Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь Львівського міського центру зайнятості кошти в сумі 10149 грн. 42 коп., виплачених як допомога по безробіттю. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернувсь до центру зайнятості в пошуках роботи 02.12.2015. На підставі заяви про надання статусу безробітного набув вказаний статус 03.12.2015, вказавши в заяві, що не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. За час перебування на обліку відповідач отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення на випадок безробіття з 10.12.2015 по 19.04.2016 в сумі 10149 грн. 42 коп. Відповідно до порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з`ясовано, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань безробітний [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець 23.06.2010 та припинив підприємницьку діяльність 03.05.2018. Про перебування у статусі фізичної особи-підприємця [PERSON] центр зайнятості не повідомляв. Оскільки, відповідач на час реєстрації в центрі зайнятості належав до категорії зайнятого населення, отже права на набуття статусу безробітної і матеріального забезпечення на випадок безробіття не мав, тому просить стягнути з відповідача суму безпідставно одержаного матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 10149 грн. 42 коп. Ухвалою від 11.11.2019 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 05.12.2019. Ухвалою від 05.12.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено на 21.01.2020. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів суду не скерував. Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 03.12.2015 [PERSON] набув статус безробітного відповідно до заяви, в якій підтвердив, що не являється суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому, відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець 23.06.2010 та припинив підприємницьку діяльність 03.05.2018, що свідчить про недостовірність даних, вказаних у його заяві про надання (поновлення) статусу безробітного. Згідно з п.8 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг; сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку суми позовних вимог за час перебування на обліку відповідач отримав у центрі зайнятості матеріальне забезпечення на випадок безробіття з 10.12.2015 по 19.04.2016 на загальну суму 10149 грн. 42 коп. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача кошти в сумі 10149 грн. 42 коп., виплачені як допомога по безробіттю. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.3) судові витрати, що становлять 1921 грн. судового збору.

Outcome: approved