Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на 13/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом, зазначивши, що 29 липня 1992 року померла його мати [PERSON], та він є єдиним спадкоємцем першої черги. Позивач, син померлої [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк фактично прийняв спадщину після її смерті шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки був постійно прописаний та проживав в спірному будинку до смерті спадкодавця і до теперішнього часу. Спадщина складалась з 37/100 частин домоволодіння № 26 по вул. Тагільській в м. Дніпрі, які належали померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, що видане 29 квітня 1977 року АНД районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому АНД районної Ради депутатів трудящих № 325 від 08.04.1977 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 183 за реєстровим № 131. До 2013 року позивач не займався оформленням своїх спадкових справ, та 26 листопада 2013 року звернувся з заявою про видачу спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 1134/2013 після смерті його матері [PERSON], померлої 29 липня 1992 року. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 04 лютого 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 37/100 частин домоволодіння № 26 по вул. Тагільська в м. Дніпропетровську, яка належала його матері - [PERSON], що померла 29.07.1992 року в звязку з тим, що правовстановлюючий документ, а саме: свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 29.04.1977р. анульовано рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська № 281 від 15.08.2003 року та згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 14707 від 13.12.2013 року право власності на 37/100 частин вищезазначеного домоволодіння не перереєстровано і згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на усе (ціле домоволодіння) зареєстровано за іншою особою. У звязку з цим позивачу стало відомо, що другим співвласником домоволодіння на даний час є відповідач по справі, за якою при реєстрації права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року було допущено помилку та за нею зареєстровано право власності на все домоволодіння у цілому, у звязку з тим, що співвласниця домоволодіння [PERSON], якій належали на праві власності 63/100 частки на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1989р., звернулась до виконкому у 2003 році, після смерті [PERSON], з заявою про затвердження акту ідеальних часток, відповідно до якого змінились частки її з 63/100 частки на 87/100 частки, та померлої моєї матері [PERSON] з 37/100 часток на 13/100 часток, про що, позивачу відомо не було, та на зміну часток він не надавав. Після зміни ідеальних часток на домоволодіння, співвласниця [PERSON] 19 грудня 2003 року отримала правовстановлюючий документ на 87/100 часток домоволодіння, зареєструвала за собою право власності на 87/100 часток та 19 грудня 2003 року продала належні їй 87/100 часток домоволодіння [PERSON] та при реєстрації права власності за нею було помилково зареєстроване усе домоволодіння у цілому. Співвласник домоволодіння [PERSON], якій у дійсності належить 87/100 частин домоволодіння тільки у 2016 році звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для перереєстрації за нею права власності на 87/100 частин домоволодіння, яка була проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.06.2016 року. Таким чином, рішенням виконавчого комітету АНД районної Ради м. Дніпропетровська від 15.08.2003р. № 281 за гр. [PERSON] затверджено зміну частки на 13/100 частин, але перереєстрація права власності не проводилася. В звязку зі зміною ідеальних часток між співвласниками вищезазначеного домоволодіння, затвердженими рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська № 281 від 15.08.2003 року, матері позивача повинна належати не 37/100 частин домоволодіння № 26 по вул. Тагільська в м. Дніпропетровську, яка належала їй на час смерті, а 13/100 частин домоволодіння, але в звязку зі смертю неможливо перереєструвати її частку з 37/100 на 13/100 частин. На даний час домоволодіння № 26 по вул. Тагільській в м. Дніпрі складається у цілому з житлового будинку А-1, прибудови а-1, прибудови а1-1, житлового будинку В-1, житлової прибудови В1-1, прибудови в-1, прибудови в1-1, гаражу літ. Д, сараю літ.Г, вбиральні літ.Е. душу літ.З, вбиральні літ.И, навісу літ.Л, споруд №1-6, І, II. У користуванні [PERSON] перебував житловий будинок А-1 з прибудовами а-1, а1-1, вбиральня Е та споруда II. В звязку з зясуванням нових обставин позивач [PERSON], у червні 2016 року знову звернувся до нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] саме на 13/100 частин домоволодіння, та отримав постанову Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27 червня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з урахуванням зазначених нових обставин, оскільки постановою, що була йому видана раніше 04.02.2014 року вих.№ 375/02-31, відмовлено у видачі спадщини на 37/100 частин домоволодіння, а не на 13/100 частин. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати за ним право власності на 13/100 частин домоволодіння №26 по вул. Тагільській в місті Дніпрі після смерті його матері [PERSON], яка померла 29 липня 1992 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Представник нотаріальної контори надав заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29 липня 1992 року померла мати позивача [PERSON], позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк фактично прийняв спадщину після її смерті шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки був постійно зареєстрований та проживав в спірному будинку до смерті спадкодавця і до теперішнього часу, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 12 від 01.08.2016р. № 175958 та записом в паспорті позивача та в будинковій книзі. Спадщина складалась з 37/100 частин домоволодіння № 26 по вул. Тагільській в м. Дніпрі, які належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, що видане 29 квітня 1977 року АНД районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому АНД районної Ради депутатів трудящих № 325 від 08.04.1977 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 183 за реєстровим № 131. Відповідно до рішення виконкому АНД районної Ради м. Дніпропетровська від 15.08.2003р. № 281, яке було прийняте вже після смерті [PERSON], узаконені сіни, кладова, кухня за померлою [PERSON] та затверджений акт часток, де у власності [PERSON] знаходиться 87/100 частини від усього домоволодіння, а у власності [PERSON] знаходиться 13/100 частини від усього домоволодіння по вул. Тагільській, 26 з видачею свідоцтв про право особистої власності. Попередні правові документи анульовані. Перереєстрація права власності спадкодавцем відповідно до вказаного рішення не проводилась. Позивач звернувся до нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] саме на 13/100 частин домоволодіння, та отримав постанову Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27 червня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з урахуванням відсутності реєстрації права власності на 13/100 частин вказаного домоволодіння. Відповідно до ст.. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння не має можливості, оскільки частки в домоволодінні було змінено після відкриття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права позивача, позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на 13/100 частин вказаного домоволодіння є законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved