної шкоди. Зокрема Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палити Касаційного цивільного суду за наслідками розгляду справи № 761/24143/19 встановив, що моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. У свою чергу прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Факт завдання моральної шкоди [PERSON] безпосередньо [PERSON] та винуватість останнього є доведеними, підтверджено вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.01.2018 та ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05.06.2019. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування на користь позивача, суд керується вимогами частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також суд враховує правову позицію ВП ВС у справі № 752/17832/14-ц, постанова від 15.12.2020, відповідно до якої визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. За таких обставин суд враховує форму вини (прямий умисел), спосіб нанесення позивачеві тілесного ушкодження (удар ножем), характер ушкоджень (тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя), тривалість лікування [PERSON] (з 19.06.2018 по 02.07.2018), глибину душевних страждань та переживань, пов`язаних з отриманими ушкодженнями, додаткові зусилля, необхідні на відновлення. З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що належним та достатнім відшкодуванням завданої [PERSON] моральної шкоди буде грошова компенсація в сумі 15 000 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial