Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 07.05.2009 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 16.07.2018 року становить 12797,00 грн, з яких заборгованість по процентам за користування кредитом 10374,91 грн, заборгованість за пенею 7402,91 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 597,48 грн. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконував. У зв'язку з викладеним позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач у своєму позові посилається на те, що 07.05.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки з наданої копії заяви не можливо встановити, що саме [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір на Умовах та правилах надання банківських послуг (на 10 а.с.). Так копію, завіреної представником позивача заяви прочитати не можливо і , на разі не можливо встановити хто і коли подав заяву про примєднання до публічного догвоору, на яких умовах. Наданий розрахунок по картковому рахунку [PERSON] станом на 16.07.2018 року не може бути належним доказом, оскільки, з його змісту не вбачається, на якій саме підставі було відкрито даний картковий рахунок і що саме цей рахунок було відкрито на виконання умов договору від 07.05.2009 року (на 8-9 а.с.). Надані позивачем розрахунок, анкета-заява, довідка про умови кредитування, Умови та правила надання банківських послуг, копія паспорта відповідача, на переконання суду, не свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, і зокрема, про надання відповідачеві грошових коштів на умовах зазначеного товариством правочину, оскільки вони не можуть бути віднесені до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту та передачі останньому кредитної картки, позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така картка (кредит) взагалі коли-небудь видавалися відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить на це посилання. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем, як і доказів видачі відповідачу кредитних коштів іншим способом. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу вищевказаного кредиту, відтак, й наявності підстав для стягнення з нього на повернення такого кредиту коштів. Тому в задовленні позовних вимог належить відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України,- судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed