Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] шість). Свій позов\~обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: \~ [ADDRESS] шість) на підставі Договору дарування від 27.02.2015 року.\~Відповідно до довідки про склад сім`ї і реєстрації № 31 від 11.07.2019 року у квартирі зареєстровано 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка не є родичкою позивача. Відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] ніж [ADDRESS] (п`ять) років підтвердження є Акт № 30 який підписали сусіди та засвідчив голова ЖСК «Строитель-4» від 11.07.2019 року. На теперішній час реєстрація відповідача існує формально і створює перешкоди щодо володіння, користування і розпоряджання квартирою, яка перебуває у власності позивача і який був вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник Позивача, адвокат Басюк А.С. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем його реєстрації. Представником третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради було надано до суду пояснення третьої особи. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до\~ст.280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] шість), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 27 лютого 2015 року. Відповідно до ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Обставини не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджуються актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.07.2019 року складеного та засвідченого мешканцями будинку [ADDRESS] та [NUMBER] : [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують, що [PERSON] з «01» січня 2012 року, фактично не проживає. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Згідно зі\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.\~317,\~319 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені в\~статті 383 Цивільного кодексу України\~та\~статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Постановою ВС/КЦС, № 638/13030/13-ц, від 25 липня 2018 р., передбачено, що якщо квартира набута на законних підставах, покупець має право виселити усіх зареєстрованих у ній осіб, в тому числі і членів сім`ї продавця, без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає, що положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, він не має змоги користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом. Відповідно до частини 1\~ст. 267 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved