Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , Третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.08.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В., являється власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , в якій фактично проживає з того часу без реєстрації. В даній квартирі на момент розгляду позовної заяви зареєстровані позивач [PERSON] та їх спільний син [PERSON] 19.06.2014 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, про що Відділом державної РАЦС у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1123. В період шлюбу у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . 07.06.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З кінця травня 2019 року відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON] зібрали особисті речі та переїхали з належного позивачу [PERSON] помешкання. З тих пір в даному житлу вони не з`являлися, належних їм речей в будинку немає, тому реєстрація вказаних осіб має формальний характер, що призводить до додаткових витрат по сплаті комунальних послуг, які не надаються, однак нараховуються за них, що в свою чергу порушує право позивача [PERSON] щодо вільного розпорядження та користування своїм житлом на власний розсуд, зокрема щодо наміру здійснити продаж квартири. Будь-які особисті речі відповідача [PERSON] та їх спільної дитини [PERSON] в квартирі відсутні, де вони проживають на даний час, позивачу [PERSON] не відомо. Позивач та його представник - адвокат Пендей В.В. до початку судового засідання надали суду заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив не надала, хоча повідомлена в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликалася судовими повістками з повідомленням, а також за допомогою кур`єрської служби. Від представників третіх осіб: органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради було надано заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, не заперечують проти позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату , час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем його реєстрації, відповідач не з`явився до судового засідання без поважних причин та не повідомив суду поважність причини неявки, відзиву на позов відповідач не надав, та оскільки сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про можливість заочного розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши наявні матеріали у їх сукупності, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Предметом даного позову є втрати права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Дане питання регулюється положеннями Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зігно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло непорушне та гарантовано статтею 47 Конституції України. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Правовідносини, які виникли, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Аналогічна норма міститься і у абзаці 2 ч. 1 ст. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», відповідно до якої, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При вивченні письмових доказів в даній справ судом встановлено. Доказом набуття позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.08.2013 року, технічний паспорт від 12.12.213 року, домова книга для прописки осіб, мешкаючих в будинку [ADDRESS] , а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8462672 від 26.08.2013 року та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 66361329 від 22.08.2016 року. Копія рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2019 року по справі № 521/6774/19 підтверджує акт розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Довідка Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області від 25.05.2020 року № 638/359 ар про відсутність письмових , усних та інших звернень (скарг) від позивача [PERSON] згідно Інформаційного порталу Національної поліції, підтверджує факт відсутності конфліктів вказаної особи із позивачем [PERSON] стосовно колишнього місця проживання та реєстрації. Доказом факту реєстрації місця реєстрації позивача [PERSON] та [PERSON] є довідка Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради за № 718/01-07 від 18.06.2020 року. Доказами факту відсутності місця проживання вказаних осіб є: акт обстеження житлових умов, складений 15.07.2020 комісією дільниці № 4 КП ЖКС «Черьомушки» Одеської міської ради; платіжні квитанції про сплату [PERSON] комунальних платежів за адресою: [ADDRESS] , за період з 30.05.2019 року по 14.05.2020 року; договір про надання послуг центрального водопостачання та водовідведення № 49365 від 17.10.2013 року, укладений між ВАТ «Інфокс», філіал «Інфоксводоканал» та [PERSON] . За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність такого елементу як відсутність за зареєстрованим місцем проживання в кв. [ADDRESS] відповідача [PERSON] та їх сина [PERSON] , які протягом останнього року буз поважних причин не проживають за вищевказаною адресою. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: approved