Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за оплату комунальних послуг із співвласника квартири. Посилався на те, що він є співвласником трьохкімнатної квартири №50, що по вул.Чехова, 25 м.Чернівці з [PERSON] 16.09.2013 року заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці між сторонами було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу вони залишились проживати у зазначеній вище квартирі. У квартирі зареєстровано пятеро осіб співвласників, але дійсно проживають лише сторони у справі. Вказував на те, що відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Однак, відповідач свій обовязок не виконує та не розраховується за комунальні послуги, внаслідок чого виникає заборгованість, яку він змушений сплачувати за власні кошти. Добровільно виконати свій обовязок по оплаті комунальних послуг [PERSON] відмовляється. Зазначив, що за період з грудня 2015 року по березень 2016 року ним було сплачено за комунальні послуги кошти у розмірі 3104 грн. 21 коп., в тому числі: 1946 грн. 37 коп. за послуги теплопостачання, 101 грн. 70 коп. за послуги водопостачання, 71 грн. 90 коп. за спожитий газ, 957 грн. 24 коп. квартплата, в тому числі послуги банка 27 гривень. Вважає, що з [PERSON] слід стягнути половину сплачених ним за комунальні послуги коштів у сумі 1552 грн. 10 коп., оскільки вони спільно використовують надані їм послуги. Просив стягнути з відповідача на його користь 1552 грн. 10 коп. витрат понесених ним на комунальні послуги та зобовязати її оплачувати за ? частину комунальних послуг з 01.03.2016 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти стягнення з неї половини вартості сплачених позивачем комунальних послуг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира №50, що по вул.Чехова, 25 м.Чернівці належить на праві приватної спільної часткової власності пятьом співвласникам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із довідки про склад сімї №42 від 03.03.2016 року, усі співвласники зареєстровані за вказаною адресою та на момент розгляду справи судом є повнолітніми (а.с.8). З досліджених у судовому засіданні квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг судом встановлено, що за період з грудня 2015 року по березень 2016 року позивачем було сплачено за комунальні послуги кошти у розмірі 3104 грн. 21 коп., в тому числі: 1946 грн. 37 коп. за послуги теплопостачання, 101 грн. 70 коп. за послуги водопостачання, 71 грн. 90 коп. за спожитий газ, 957 грн. 24 коп. квартплата, в тому числі послуги банка 27 гривень (а.с.11-14). Підстави та умови стягнення витрат за житлово-комунальні послуги регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Так, відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносинта іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. За змістом ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Як вбачається з пояснень відповідачки, остання підтвердила, що у квартирі проживає лише вона з чоловіком та фактично наданими комунальними послугами користуються лише вони. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат, понесених на оплату комунальних послуг у розмірі 1552 грн. 10 коп. обґрунтована та підлягає задоволенню. Одночасно суд зауважує, що за змістом ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору. Проте, позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про зобовязання відповідача вчиняти певні дію у майбутньому, не надав суду доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав [PERSON], а тому звернення до суду з даною позовною вимогою є передчасним та задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial