Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 27342,42 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. та судовий збір в сумі 768,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4861639, відповідно до якого у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , страхова компанія сплачу страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 30.09.2016 року у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області по вул. Я. Мудрого сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту №2050-24 від 16.03.2017 року було виплачено володільцю автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 27342,42 грн. З огляду на викладене, в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АК/4861639. 25.10.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор - позивач, отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, в тому числі за полісом №АК/4861639. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.08.2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4861639, відповідно до якого у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , страхова компанія сплачу страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 30.09.2016 року у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області по вул. Я. Мудрого сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року відповідача [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала автомобілем «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту №2050-24 від 16.03.2017 року було виплачено володільцю автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 27342,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5328 від 16.03.2017 року. Згідно п.п. в) п.п. 38.1.1 п 38 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). З постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року вбачається, що відповідач на момент скоєння ДТП керувала забезпеченим транспортним засобом «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відмовилась в присутності двох свідків, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. В розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АК/4861639. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. 25.10.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор - позивач, отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, в тому числі за полісом №АК/4861639. У ч. 1 ст. 512 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми страхового відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 27342,42 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 768,40 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Встановлено, що 30.01.2019 року між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленко П.М., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, виданого Радою адвокатів Київської області 24.01.2019 року, укладено договір про надання правової допомоги №30/01/19. Відповідно до додаткової угоди №90 до договору про надання правової допомоги та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.02.2019 року адвокатом були надані клієнту наступні послуги: збір документів (кількість витраченого часу 4 год., вартість послуг 200,00 грн.); аналіз судової практики (кількість витраченого часу 4 год., вартість послуг 200,00 грн.); консультація та організація щодо сплати судового збору (кількість витраченого часу 0,4 год., вартість послуг 400,00 грн.); компенсація витрат на канцтовари та поштове відправлення (вартість послуг 200,00 грн.); складання позовної заяви (кількість витраченого часу 3 год., вартість послуг 1200,00 грн.); підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду (кількість витраченого часу 2 год., вартість послуг 400,00 грн.); супровід та контроль судової справи (вартість послуг 400,00 грн.). Загальна вартість наданих послуг становить 3000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №090 від 27.02.2019 року позивачем сплачено адвокату вартість наданих послуг на суму 3000,00 грн. Положення п. 1, ч. 2, ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Разом з тим, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. У вказаній статті, серед іншого, Законодавець передбачає і витрати на професійну правничу допомогу. В свою чергу, положення ст. 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved