Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування квартирою та виселення. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.12.2004 року. Разом з ним в квартирі проживає його теперішня дружина [PERSON] з їх спільною дитиною [PERSON]. Також в спірній квартирі зареєстрована та проживає його колишня дружина [PERSON], а також зареєстрований його син [PERSON], який починаючі з грудня 2013 року проживає в США. Після розірвання шлюбу 23.09.2010 року він неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою звільнити займане приміщення, оскільки проживання з його новою сім'єю стало неможливим. Останнім часом проживання з відповідачем [PERSON] стало нестерпним , оскільки вона постійно чинить сварки, погрожує фізичною розправою, ображає нецензурною лайкою. Через реєстрацію відповідачів він вимушений сплачувати більшу суму грошей за комунальні послуги. Тим самим відповідачі створюють перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю у зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення користування зазначеною квартирою та виселення відповідачів. В судовому засіданні позивач подав заяву про залишення без розгляду в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В частині позовних вимог до відповідача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримав заяву позивача про залишення без розгляду в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В частині позовних вимог до відповідача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Відповідач та її представник в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] щодо залишення без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України не заперечували. В частині позовних вимог до відповідача [PERSON] заперечували у повному обсязі. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу по залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки до канцелярії суду позивачем подано заяву про залишення без розгляду позов в частині позовних вимог до відповідача [PERSON], суд постановляє ухвалу про залишення позовних вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] - без розгляду, роз'яснивши позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду. Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. [PERSON] є власником квартири квартирою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.12.2004 року посвдченого приватним нотаріусом ХМНО Палєвою О.М. та зареєстрованому в реєстрі правочинів під № 2235 (а. с. 5). Відповідно до інформації довідки КП «Жилкомсервіс» № 4460/2/07-05 від 11.03.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться [PERSON], як власник, [PERSON] , як колишня дружина, [PERSON], син. (а. с. 7). 23.09.2010 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. . В судовому засіданні сторонами визнано обставину, про те, що [PERSON] після розірвання шлюбу залишилася проживати в спірній квартирі. Відповідно до ст.. 9 Житлового кодексу України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Передбачені ст.ст. 9, 156,157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст.ст. 156, 157 ЖК. (Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-24089св06 Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, якою є відповідач [PERSON] , то відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 Житлового Кодексу України власне факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до норм ст.. 116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач та його представник, як на підставу позовних вимог які зазначені в ст.. 116 Житловго Кодексу України, та є вичерпними, не посилався. Під час розгляду справи зазначені обставин не встановлено, а тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON], суд не вбачає. Крім того, в порушення цих вимог процесуального закону позивачем [PERSON] та його представником доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві про те, що відповідач [PERSON] постійно чинить сварки, погрожує фізичною розправою, ображає нецензурною лайкою, а також щодо перешкод відповідачем [PERSON] у проживанні теперішньої дружини [PERSON] позивача з їх спільною дитиною [PERSON], до суду надано не було. Щодо ствердження позивачем про сплату більш суми грошей за комунальні послуги слід зазначити наступне. Якщо немає угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням плата, за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення та зняття з реєстрації інших осіб, які там правомірно проживають. Оскільки позовні вимоги [PERSON] - залишено без задоволення, підстав для стягнення з [PERSON] витрат по сплаті судового збору суд не вбачає, що відповідає положенням ст.. 88 ЦК України.

Outcome: dismissed