Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.07.2014 року [PERSON] уклав кредитний договір б/н, згідно умов якого отримав картковий рахунок та отримав кредитний ліміт кредитної лінії у розмірі 500 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань у розмірі 16251 гривні 24 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 474 гривні 91 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11426 гривень 27 копійок; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3100 гривень; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 750 гривень 06 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 16251 гривні 24 копійки, а також судові витрати у розмірі 1600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але раніше представником позивача надавалася суду заява в якій він просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі. Після відкриття провадження по даній справі судом встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO]. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріали справи свідчать, що 29 липня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вищевказаного договору Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 500 гривень, з процентною ставкою, розмір якої становить 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У відповідності до зазначеного вище Кредитного договору погашення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки в касу Кредитодавця суми кредиту та нарахованих процентів, однак Позичальником даний пункт договору не виконується. В порушення умов кредитного договору боржник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 31 серпня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 16251 гривні 24 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 474 гривні 91 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11426 гривень 27 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 3100 гривень; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 гривень та штрафу (процентної частини) у розмірі 750 гривень 06 копійок. Як вбачається з актового запису про смерть № 996 від 22.05.2015 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO], свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Інформаційна довідка № 51063964 від 26 лютого 2018 року, видана в.о. завідуючої Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. свідчить, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (в даному випадку сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1282 ЦК України у разі смерті боржника, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Потрібно також враховувати, що за ст. 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з матеріалів справи боржник [PERSON] помер, спадкоємці боржника відсутні, а тому суд, вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, відповідно до вимог наведеного чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини сторін, приймаючи до уваги, що Банк не навів доказів в підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed