overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання визначення часток в спільній сумісній власності на земельні ділянки, які розташовані в с.Балківці Новоселицького району Чернівецької області посилаючись на те, що після смерті його батьків залишилось спадкове майно, яке він як спадкоємець за законом своєчасно прийняв. Не може оформити право власності у звязку з тим, \~що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на землю визначені не були. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], 26.05.2015 року та [PERSON], 19.10.2016 року відкрилися спадщини на частки земельних ділянок, а саме: площею 0,2077 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №839899 від 27.12.2011 року; площею 0,0816 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №839905 від 27.12.2011 року; площею 0,4488 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №839903 від 27.12.2011 року та площею 0,0800 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №839904 від 27.12.2011 року, які позивач успадкував як спадкоємець першої черги за законом, оскільки у встановлені законом шестимісячні строки звернувся із заявами до нотаріальної контори. Однак, відповідно до додатків до вищевказаних державних актів списку співвласників земельних ділянок, не визначено частки їх власників. Враховуючи те, що згідно ст.370 ч.2 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності є рівними, то відповідно слід визначити частки покійних по ? за кожним. На підставі 355, 370 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не відповідає виконанню та стягнення грошових коштів, стягнених в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 09.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9642, яким з нього на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 03.02.2012 р по 31.08.2017 р. в сумі 40\~857,91 грн, яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 2\~520,13 грн., залишку заборгованості за відсотками 31\~835,02 грн., пені та комісії 1700 грн., штрафу 1802,76 грн., а також витрат, пов`язаних із вчиненням напису - 3000 грн. Виконавчий напис вчинено на підставі копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та виписки з рахунку боржника. 25.01.2018 року державним виконавцем Волноваського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області відкрито виконавче провадження ВП 55602027 з примусового виконання виконавчого напису. 26.06.2019 року заступником начальника Волноваського районного відділу ДВС ГТУЮ в Донецькій області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та інші його доходи, на підставі якої станом на 03.12.2019 року з нього на користь відповідача було стягнуто 10\~002, 20 грн. заборгованості. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус під час його вчинення не врахував строків позовної давності, що свідчить про існування спору про право, тому просив визнати його таким, що не підлягає виконанню, стягнуті з нього на підставі виконавчого напису грошові кошти стягнути з відповідача на його користь. 16.03.2020 р. позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь стягнуту з нього суму заборгованості 17\~401,56 коп. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~ про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~відзиву на\~позовну заяву\~та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не подав. Оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи у спрощеному провадженні, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав , що відповідно ордеру на житлову площу, виданого Харківською книжковою фабрикою «Глобус» 1/37 та відповідно рішення виконавчого комітету Московського районної ради м. Харкова № 386/6 від 17.12.2002 року позивач являється наймачем квартири готельного типу [ADDRESS]. В теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після прозрівання шлюбу в 2012 році відповідачка виїхала зі спірного житла на постійне місце проживання до Російської Федерації, однак, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відмовляється , у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач надав суду письму заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та розгляд справи здійснювати за його відсутністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 3-тя особа - Департамент реєстрації фізичних осіб Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сторона повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки не повідомили, що не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно ордеру на житлову площу , виданого Харківською книжковою фабрикою «Глобус» 1/37 та відповідно рішення виконавчого комітету Московського районної ради м. Харкова № 386/6 від 17.12.2002 року позивач являється наймачем квартири готельного типу [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відповідно довідки дільниці № 34 КП. «Жилкомсервіс» № 357 від 18.11.2016 року. Факт не проживання відповідачки [PERSON], [INFO] в спірній квартирі [ADDRESS] підтверджується актом затвердженого начальником дільниці № 34 КП. «Жилкомсервіс» . Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином по справі встановлено, що відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні понад 4 роки , а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання втратившим право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що він є власниками домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідач у будинку не проживає більше десяти років, його речі відсутні, участі в утриманні нерухомого майна не приймає. Факт реєстрації відповідача порушує права позивача . Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надано. Відповідно до довідки від 26 серпня 2020 року на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Полтави розміщено повідомлення про виклик [PERSON] у судове засідання. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, думку позивачів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача , який в судове засідання не з`явився, з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою [ADDRESS] . Крім власника, відповідач також зареєстрований у даному домоволодінні. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знають позивача триалий час. У буд. [ADDRESS] відповідач не проживає, його речей немає, він взагалі там не з`являється. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника нерухомого майна, позбавляє права на розпорядження даним майном, а тому його порушене право підлягає захисту в порядку ст. ст. 383, 391 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними, в якій просив визнати відмову відповідача в прийнятті його на роботу по вакансії «обмотувальник елементів електричних машин» незаконною, посилаючись на те, що він має статус безробітного. Харківським міським центром зайнятості його було направлено на працевлаштування до відповідача, який, після проведеної співбесіди, відмовив позивачу в прийнятті на роботу без надання права пройти стажування. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не відповідав вимогам посади «обмотувальник елементів електричних машин» щодо освіти, оскільки має базову середню, а не професійно-технічну освіту, як зазначено в вимогах до кандидата на зазначену посаду. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні полагався на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено та не спростовано сторонами, що позивач з 27.09.2016 року має статус безробітного та перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості. 07.08.2017 року позивача було направлено на працевлаштування до ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на посаду обмотувальник елементів електричних машин згідно звіту 3-ПН, які були надані роботодавцем. 08.08.2017 року після проведення співбесіди з позивачем, ТОВ «СКБ Укрелектромаш» повідомив Харківський міський центр зайнятості про направлення на це робоче місце іншої кандидатури. Зазначені обставини підтверджуються корінцем направлення на працевлаштування № 20391611230116005 від 07.08.2017 року, звітністю Форми 3-ПН, Додатком № 1 до персональної картки позивача. Позивач просить визнати відмову відповідача в прийнятті його на роботу по вакансії обмотувальник елементів електричних машин незаконною. Згідно ч.2 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних судах розглядаються спори про відмову у прийнятті на роботу: 1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; 2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; 3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів ( батьків ) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років; 4) виборних працівників після закінчення строку повноважень; 5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; 6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов*язаний укласти трудовий договір. Таким чином, зазначені позовні вимоги не підлягають безпосередньому розгляду в судах, оскільки наведений ч.2 ст. 232 КЗпП України перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], укладеного 28.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній біржі «Південь». Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з*явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна №1868 від 28.11.2000 року, зареєстрованого на Універсальній біржі «Південь» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №1868 від 28.11.2000 року, [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі «Договору купівлі-продажу» №865, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу 06.03.1996 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер №19331 від 02.07.1996 року. Згідно договору купівлі - продажу від 06.03.1996 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу 06.03.1996 року, [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фону 24.01.1996 року згідно з розпорядженням від 23.01.1996 року за №02039 та зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 16.02.1996 року за №19331. У відповідності до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Сторонами виконані всі суттєві умови договору купівлі - продажу, передбаченіст. 224 ЦК УРСР. Продавець передав майно покупцю, а той в свою чергу передав продавцю обумовлену сторонами вартість майна. Відповідач від нотаріального посвідчення договору ухилився. При таких обставинах, в силу правил, встановлених ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Строк позовної давності не порушений, так як про порушене право позивач дізнався тільки в даний час.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору міни нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], укладеного 13.02.1998 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на Біржі нерухомості «Едвайс-консульт». Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала заява про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з*явилася, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Біржа нерухомості «Едвайс-консульт»у судове засідання не з*явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. Згідно договору міни нерухомого майна від 13.02.2008 року, зареєстрованого Біржею нерухомості «Едвайс-Консульт» в Журналі реєстрації біржових угод №427 від 13.02.2008 року, [PERSON], [PERSON] поміняли квартиру [ADDRESS], яка належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, завіреного 24.06.1997 ДП СЗ ім. 61 Комунара, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 06.01.1998 року за №18197, на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, завіреного 03.12.1991 року Районним житлово-комунальним об*єднанням виконкому Заводської районної Ради народних депутатів, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 03.12.1991 року за №16027. Згідно свідоцтва про зміну імені від 18.03.2009 року серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Сторонами виконані всі суттєві умови договору купівлі - продажу, передбаченіст. 224 ЦК УРСР. Продавець передав майно покупцю, а той в свою чергу передав продавцю обумовлену сторонами вартість майна. Відповідачвід нотаріального посвідчення договору ухилився. При таких обставинах, в силу правил, встановлених ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Строк позовної давності не порушений, так як про порушене право позивач дізнався тільки в даний час.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Крім того, представник позивача звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій в рамках вжиття заходів забезпечення позову просить суд накласти арешт на машиномісця [ADDRESS] Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Частиною 2 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. У абзаці 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на машиномісця задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається позивач як підстави для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені. Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, який би свідчив про дійсні наміри відповідача відчужити зазначене вище майно. З огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову не обґрунтована. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку недійсним. На обґрунтування вимог позивач в позові зазначив, що між сторонами було укладено договір дарування від 10.12.2011 року № 922, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за яким позивач [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] 1/2 частину житлового будинку по вул. Залізничній, 3 в с. Новоєгорівка Баштанського району Миколаївської області. В договорі було вказано, що дана частина будинку належала позивачу на підставі рішення Баштанського місцевого суду Миколаївської області від 29.08.2001 року по справі №2-592/2001. При цьому, за вказаним судовим рішенням за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Залізничній, 3 в с. Добре Баштанського району Миколаївської області. У звязку з тим, що в судовому рішенні був вказаний інший населений пункт, позивач вважає, що при укладенні оспореного нею договору дарування вона не мала права власності на дану частку та не мала права розпоряджатись нею, а нотаріус при посвідченні договору вказані обставини проігнорував, тому позивач вважає договір дарування таким, що за своїм змістом суперечить вимогам ст. 317 ч.1, 717 ЦК України, тому просила визнати його недійсним. Про вказані невідповідності позивач дізналась в 2018 році при оформленні спадщини після померлого співвласника [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що оспорений позивачем договір є дійсним та його предметом була саме належна на той час позивачу частка в будинку по вул. Залізничній, 3 в с. Новоєгорівка Баштанського району Миколаївської області. Комунальне підприємство «Баштанське районне бюро технічної інвентаризації» (третя особа) про час та місце розгляду справи повідомлялось вчасно та належним чином, надало заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] (третя особа) в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що за оформленням договору дарування від 10.12.2011 року до нотаріуса зверталась саме позивач та сама отримувала і надавала нотаріусу необхідні для такого оформлення документи, втому числі і рішення суду від 29.08.2001 року і відомості про реєстрацію права власності позивача на підставі цього рішення суду. При цьому, в с. Доброму відсутня вулиця Залізнична, крім того на час звернення позивача до нотаріуса за нею належним чином було зареєстроване право власності на частину будинку саме по Залізничній, 3 в с. Новоєгорівка Баштанського району Миколаївської області, при обговоренні істотних умов майбутнього договору позивач однозначно вказувала на своє бажання подарувати свою частку саме в цьому нерухомому майні, тому нотаріус,

Outcome: dismissed