Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, вказуючи, що 04.04.2008 р. між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником відповідача, був укладений кредитний договір HAE2GK01270154. Перед укладанням кредитного договору відповідач не надав ані за змістом, ані в об'ємі, ані за формою достовірну інформацію про умови кредитування, що призвело до порушення прав позивача, зокрема, на інформацію щодо умов кредитування та свідомий вибір продукції. Крім того, кредит був наданий позивачеві у доларах США, але відповідач під час укладання кредитного договору не попередив позивача про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань несе споживач, та не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків та комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ними. Просить суд визнати незаконним ненадання ЗАТ КБ «ПриватБанк» позивачеві перед укладанням кредитного договору достовірної обов'язкової інформації в об'ємі та формою, що передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та главою 2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»; -визнати незаконним не попередження позивача з боку ЗАТ КБ «ПриватБанк» під час укладання кредитного договору про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, та не надання інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків та комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ними, згідно п.3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»; -зобов'язати відповідача надати позивачеві достовірну обов'язкову інформацію в об'ємі та формою, що передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що діяли на момент підписання кредитного договору . В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що не отримання позивачем до укладання кредитного договору повної інформації щодо умов кредитування позбавило його вільного вибору, зокрема, він міг обрати іншу валюту кредитування або схему погашення кредиту. Представник відповідача - Кустарьова Н.В. проти позову заперечувала та пояснила, що при визначенні валютного курсу, пов'язаного з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом, Банк використовував курс долара США, офіційно встановлений НБУ на час внесення платежу. Позивач до підписання кредитного договору отримав його проект, таким чином був ознайомлений з усіма умовами надання кредиту. Вибір ним валюти кредитування (долар США) був добровільний та обумовлений нижчою відсотковою ставкою, аніж за умови кредитування у національній валюті. З жовтня 2010 р. позивач не виконує свої зобов'язання щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим має заборгованість. Крім того, вся необхідна інформація доводиться відкрито до відома клієнтів шляхом розміщення буклетів на дошці оголошень у кожному відділенні банку , а також на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанку». Просила застосувати наслідки сплину позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2008 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником відповідача, та [PERSON] був укладений кредитний договір HAE2GK01270154, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 31496,00 дол.США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишків заборгованості за кредитом, на строк з 04.04.2008 р. по 03.04.2023 р. Згідно п.п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Пправлення НБУ N 168 від 10.05.2007 р. (далі Правила), Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Згідно п.п. 2.2, 2.4, 2.5 вказаних Правил, інформація про вказані вище платежі споживача, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Пунктом 3.8 Правил передбачено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторонами зобов'язана довести кожну обставину, на яку вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідачем не надано суду письмового підтвердження [PERSON] про ознайомлення його з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, передбачену п.п.2.1, 2.2, 2.4 Правил, отриманого від позивача перед укладанням кредитного договору, та не надано суду доказів розміщення буклетів про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у відділеннях Банку та в мережі Інтернет, суд вважає, що права позивача на отримання такої інформації, передбачені ч.2 ст.11, ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», безумовно, були порушені. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що під час укладання кредитного договору позивач був попереджений про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, та про те, що йому була надана інформація щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти, згідно п.3.8 Правил, тобто суд вважає ці права позивача також порушеними. При цьому посилання представника відповідача на те, що підпис [PERSON] у самому кредитному договорі свідчить про його обізнаність щодо валютних ризиків - суд вважає безпідставними. Враховуючи, що відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, передбаченої ст.257 ЦК України, а необізнаність позивача з правових питань не є поважною причиною пропущення позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав, передбачених ст. 267 ч.4 ЦК України. Що стосується вимог про зобов'язання відповідача надати інформацію, якадіяла на момент підписання кредитного договору, суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги у зв'язку з тим, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого права, за відсутності вимог про визнання кредитного договору недійсним, є не ефективним, оскільки надання чи не надання позивачеві такої інформації не впливає на виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed