Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що їй належить на праві власності будинок [ADDRESS] . Позивач зазначив, що відповідач є її колишнім чоловіком та з травня 2016 року не проживає у вищевказаній квартирі, але зареєстрований там і до теперішнього часу. Позивач вказав, що факт реєстрації відповідача у вказаному будинку суттєво впливає на її бюджет в частині оплати за комунальні послуги. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, надали судові заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання, за згодою інших учасників справи, які не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. С уд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Згідно договору дарування №І-6664 від 01.09.1990р., посвідченого старшим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Мягченко С.Г., [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №10 від 30.01.2020 року відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що з травня 2016 року відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] , особисті речі та будь -яке інше майно відповідача в даній квартирі - відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з травня 2016 року, тобто більше року в будинку без поважних причин не проживає. В даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, належним [PERSON] . Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законими та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved