Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, посилаючись на те, що відповідач перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради згідно наказу № 192-к від 12 серпня 1996 року та працював водієм тролейбуса (пасажирського), наказом № 392-к від 08 вересня 2009 року був звільнений з роботи та відповідно до наказу № 399-к від 30 жовтня 2017 року повторно прийнятий на роботу. 06 липня 2007 року близько 14.00 год. [PERSON] керуючи тролейбусом № 2004 маршруту № 10 в порушення вимог п. 2.3«б» ПДР України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись від вул.. Ільїна в напрямку вул.. Одеської по вул.. Котовського в м. Черкаси, підїжджаючи до перехрестя вул.. Котовського-Ільїна в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, зіткнувся з автомобілем ВАЗ 21043, д/н Ж9504ЧК під керуванням [PERSON], яка стояла на перехресті на забороненому сигналі світлофора. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. В результаті ДТП відповідно до висновку експертного дослідження спеціаліста № 665-07 від 17 серпня 2007 року автомобілю [PERSON] ВАЗ 21043 завдано матеріальні збитки на суму 2\~748 грн. 56 коп. Окрім цього, внаслідок ДТП [PERSON] понесені витрати по оплаті висновку експерта в сумі 280 грн., а також 593 грн. 18 коп. витрат на лікування внаслідок ДТП. Також [PERSON] завдана моральна шкода. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2008 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в сумі 510 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2009 року було частково задоволено позов [PERSON] до КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради на загальну суму 6\~621 грн. 74 коп., а саме: 2\~748 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 280 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату висновку спеціалісту-автотоварознавця, 593 грн. 18 коп. витрат повязаних з лікуванням та 3\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Оскільки вказана шкода була заподіяна неправомірними діями [PERSON], за що він був притягнутий до кримінальної відповідальності, а працівник несе відповідальність за свої дії перед підприємством, право регресної вимоги до останнього виникає з часу виплати підприємством сум третім особам. Тому просять стягнути з відповідача на користь КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради у порядку регресу матеріальну шкоду у розмірі 6\~621 грн. 74 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки пройшли строки позовної давності, встановлені законом для звернення до суду з таким позовом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та трудового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради згідно наказу № 192-к від 12 серпня 1996 року та працював водієм тролейбуса (пасажирського). 06 липня 2007 року близько 14.00 год. [PERSON] керуючи тролейбусом № 2004 маршруту № 10 в порушення вимог п. 2.3 «б» ПДР України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись від вул.. Ільїна в напрямку вул.. Одеської по вул.. Котовського в м. Черкаси, підїжджаючи до перехрестя вул.. Котовського-Ільїна в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, зіткнувся з автомобілем ВАЗ 21043, д/н Ж9504ЧК під керуванням [PERSON], яка стояла на перехресті на забороненому сигналі світлофора. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. В результаті ДТП відповідно до висновку експертного дослідження спеціаліста № 665-07 від 17 серпня 2007 року автомобілю [PERSON] ВАЗ 21043 завдано матеріальні збитки на суму 2\~748 грн. 56 коп. Окрім цього, внаслідок ДТП [PERSON] понесені витрати по оплаті висновку експерта в сумі 280 грн., а також 593 грн. 18 коп. витрат на лікування внаслідок ДТП. Також [PERSON] завдана моральна шкода. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2008 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в сумі 510 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2009 року було частково задоволено позов [PERSON] до КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради на загальну суму 6\~621 грн. 74 коп., а саме: 2\~748 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 280 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату висновку спеціалісту-автотоварознавця, 593 грн. 18 коп. витрат повязаних з лікуванням та 3\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 18 травня 2009 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 2-237 про стягнення з КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради на користь [PERSON] боргу в сумі 6\~621 грн. 74 коп. Наказом КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради від 08 вересня 2009 року № 392-к [PERSON] був звільнений з посади водія тролейбусу (пасажирського) 3 класу служби головного диспетчера у звязку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя (встановлення ІІ групи інвалідності) за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 28 березня 2017 року виконавче провадження № 13210063 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 2-237 від 18 травня 2009 року закінчене у звязку з повним фактичним виконанням виконавчого документа щодо стягнення з КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради на користь [PERSON] боргу в сумі 6\~621 грн. 74 коп. Відповідно до наказу № 399-к від 30 жовтня 2017 року [PERSON] повторно прийнятий на роботу в КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради. За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 визначає, що судам необхідно перевіряти чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 3 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Отже, у даному випадку, враховуючи обставини справи, застосовується спеціальна позовна давність, строк якої становить один рік. Днем виявлення заподіяної шкоди працівником є дата вироку суду 21 лютого 2008 року. Річний строк для звернення до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди закінчився 21 лютого 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження державного виконавця від 09 березня 2017 року № 30204464 грошові кошти в розмірі 6\~621 грн. 74 коп. як борг на користь [PERSON], надійшли 16 грудня 2016 року, які їй перераховані на кореспондентський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк». Тобто, 16 грудня 2017 року сплинув і річний строк позовної давності щодо права регресної вимоги до працівника. Позов до суду подано 05 лютого 2018 року. У п. 4\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9\~Про практику розгляду судами трудових спорів звертається увага, що встановлені ст.\~228\~та ст.\~233 КЗпП України\~строки зверненні до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушені строки. Відповідно до\~ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~ст. 233 КЗпП, суд може поновити ці строки. Відповідно до ч.3\~ст.267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові. Із нормам\~ЦК України\~та\~КЗпП України, що регулюють позовну давність, можна дійти висновку, що пропущення особою строків позовної давності без поважних причин, за умови встановлення судом порушеного права, про захист якого вона просить, є підставою для відмови в задоволенні позову за спливом позовної давності. В даному випадку суд вважає, що позивачем пропущено річний строк пред'явлення вимог до відповідача. Заяв про поновлення такого строку представником позивача в судовому засіданні не заявлялося, у звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~у разі відмови в задоволенні позову судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed