Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому зазначає, що 18.07.2014 року він надав відповідачу у позику гроші в розмірі 11883 дол США та 18400,00 грн., про що було складено розписку , згідно якої відповідач зобовязався повернути гроші до 01.08.2014 року. У зазначений термін відповідач борг не повернув. На підставі чого позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 688672,93 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від10.10.2018 року заочне рішення від 13.12.2017 року по зазначеній цивільній справі було скасовано, та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того у встановленому законом порядку та строки від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він вказує, що надана позивачем до позовної заяви розписка, яка датована 18.07^2014 р. і написана від імені відповідача, однозначно підтверджує факт отримання відповідачем не грошових коштів, а саме отримання в борг товару «секонд хенд» (одежа, взуття) на суму 11883,8 доларів США, а також отримання нею шуб на базі «Рудуга» на суму 18400 грн., які вона зобовязується повернути в період з 01.07.2014 по 01.08.2014 р. Таким чином , позивач як позикодавець має право вимагати повернення саме речей, які він надав у позику, а не грошових коштів, яких він відповідачу фактично не передавав. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив, що правовідносини між сторонами є цивільно- правовими та врегульовані положеннями ЦК України в редакції 2003 р., а також встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що 18.07.2014 року між [PERSON] [PERSON] Тараш та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого, відповідач взяла в борг товар «секонд хенд» (одежа, взуття) на суму 11883,8 доларів США, а також отримала шуби на базі «Рудуга» на суму 18400 грн., які вона зобовязалась повернути в період з 01.07.2014 по 01.08.2014 р. ВСУ в постановах від 18.09.2013 та 2.07.2014 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною і ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, у звязку з тим, що позивач як позикодавець має право вимагати повернення саме речей, які він надав у позику, а не грошових коштів, яких він відповідачу фактично не передавав, позовні вимоги [PERSON] [PERSON] Тараш про стягнення боргу у розмірі 373\~279, 17 грн, задоволенню не підлягають. Судові витрати стягненню з відповідача не підлягають, оскільки у позові відмовлено у повному обсязі, що відповідає положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed