Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що [PERSON] уклав з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №500344606 від 16 лютого 2013 року на суму 18836,00 гривень. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500344606 від 16 лютого 2013 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата [PERSON]», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. [PERSON] порушив умови кредитного договору №500344606 від 16 лютого 2013 року, у звязку з чим має непогашену заборгованість перед позивачем в сумі 43066,91 грн., з яких: 14635,18 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 17081,73 грн. заборгованість по процентам та комісією; 11350,00 грн. пеня, штраф, неустойка. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 43066,91 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, до суду надав заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та надав заяву, згідно якої просить застосувати строк позовної давності, так як останній платіж був ним здійснений 09.09.2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заслухав думку відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] уклав з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №500344606 від 16 лютого 2013 року на суму 18836,00 гривень. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500344606 від 16 лютого 2013 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги до відповідача коштів по кредитному договору №500344606 від 16 лютого 2013 року, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата [PERSON]», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. На виконання умов Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, на адресу відповідача, від імені ТОВ «Дата [PERSON]» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК»ЄАПБ». Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобовязується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобовязання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обовязку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. У звязку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору, позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення його персональних даних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Відповідно до ст.1082 ЦК України Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору…неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі». Відповідно до п.4.4.3. Договору факторингу від 30.09.2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]», ПАТ «Альфа-Банк» у разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобовязань за основними договорами після відступлення права грошової вимоги ТОВ «Дата [PERSON]», перераховує ці кошти ТОВ «Дата [PERSON]», протягом трьох робочих днів з дати їх отримання (включно). В свою чергу, згідно п.5.4.3. Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.0.2016, у разі отримання коштів від боржників, Державної виконавчої служби в рахунок виконання зобовязань за основними договорами після дати підписання цього договору, ТОВ «Дата [PERSON]» зобовязане перерахувати ці кошти протягом 5 банківських днів з дати їх отримання (включно) на рахунок ТОВ «ФК»ЄАПБ». Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобовязання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів. З наданого розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором №500344606 від 16 лютого 2013 року складає 43066,91 грн., з яких: 14635,18 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 17081,73 грн. заборгованість по процентам та комісією; 11350,00 грн. пеня, штраф, неустойка. Враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється в три роки. Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак, позивач не надав суду доказів того, що між сторонами існує домовленість щодо збільшення строку позовної давності, а тому суд вважає за необхідне, при розгляді даної справи керуватися строком позовної давності, який передбачений законом. Як вбачається з зазначеного розрахунку заборгованості за договором №500344606 від 16.02.2013 року, останнє зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості відповідачем відбулося 09.09.2013 року. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-160цс14: «Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з 09.09.2013 року. З копії поштового конверта слідує, що позивач направив даний позов до суду 10.10.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності, визначеним ст. 257 ЦК України. Отже, на час звернення позивача до суду у останнього сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі - є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давнини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed