Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: м.\~Дніпро, вул. Караваєва, буд. 3-А, кім. 516., а також зняти відповідача з реєстраційного обліку. Представник позивача у судове засідання не зявився, натомість звернувся з заявою, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутністю або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засіданні не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є власником гуртожитку, розташованого у м. Дніпрі, вул. Караваєва, 3-А, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10526158 від 28.04.2006р., виданого КП «ДМБТІ» ДОР (а.с.5). 06.10.2015р. на підставі заяви відповідача її зареєстровано у вищевказаному гуртожитку у кімнаті 516 та видано ордер на житлову площу № 16/15 від 06.10.2015р. (а.с.7-9). Згідно з ч.1 ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач понад шість місяців не проживає в кімнаті № 516 за адресою м.\~Дніпро, вул.\~Караваєва, 3-А, що підтверджується актами від 23.12.2015р., 03.03.2016р. та 11.06.2016р. засвідченими начальником житлово-комунальної ділянки, паспортистом житлово-комунальної ділянки та охоронцями (а.с.10-13). Відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б спростовували інформацію про її відсутність у вказаній квартирі більше року без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) кімнати № 516 у гуртожитку, розташованому в м.\~Дніпрі, вул. Караваєва, 3-А, та не проживає у ній понад шість місяців без поважних причин, суд доходить висновку що вона втратила право користування нею, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial