Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловими приміщеннями та земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що він є власником 3/8 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3/8 частки земельної ділянки, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060, площею 0.1051 га; 3/12 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Співвласником вказаного майна є відповідач [PERSON] , яка перешкоджає позивачу та членам його родини, потрапити до належного йому на праві спільної часткової власності майна. В зв`язку з цим, просить зобов`язати відповідача, усунути перешкоди у володінні та користуванні майном, шляхом вселення та переданням ключів від будинку та квартири. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи без її участі, позов не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156351507 від 14.02.2019, власником 3/12 частки квартири, за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156129330 від 13.02.2019, власником 3/8 частки житлового будинку, за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252281527 від 12.04.2021, власником 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 3223110100:01:023:0060, площею 0,1051 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є [PERSON] . Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.02.2019 та від 12.04.2021, співвласником вищезазначеного майна є [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В даній справі позивач стверджує, що відповідач перешкоджає йому користуватись квартирою та будинком, які йому належить на праві спільної часткової власності, шляхом не допуску його до вказаної квартири та будинку. З талону-повідомлення єдиного обліку № 3478 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, вбачається, що відповідач [PERSON] перешкоджає заявнику [PERSON] потрапити до квартири, за адресою: [ADDRESS] та будинку, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 - застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 386 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З врахуванням вказаних обставин, суд доходить до висновку, що відповідачка перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні нерухомим майном, чим порушуються права та законні інтереси позивача на вільне володіння власністю, тому його права як власника підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідачки не чинити йому перешкоди у користуванні майном. У спростування зазначеного будь-яких доказів з боку відповідача суду не надано. З огляду на вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача. Вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим, є такими, що підлягають задоволенню, в порядку, що визначається судом як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved