Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд виселити відповідача з квартири [ADDRESS] та зобовязати третю особу зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що між позивачем та відповідачем 07.06.2007 року було укладено кредитний договір та надано відповідачу кошти в розмірі 110000,00 доларів США на придбання двох квартир, як зазначив сам відповідач у заяві про надання кредитних коштів. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 07.06.2007 року між сторонами було укладено іпотечні договори предметом яких є дві квартири:№ 124 та № 122 у будинку № 22 по вулиці Кооперативній в місті Харкові. В звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.03.2013 року, яке набуло законної сили, було звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартири) та передано в управління АТ «Банк «Фінанси та кредит» до часу укладання договорів купівлі продажу, визначено спосіб реалізації. Позивач зазначає, що в ході реалізації обєктів іпотеки було зясовано, що відповідача зареєстровано в [INFO] та фактично там мешкає, що утруднює та затягує процес реалізації майна. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, ЗУ «Про іпотеку», позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Сторони в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином про що свідчать матеріали справи, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладання розгляду справи до суду не надавали. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення статті 157 ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, стосовно розумних строків розгляду судових справ, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії заяви відповідача від 25.05.2007 року про отримання кредиту, останній зазначив, що бажає отримати кредит з метою придбання двох квартир. Згідно копій іпотечних договорів від 07.06.2007 року, які було укладено між сторонами по справі в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 07.06.2007 року, предметом іпотеки є квартири :№ 124 та № 122 у будинку № 22 по вулиці Кооперативній в місті Харкові. І права іпотекодавця (відповідача [PERSON]С.) на предмет іпотеки підтверджуються договорами купівлі продажу посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2007 рокуза реєстром № 1051та № 1055 відповідно. Таким чином, суд приходить до висновку, що іпотечне майно (квартири) було придбано за рахунок кредиту. Як вбачається з копії рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.03.2013 року № 646/755/13-ц, яке набуло законної сили, було звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартири) та передано в управління АТ «Банк «Фінанси та кредит» до часу укладання договорів купівлі продажу, визначено спосіб реалізації. Згідно отриманої судом інформації щодо місця реєстрації відповідача, останнього зареєстровано за адресою: [INFO]. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Така сама правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивач в частині виселення відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача про зобовязання третьої особи - Червонозаводський районний відділ у місті Харкові Головного управління ДМС у Харківській області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], то останні задоволенню не підлягають оскільки відповідно до положень Цивільного процесуального Кодексу України, позовні вимоги позивача можуть бути предявлені особі, яка має процесуальний статус лише «відповідача». Крім цього, згідно статті 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 рокуN 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється напідставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Питання про судові витрати підлягає розгляду відповідно до положень статті 88 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання осіб, що приймають участь у розгляді справи відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: partial