Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказав, що відповідно до договору відступлення права вимоги № 3А від 30.08.2013 р. (далі - Договір відступлення права вимоги) до нього перейшли права кредитора за кредитним договором № 2642-ФО/2011/115 від 29.11.2011 р. (далі - Кредитний договір). За вказаним кредитним договором відповідачу був наданий кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31 % на рік. Відповідач не виконує свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 06.11.2013 р. виникла заборгованість в сумі 21 513, 24 грн., з яких: 14 709, 09 грн. - заборгованість за основним боргом, 405, 32 грн. - строкова заборгованість за відсотками, 6 398, 83 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками; яку позивач просить стягнути з відповідача. У письмових клопотання представник позивача наполягав на заявлені позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач неодноразово заявами від 11.12.2013 р. та 13.01.2014 р. просив розгляд справи відкласти з причин неможливості явки та хвороби. У подальшому в судові засідання 30.01.2014 р., 17.02.2014 р. та 13.03.2014 р. відповідач не з'явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи відповідно до статей 74, 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а також враховуючи те, що судом не встановлено поважних причин відкладення розгляду справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочний розгляд справи, у відсутність відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що згідно до умов Кредитного договору № 2642-ФО/2011/115 від 29.11.2011 р. між публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та відповідачем останньому був наданий кредит у розмірі 15 000 грн. за умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 31% на рік, які позичальник зобов'язався сплачувати ануїтетним платежами з датою останнього платежу - 28.11.2016 р. Відповідно до п. 8.3 Кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення суми заборгованості, у разі, зокрема, затримки позичальником щонайменше на один календарний місяць частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом. У подальшому між публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги № 3А від 30.08.2013 р. За умовами вказаного договору первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги за договором № 2642-ФО/2011/115 від 29.11.2011 р. в обсязі, що визначається цим договором. Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачена заміна кредитора у зобов'язанні шляхом укладання договору відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до договору відступлення права вимоги до позивача перейшло право вимоги боргу у розмірі 21 513, 24 грн., з яких: 14 709, 09 грн. - заборгованість за основним боргом, 405, 32 грн. - строкова заборгованість за відсотками, 6 398, 83 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками, який утворився на підставі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України боржник зобов'язаний повернути кредитору кредит (грошові кошти у той самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору, з яким погоджується суд, загальний розмір невиконаних зобов'язань відповідача перед кредитором станом на 06.11.2013р. становить 21 513, 24 грн., а тому, у зв'язку з порушенням відповідачем істотних умов кредитного договору вказана заборгованість підлягає стягненню з останнього відповідно до статей 526, 536, 610-612, 624, 651, 1049, 1054 ЦК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved