Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та вказав суду, що згідно договору іпотеки від 29.11.2006 року позивач є іпотекодержателем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із систематичним невиконанням боржником своїх обов`язків за кредитним договором, на виконання якого було укладено договір іпотеки, позивач вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак реалізувати дану квартиру позивач не може, оскільки 22.05.2009 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві було накладено арешт на все майно боржника. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань та заяв від відповідача не надходило. У судове засідання представник третьої особи Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві не з`явився, про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, проти задоволення позову заперечував та вказав суду, що у автоматизованій системі виконавчих проваджень у відділі відкритих виконавчих проваджень інформації про стягнення грошових коштів з [PERSON] не знайдено. Матеріали виконавчого провадження надати не вбачається за можливе, оскільки вони знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання виконавчих документів. А тому вважає, що будь-які порушення зі сторони Дарницької державної виконавчої служби міста Києва відсутні. За таких підстав судом відповідно до положень ст. 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 39.29-50/506к, згідно умов якого [PERSON] отримав у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 135000,00 доларів США зі сплатою 11,95 % річних строком до 28.11.2031 (а.с. 7-10). Відповідно до договору іпотеки серія ВЕ № 675090 від 29.11.2006 у якості забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором [PERSON] надав у іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (11-12). Відповідно до п. 4.2. Договору іпотеки у разі порушення обов`язків іпотекодавцем, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 12). 08.07.2009 на спірну квартиру постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва було накладено арешт, що підтверджується інформаційною довідкою № 133806753 від 09.08.2018 (а.с. 15-16). Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа на майно якої накладено арешт може звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 572 Цивільного Кодексу, в силу застави кредитор (заставо держатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлений вичерпний перелік підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що накладений Дарницьким РВ ГТУЮ у місті Києві арешт на спірну квартиру порушує право ПАТ «Укрсоцбанк» на реалізацію предмета іпотеки, суд вважає, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Outcome: approved