Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилаються на те, що 08 лютого 2016 року відбулась ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] В судовому порядку [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Деу-Ланос» номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER] становить 48 743,82 грн. Вартість послуг експерта по проведенню оцінки становить 1\~400,00 грн. МтСБУ було виплачене позивачу в рахунок компенсації вартості ремонту автомобіля у розмірі 27\~164,67 грн. Однак розмір страхової виплати є недостатнім для повного відшкодування шкоди, та з урахуванням принципу повного відшкодування шкоди потерпілому обовязок щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страхової виплатою необхідно покласти на відповідача. У звязку із зазначеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 21\~578,15 грн., витрати на проведення експерт ного дослідження в розмірі 1\~400,00 грн., судовий збір в розмірі 551,20 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надання оголошення в засобах масової інформації з викликом відповідача в судове засідання. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] 08 лютого 2016 року о 17 годині 15 хвилини, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», д/н АН191ІР, в районі буд. № 33 на пр. Героїв в м.Дніпропетровську, не зайняв відповідне крайнє положення перед розворотом та не переконався в безпечності свого маневру, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «ДЕУ», АЕ 8768 АС, під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортному засобу, крім того тілесних ушкоджень зазнали [PERSON] та [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року винним у даній ДТП було визнано [PERSON] /а. с. 6/. Згідно приписам п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Власником автотранспортного засобу марки «ДЕУ», АЕ 8768 АС, є [PERSON] /а. с. 11/. Відповідно до висновку експертного дослідження № 3645 від 10 березня 2016 року, проведеним на замовлення позивача, в результаті пошкодження легкового автомобілю [NUMBER]у дорожньо-транспортній пригоді вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 48\~743,82 грн. /а. с. 8-9/. За проведення даного експертного дослідження позивачем було сплачено 1400,00 грн. /а. с. 10/. На підставі вказаного висновку МтСБУ в червні 2016 року було виплачене [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 21\~164,67 грн. /а. с. 12/. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду в розмірі 21\~579,15 грн., що становить різницю між вартістю заподіяної позивачу шкоди внаслідок ДТП, визначеної експертним дослідженням в розмірі 48\~743,82 грн., та страховим відшкодуванням, виплаченим МтСБУ в розмірі 27\~164,67 грн.; а також в рахунок повернення витрат на проведення експертного дослідження 1\~400,00 грн. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved