Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.01.2020 року він дав у борг [PERSON] 15 000,00 грн. та 600,00 Доларів США про що свідчить письмова власноручно написана позичальником розписка від 29.01.2020 року. Згідно вказаної розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачу вказані кошти до 01.07.2020 року. Станом на 01.07.2020 року, та на день звернення до суду з позовною заявою відповідач позику не повернув, чим порушив виконання свого грошового зобов`язання. Крім того, після 01.07.2020р. відповідач уникає зустрічей та телефонних розмов з позивачем, відмовляється повертати позичені кошти в добровільному порядку. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти, отримані від позивача на підставі розписки, в розмірі 15 000,00 грн. та 600,00 доларів США, а також 6 944,91 грн. процентів від суми позики та 206,38 грн. трьох відсотків річних. Зазначає, що станом на день подання позовної заяви, загальний розмір боргу становить 31 871,70 грн. з врахуванням того, що 600,00 Доларів США в гривневому еквіваленті, становить 16 871,70 грн., за офіційним курсом Національного банку України. З урахуванням процентів та 3% річних, сума стягнення на момент подання позову становить 39 022,99 грн, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 29.01.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 грн. та 600 доларів США, які він зобов`язався повернути до 01.07.2020 року. Відповідач до суду не з`явився, факт написання розписки не оспорював, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. Станом до 01.07.2020 року, отримані в якості позики кошти [PERSON] не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 29.01.2020 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Згідно даних НБУ (витяг з інтернет ресурсу) станом на 01.02.2021 року офіційний курс Національного банку України становить 28,13 грн. за 1 долар США, а тому розмір заборгованості відповідача, який становить 600 Доларів США еквівалентно 16 878,00 грн. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 29.01.2020 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 15 000,00 грн. та 600 доларів США, що еквівалентно 16 878,00 грн. У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18. Як було зазначено вище, суму боргу [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу в строк до 01 липня 2020 року. Враховуючи вищезазначену позицію Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої проценти за позикою нараховуються лише в межах строку надання позики, приймаючи до уваги, що умовами розписки від 29.01.2020 року чітко визначено строку повернення боргу 01.07.2020 року, суд вважає за необхідне зазначити, що період нарахування відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України, становить 6 місяців (з 30.01.2020 по 30.06.2020), а розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становить 574,39 грн. виходячи з наступного розрахунку: 5,53 грн. ((30.01.2020-30.01.2020 )(1 день) 15000,00 грн. х 1 х 13,5 : 365 х 1)) 189,34 грн. ((31.01.2020-12.03.2020 )(42 дні) 15000,00 грн. х 1 х 11 : 365 х 42)) 172,13 грн. ((13.03.2020-13.04.2020 )(42 дні) 15000,00 грн. х 1 х 10 : 365 х 42)) 189,34 грн. ((31.01.2020-12.03.2020 )(42 дні) 15000,00 грн. х 1 х 11 : 365 х 42)) 160,66 грн. ((24.04.2020-11.06.2020 )(49 днів) 15000,00 грн. х 1 х 8 : 365 х 49)) 46,72 грн. ((12.06.2020-30.06.2020 )(19 днів) 15000,00 грн. х 1 х 6 : 365 х 19)) та розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становить 22,98 Долари США, що еквівалентно 646,43 грн., виходячи з наступного розрахунку: 0,22 Дол. США ((30.01.2020-30.01.2020 )(1 день) 600,00 Доларів США х 1 х 13,5 : 365 х 1)) 7,57 Дол. США ((31.01.2020-12.03.2020 )(42 дні) 600,00 Доларів США х 1 х 11 : 365 х 42)) 6,89 Дол. США ((13.03.2020-23.04.2020 )(42 дні) 600,00 Доларів США х 1 х 10 : 365 х 42)) 6,43 Дол. США ((24.04.2020-11.06.2020 )(49 дні) 600,00 Доларів США х 1 х 8 : 365 х 49)) 1,87 Дол. США ((12.06.2020-30.06.2020 )(19 днів) 600,00 Доларів США х 1 х 6 : 365 х 19)) Оскільки [PERSON] не виплатив позивачу суму боргу за договором позики у розмірі 15000 гривень у строк, визначений у розписці, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за період з 01.07.2020 року по 17.09.2020 року у розмірі 97,13 грн. виходячи наступного розрахунку: ((01.07.2020-17.09.2020) (79 днів) 15000,00 грн. х 3 : 100: 365 х 79)) та 3,89 Доларів США, що еквівалентно 109,43 грн. виходячи наступного розрахунку: ((01.07.2020-17.09.2020) (79 днів) 600,00 Доларів США х 3 : 100: 365 х 79)) Відповідно дост. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.134 ЦПК України до першої заяви по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження укладання та виконання вказаного договору позивачем надано копію Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №15/09/01-20 від 15.09.2020р. (Розрахунок вартості послуг виконавця); квитанцію Серії НЛА № 218960 від 17.09.2020р. про сплату 5 000,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до клопотання докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, є належними та підтверджують визначену ним загальну суму таких витрат, однак, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4267,00 грн. виходячи за наступного розрахунку (39 022,99 грн: 33305,38грн = 0,8534%; 5000.00 грн.х 0,8534% =4267,00 грн.) Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 717,54 грн. (39 022,99 грн: 33305,38грн = 0,8534%; 840.80 грн х 0,8534% = 717,54 грн.). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial