Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0.25 га. та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.1392 га. Зазначений будинок та земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження укладеного договору відповідач [PERSON] передала позивачу всю правовстановлюючу документацію на ці об`єкти нерухомості, ключі від будинку, дозволила вселитись та зобов`язалася нотаріально посвідчити зазначений договір. Позивач, в свою чергу, сплатив продавцю 45000 гривень, а [PERSON] надала розписку про отримання коштів. Таким чином, угода фактично відбулася, однак відповідач, отримавши кошти, виїхала на постійне місце проживання до Харківської області та ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. В зв`язку з цим позивач позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку, тому просив визнати дійсним укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі через неможливість прибути в засідання в зв`язку з похилим віком та віддаленістю місця проживання. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, окрім іншого, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 05.06.2019 року позивач [PERSON] придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS] . На виконання вказаного правочину позивач сплатив продавцеві обумовлену вартість, а та, в свою чергу, прийняла плату та передала позивачеві будинок і правовстановлюючі документи. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов`язки. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником спірного житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 168902421 та земельних ділянок, які належать їй відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК №481847 та серії ЯК №501647. Отже, на момент укладення вказаного правочину відповідач була власником спірного майна і мала право його відчужувати. Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передав продавцеві грошові кошти в сумі 45000 грн., та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняла грошові кошти за вказаний будинок та передала його, а також правовстановлюючі документи на нього позивачеві, які позивач прийняв, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає та обставина, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного правочину. Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у належному розмірі 1681,60 грн., що підтверджується квитанціями №86 від 23.06.2020 року та №87 від 23.06.2020 року. Таким чином 50 відсотків судового збору, які складають 840,80 грн., підлягають поверненню позивачу на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з неї на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом, що складає 840,80 грн.

Outcome: approved