Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 09 вересня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і за цей період ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли домовленості про поділ майна. Тому, згідно уточнених позовних вимог, у зв'язку зі сплатою відповідачу вартості його частки квартири, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за вищевказаною адресою. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на квартиру. Також відповідач зазначив, що отримав від позивача кошти у сумі 25000 грн. в рахунок компенсації вартості його частки квартири. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 09 вересня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі /а. с. 9 / . За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти сім'ї була придбана квартира [ADDRESS]. Сторони оцінили вартість квартири у розмірі 50 000 грн. Вказані обставини визнані сторонами, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 грудня 2002 року приватним нотаріусом /а.с.7/. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. У відповідності до ч.1,4 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Враховуючи, що майно, яке є об'єктом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач погодився на отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування вартості майна, не наполягав на внесенні суми компенсації на депозитний рахунок суду, а також підтвердив факт отримання компенсації у повному обсязі, про що надав розписку (а.с.20), суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру.

Outcome: approved