Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частину майна в порядку спадкування, обґрунтовуючи тим, що [INFO] в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області померла його дружина, [PERSON], смерть якої зареєстрована в книзі реєстрації смертей за актовим записом №30. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі і на частину квартири [ADDRESS]. Вказана квартира нажита позивачем та [PERSON] за час перебування у шлюбі, а тому у порядку ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( від 20 червня 1969 року N 2006-VII) відноситься до спільної сумісної власності подружжя. 24 березня 1984 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАГСу Томаківського райвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис № 13. 26 квітня 1985 року виконавчим комітетом Томаківської районної Ради народних депутатів позивачу була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] Факт передачі позивачу вказаної квартири підтверджується архівною довідкою, виданою 15.08.2011 року Томаківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області. Зазначає, що свідоцтво про власність на житло від 23 лютого 1995 року, видане згідно розпорядження від 04 січня 1995 року №265 підтверджує, що надана виконавчим комітетом Томаківської районної Ради народних депутатів квартира була приватизована [PERSON] Приватизація квартири була здійснена відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-ХП. 26 грудня 2012 року приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] видано на ім'я позивача свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті моєї дружини [PERSON] Зі змісту вказаного акту вбачається, що на підставі ст. 1241 ЦК України позивач є спадкоємцем майна після смерті своєї дружини. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/6 частини житлової квартири [ADDRESS], яка належала померлій особисто, на підставі Свідоцтва про право власності, дублікат якого видано 21.12.2012 року виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області згідно рішення виконавчого комітету Томаківської селищної ради 12 грудня 2012 року за №160. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» 21 грудня 2012 року за номером витягу 36872271 з записом №153а в реєстровій книзі №25, реєстраційний номер 38726079. За час життя [PERSON] залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядилася своїм майном на користь [PERSON] та [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений 10 лютого 2009 року нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] На час набуття у спільну сумісну власність спірного майна діяли норми Кодексу законів про шлюб та сім'ю УРСР від 20 червня 1969 року. Зазначає, що відповідно до норм зазначеного Кодексу майно отримане особою за рахунок приватизації державного житлового фонду, відноситься до спільної сумісної власності подружжя, а розмір часток майна у спільній сумісній власності є рівними. Натомість приватний нотаріус визначив за позивачем лише 1/6 частину спільної квартири. Вважає, що при визначенні спадкової маси та розподілу спадщини між спадкоємцями необхідно було керуватися нормами закону, що діяли на час виникнення відповідних правовідносин. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначив, що вважає їх необґрунтованими, про що надав письмові заперечення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 24 березня 1984 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАГСу Томаківського райвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис № 13. 26 квітня 1985 року виконавчим комітетом Томаківської районної Ради народних депутатів [PERSON] була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про власність на житло від 23 лютого 1995 року, видане згідно розпорядження від 04 січня 1995 року №265, спірна квартира була приватизована [PERSON] Час приватизації спірної квартири став часом виникнення спірних правовідносин щодо належності квартири до спільної сумісної власності подружжя. [INFO] в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області померла [PERSON], смерть якої зареєстрована в книзі реєстрації смертей за актовим записом №30. 26 грудня 2012 року приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] Зі змісту якого вбачається, що на підставі ст. 1241 ЦК України позивач є спадкоємцем майна після смерті своєї дружини. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/6 частини житлової квартири [ADDRESS], яка належала померлій особисто, на підставі Свідоцтва про право власності, дублікат якого видано 21.12.2012 року виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області згідно рішення виконавчого комітету Томаківської селищної ради 12 грудня 2012 року за №160. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» 21 грудня 2012 року за номером витягу 36872271 з записом №153а в реєстровій книзі №25, реєстраційний номер 38726079. За час життя [PERSON] залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядилася своїм майном на користь [PERSON] та [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений 10 лютого 2009 року нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року приватизація житла здійснювалась шляхом безоплатної передачі квартири чи будинку громадянам, які в них проживали. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснювалася в спільну сумісну або часткову власність письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкали в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до вимог ст.. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року встановлено, що в період з 1991 року по листопад 1995 року [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку спірної квартири та фактично там не проживав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Приватизована одноособово [PERSON] квартира - результат безоплатного відчуження житла на її користь, та враховуючи норми КЗпШС України, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, не є спільною власністю подружжя, бо право власності на квартиру набувалось на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, зокрема, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а не на підставі норм сімейного законодавства. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed