Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наступними підставами. Як вказує позивач, у квітні 2021 року йому стало відомом про існування виконавчого провадження ВП №64998985, відкритого 31.03.2021 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за №12226 від 11.03.2021 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 32210,12 гривень. При цьому позивач вказує, що ніяких кредитних відносин з відповідачем він не мав, що жодних вимог від відповідача з приводу погашення кредиту він не отримував. Також не отримував він вимог щодо будь-якої заборгованості від нотаріуса. Також позивач не згоден із сумою заборгованості і зазначає, що на теперішній час, у зв`язку із внесенням змін до Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для вчинення виконавчого напису необхідно надання нотаріально посвідченої копії кредитного договору. На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за №12226 від 11.03.2021 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 32210,12 гривень. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на наступне. Так, представник відповідача вказує, що 20.11.2012 року між позивачем та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено Договір на відкриття кредитної лінії на суму з лімітом 15000 гривень. 07.05.2020 року між ПАТ «ДельтаБанк» та відповідачем було укладено Договір відступлення права вимоги №2241/К. Таким чином, до відповідача на законних підставах перейшли права кредитора за кредитним договором від 20.11.2012 року. Під час звернення до нотаріуса, як зазначає представник відповідача, ним було подано усі документи, згідно Переліку, які підтверджують безспірність заборгованості: оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості позивача за вказаним кредитним договором. Крім того, стороною відповідача висловлено думку, що витрати на професійну допомогу не є співмірними зі складністю справи, тому не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Треті особи жодних відзивів з приводу позовної заяви до суду не надали, до судового засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, про день та час судового розгляду були повідомлені належним чином. До судового засідання представником позивача адвокатом Цокало О.І. було подано заяву з проханням розглядати справу у відсутність сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно 20.11.2012 року між позивачем та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено кредитний договір №003-07017-201112 на відкриття кредитної лінії на суму з лімітом 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Як вбачається з наданого до суду відзиву, 07.05.2020 року між ПАТ «ДельтаБанк» та відповідачем було укладено Договір відступлення права вимоги №2241/К. Таким чином, до відповідача на законних підставах перейшли права кредитора за кредитним договором від 20.11.2012 року. 11.03.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №003-07017-201112 від 20.11.2012 року, укладеному між позивачем та ПАТ «ДельтаБанк». При цьому, до заяви відповідачем було долучено, зокрема, договір №003-07017-201112 від 20.11.2012 року та розрахунок заборгованості позивача. Ці факти не оспорюються сторонами та вважаються судом достовірно встановленими. Відповідно до вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за №296/5, та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. У відповідності до положень п.3.1 вказаного Порядку, основною умовою вчинення виконавчого напису нотаріусом є безспірність заявлених грошових вимог. Пунктом 2 Переліку також передбачено на підтвердження безспірності заборгованості надання оригіналу договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості. Проте, як вбачається з наданого відзиву, відповідач при зверненні до нотаріуса надав не виписку з рахунку боржника, а розрахунок заборгованості. З огляду на наведене, судом робиться висновок про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності підстав вважати суму заборгованості безспірною, що є підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати. Так, згідно до наданої квитанції, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень. Також у відповідності до наданих копії договору про надання професійної правничої допомоги від 19.04.2021 року, ордеру, прибуткового касового ордеру та акту наданих послуг, позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, ці витрати відносяться до судових витрат, які, згідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача. При цьому, посилання відповідача на те, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи, суд не вважає належним чином обгрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved