Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив витребувати у [PERSON] автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , та визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23.09.2014 між позивачем та [PERSON] укладено договір про фінансовий лізинг №00010406, предметом якого був автомобіль марки «Фольксваген», модель «Туарег», 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] . Згідно умов укладеного договору лізингоодержувач зобов`язався здійснювати лізингові платежі у відповідності до погодженого графіку, зокрема, перший платіж підлягав сплаті 23.09.2014, останній - 15.09.2019. На виконання умов вказаного договору позивач уклав з ТОВ «Автогранд Миколаїв» договір купівлі-продажу автомобіля №914610 від 23.09.2014, відповідно до умов якого придбав автомобіль марки «Фольксваген», модель «Туарег», № кузова/шасі: [NUMBER] , який було зареєстровано за позивачем у визначеному чинним законодавством порядку, присвоєно д.н.з. [NUMBER] та передано у користування під виплату лізингових платежів лізингоодержувачу. У зв`язку з невиконанням лізингоодержувачем умов договору про фінансовий лізинг позивач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, внаслідок чого 04.09.2015 приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис про повернення позивачу автомобіля Фольксваген», модель «Туарег», д.н.з. [NUMBER] , № кузова/шасі: [NUMBER] . На підставі зазначеного виконавчого напису 11.09.2015 державним виконавцем відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції Кудрановським Ю.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису, а 21.09.2015 винесено постанову про розшук майна боржника. В подальшому позивачу стало відомо, що автомобіль Фольксваген», модель «Туарег», д.н.з. [NUMBER] , № кузова/шасі: [NUMBER] , йому на праві власності не належить, був зареєстрований за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а станом на 26.07.2016 власником спірного автомобіля є [PERSON] . Виходячи з викладеного, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння позивача не з його волі, і на даний час належить [PERSON] , позивач також просить витребувати у [PERSON] автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , та визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.11.2016 у вказаній справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду під головуванням судді [PERSON]. Відповідно до розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. №164 від 21.12.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав звільнення з 19.12.2016 судді [PERSON] з посади судді Оболонського районного суду м. Києва за її заявою про звільнення за власним бажанням. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2016 визначено головуючого суддю Тітова М.Ю. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №52 від 13.05.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав відрахування 11.05.2019 судді Тітова М.Ю. зі штату суддів Оболонського районного суду м. Києва у зв`язку із призначенням його на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 визначено головуючого суддю Дибу О.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2019 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №759/20940/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавто», третя особа: [PERSON] про визнання недійсною довідки-рахунку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.01.2021 провадження у справі поновлено у зв`язку з ухваленням 14.07.2020 заочного рішення Святошинським районним судом м. Києва у цивільній справі №759/20940/18, справу призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Пояснив, що стороною позивача було заявлено саме дві вимоги (про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності), оскільки на момент звернення до суду, існувала саме така судова практика. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач правомірно набув право власності на спірний автомобіль, на підставі договору купівлі-продажу, який на даний час не є скасованим, у зв`язку з чим відповідач є добросовісним набувачем. Також вказував, що позивачем не доведено факту вибуття майна з його власності проти його волі. Крім того, зазначав про наявність рішення суду, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про фінансовий лізинг в розмірі 758 491,87 грн. та судові витрати в розмірі 11 377,38 грн. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, явку представника не забезпечили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду повідомлення електронною поштою, в якому зазначив, що жодного відношення до справи не має, ніяких документів не підписував. Також вказав, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2016 скасованого постановою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до нього відмовлено. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 23.09.2014 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] укладено договір про фінансовий лізинг №00010406, предметом якого був автомобіль марки «Фольксваген», модель «Туарег», 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , двигун [NUMBER] (далі-спірний автомобіль). Згідно умов укладеного договору лізингоодержувач зобов`язався здійснювати лізингові платежі у відповідності до погодженого графіку, зокрема, перший платіж підлягав сплаті 23.09.2014, останній - 15.09.2019, строк лізингу 60 місяців (а.с.10-14,т.1). На виконання умов вказаного договору позивач уклав з ТОВ «Автогранд Миколаїв» договір купівлі-продажу автомобіля №914610 від 23.09.2014, відповідно до умов якого придбав автомобіль марки «Фольксваген», модель «Туарег Преміум», колір чорний лак, № кузова/шасі: [NUMBER] , вартістю 807300 грн., який було зареєстровано за ТОВ «Порше Лізинг Україна» у визначеному чинним законодавством порядку з присвоєнням д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 02.10.2014 (а.с.15-18,т.1). У зв`язку з невиконанням лізингоодержувачем умов договору про фінансовий лізинг позивач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, внаслідок чого 04.09.2015 приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1558 про повернення лізингоодержувачем позивачу автомобіля «Фольксваген», модель «Туарег», колір чорний, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , № кузова/шасі: [NUMBER] (а.с.31,т.1), у зв`язку з невиплаченими лізинговими платежами в період з 16.03.2015 по 19.05.2015, розмір заборгованості по яким станом на 19.05.2015 становить 31 206,76 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 11.09.2015 державним виконавцем відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції Кудрановським Ю.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1558 від 04.09.2015 (а.с.33,т.1). З відповіді Територіального сервісного центру 8041 Регіонального сервісного центру в м. Києві від 05.12.2015 убачається, що станом на 05.12.2015 автомобіль «Фольксваген», модель «Туарег», колір чорний, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , № кузова/шасі: [NUMBER] на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна» не належить (а.с.34,т.1). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру МВС України (а.с.35-36,т.1) станом на 26.07.2016 власниками автомобіля «Фольксваген», модель «Туарег», колір чорний, 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , за період з грудня 2015 року по теперішній час були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як убачається з матеріалів справи, 19.11.2015 на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №526958 від 18.11.2015 виданої ТОВ «Інтрансавто» [PERSON] на легковий автомобіль «Фольксваген», модель «Туарег», 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 02.10.2014), останній був зареєстрований у ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві за [PERSON] , виданий д.н.з. [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] (а.с.57-61,т.2). 02.12.2015 спірний автомобіль був знятий [PERSON] з обліку у ТСЦ 8041 для реалізації з видачею транзитного номеру [NUMBER] (а.с.22-27,т.2) Згідно заяви №85148566 від 09.02.2016 та договору купівлі-продажу №802/1244, оформлених та підписаних у сервісному центрі МВС №1244 в присутності адміністратора сервісного центру [PERSON] , [PERSON] діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] продав спірний транспортний засіб (транзитний номер [NUMBER] ) [PERSON] , за яким того ж дня було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва [NUMBER] з видачею д.н.з. [NUMBER] (а.с.201-202, т.1). 15.03.2016 спірний автомобіль був знятий [PERSON] з обліку у ТСЦ 1241 для реалізації з видачею транзитного номеру [NUMBER] (а.с.205-208,т.1) Згідно заяви №87382878 від 15.03.2016, оформленої та підписаної у сервісному центрі МВС №3542, та договору купівлі-продажу транспортного засобу №1839/01/1241/2016 від 15.03.2016, оформленого та підписаного у сервісному центрі МВС №1241 в присутності адміністратора сервісного центру [PERSON] , [PERSON] продав спірний транспортний засіб (транзитний номер [NUMBER] ) [PERSON] , за яким того ж дня було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва [NUMBER] з видачею д.н.з. [NUMBER] . В подальшому 22.03.2016 спірний автомобіль був знятий [PERSON] з обліку у ТСЦ 3542 для реалізації з видачею транзитного номеру [NUMBER] (а.с.211-217, т.1). Згідно заяви №87984861 від 23.03.2016, оформленої та підписаної у сервісному центрі МВС №3246, та договору купівлі-продажу транспортного засобу №00500/01/3542/2016 від 22.03.2016, оформленого та підписаного у сервісному центрі МВС №3542 в присутності адміністратора сервісного центру, [PERSON] продав спірний транспортний засіб (транзитний номер [NUMBER] ) [PERSON] , за яким 23.03.2016 було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва [NUMBER] з видачею д.н.з. [NUMBER] . В подальшому згідно заяви №88917576 від 05.04.2016 та договору купівлі-продажу транспортного засобу №0250/02/3246/2016 від 05.04.2016, оформлених та підписаних у сервісному центрі МВС №3246 в присутності адміністратора сервісного центру [PERSON] , [PERSON] продав спірний транспортний засіб (д.н.з. [NUMBER] ) [PERSON] , за яким того ж дня було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва [NUMBER] з видачею д.н.з. [NUMBER] (а.с.211-217, т.1). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2016 задоволено позов ТОВ «Порше Лізинг Україна», стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором про фінансовий лізинг №00010406 від 23.09.2014 в розмірі 758 491,87 грн. та судові витрати в розмірі 11 377,38 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 29.10.2020 (ун. № 509/2/16-ц) скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2016 та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг з підстав нікчемності укладеного між сторонами договору про фінансовий лізинг №00010406 від 23.09.2014 внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення. Також з матеріалів справи убачається, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2020 визнано недійсною довідку-рахунок серії ААЕ №526958 від 18.11.2015 видану ТОВ «Інтрансавто» [PERSON] на легковий автомобіль «Фольксваген», модель «Туарег», 2014 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , а також стягнуто з ТОВ «Інтрансавто» та [PERSON] по 8381 грн. судових витрат з кожного. Зазначене рішення вмотивоване тим, що відповідно до п 33 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери затвердженого КМ України, від 11.11.2009 № 1200 (надалі - «Порядок № 1200») (в редакції чинній на час спірних правовідносин) на продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, споживачеві видається копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності (на транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, які підлягають обов`язковій сертифікації), сервісна книжка, експлуатаційна документація, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі, довідка-рахунок або акт приймання-передачі транспортного засобу від виробника, а у разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або його уповноваженим дилером - акт приймання-передачі транспортного засобу або його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, який укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Відповідно до пп.3. п 55 Порядку № 1200 на продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві, зокрема довідку-рахунок. В процесі розгляду справи у Святошинському районному суді м. Києва позивач стверджував, що він як єдиний та законний власник об`єкту лізингу ніяких заяв про перереєстрацію об`єкту лізингу не подавав і не видавав довіреності на вчинення дій щодо його відчуження. Жодні договорів на підставі яких могла видаватися довідка-рахунок ААЕ № 526958 від 18.11.2015 позивачем не укладалися. Враховуючи вказані пояснення сторони позивача, Святошинський районний суд м. Києва дійшов до висновку про правомірність заявлених позовних вимог. Вказане заочне рішення суду сторона позивача вважала таким, що має преюдиційне значення для правильного вирішення вказаної справи по суті. Як убачається з матеріалів справи, довідку-рахунок серії ААЕ №526958 від 18.11.2015 видану ТОВ «Інтрансавто» на підставі якої спірний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] , визнано судом недійсною. Вказаний позов був звернутий до [PERSON] (третя особа у справі) та ТОВ «Інтрансавто» (до участі у справі не залучена), третя особа: [PERSON] (третя особа у справі). Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. В той же час, позивач звернувся із позовними вимогами до [PERSON] який не був учасником провадження у Святошинському районному суді м. Києва. За таких обставин, суд не може вважати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2020 (ун. № 759/20940/18) таким, що має преюдиційне значення, оскільки [PERSON] , до якого заявлені позовні вимоги, участі у справі не брав. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, факту вибуття спірного автомобіля з його володіння не з його волі, тому підстав для задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд не убачає. Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, то суд вважає, що вказаний спосіб захисту не є ефективним та суперечить вищенаведеним нормам матеріального права, тому така вимога також не може бути задоволена судом. Резюмуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed