Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Олена Павлівна, [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Мотивував свої вимоги тим, що йому стало відомо про наявність договору дарування частини квартири укладеного 16 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П., зареєстровано в реєстрі за № 51. Позивач зазначає, що оспорюваний договір дарування частини квартири ним не підписувався. Оспорюваний договір дарування частини квартири від 16 січня 2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON] містить його підроблений підпис, а тому позивач з посиланням на ч. 3 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦПК України, вважає, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити повністю. Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши сторони, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частини квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П., зареєстровано в реєстрі за № 51. Відповідно до висновків № 1-26/04 з експертного почеркознавчого дослідження від 26 квітня 2013 року, підпис від імені [PERSON], зображення яких міститься в електрофотокопії договору дарування частини квартири від 16 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П., зареєстровано в реєстрі за № 51, виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(стороною). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Суд, оцінюючи надані та досліджені в судовому засіданні докази дійшов категоричного висновку про відсутність у [PERSON] вільного волевиявлення на підписання дарування частини квартири від 16.01.2012 року і з врахуванням встановленого факту не підписання позивачем оспорюваного договору укладеного між позивачем та відповідачем, вважає, що такий підлягає визнанню недійсним. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Питання про судові витрати вирішити за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved