Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON]\~про відшкодування\~матеріальної шкоди.\~В обґрунтування\~позову зазначивши,\~що [PERSON] працювала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 30 липня 2010 року по 22 січня 2016 року. 22 січня 2016 року була звільнена з посади касира-операціониста. Факт виникнення трудових відносин між сторонами підтверджено трудовим договором. За час роботи в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачеві під звіт було передано для забезпечення робочого процесу двадцять одиниць товарно-матеріальних цінностей, які за нею були закріплені в програмних комплексах Банку. На момент звільнення, відповідачем не було передано відповідному співробітнику товарно-матеріальні цінності. 15 березня 2016 року було проведено інвентаризаційний опис та було виявлена фактична недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 2239,07 грн. та відкрито дебетовий рахунок на імя відповідача. Відповідачем було частково відшкодовано збитки у розмірі 378 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 2015,58 грн. та судові витрати у розмірі 640,00 грн. Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 18 січня 2018 року. 07 лютого 2018 року представником позивача була подана до суду заява про усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі суду від 26 грудня 2017 року, оскільки ухвала суду була отримана представником позивача лише 30.01.2018. Ухвалою від 19 лютого 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 16 травня 2018 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з проханням розглядати дану справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 30\~липня 2010\~року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено трудовий договір №837, відповідно до якого, відповідача було прийнято на роботу на посаду касира-операціоніста. 11.12.2014 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність № DOG ДNРЄ/81, відповідно до якого за відповідачем було закріплено ТМЦ в кількості 20 штук, що підтверджується матеріалами справи. 22.01.2016 [PERSON] було звільнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» з посади касира-операціоніста. Однак на момент звільнення відповідачем не передано відповідному співробітнику банку ТМЦ, тобто не дотримано критерії звільнення. Після звільнення відповідача було виявлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, які Договором про повну матеріальну відповідальність № DOG ДNРЄ/81 від 11.12.2014 були передані відповідачу. 15 березня 2016 року було проведено інвентаризаційний опис ТМЦ та було виявлено фактичну нестачу на суму у розмірі 2\~239,07 грн. та відкрито дебетовий рахунок на імя відповідача за №96177050000251. Відповідачем було частково відшкодовано суму у розмірі 378 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 27.04.2016. Таким чином матеріальна шкода, яку відповідач повинен відшкодувати позивачу становить 2015,58 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 509, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору. Підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності з заподіяний діями або бездіяльністю працівника матеріальний збиток і/або ушкодження матеріальних цінностей, які належать роботодавцеві і/або іншим особам, матеріальні цінності яких перебувають у користуванні Роботодавця на підставі відповідних угод між Роботодавцем і такими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі: (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з якими перебуває і трудових відносинах. Тлумачення\~статті 134 КЗпП\~дозволяє констатувати, що матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні юридичній особі майнової шкоди. У постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року у справі №6-139цс14 вказано, що «вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника». ПАТ КБ «ПриватБанк» було доведено, заподіяння відповідачем шкоди, оскільки до функцій відповідача входили обовязки щодо забезпечення схоронності матеріальних цінностей, однак відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність. Тому,\~на підставі\~викладеного,\~суд вважає,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~сума матеріальної\~шкоди у\~розмірі 2015,58 грн. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved