Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 9/16 частин житлового будинку з господарськими спорудами, посилаючись на те, що 24.01.2011 року померла його та відповідачки [PERSON] мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина в вигляді 3/4 частин житлового будинку та господарських споруд за адресою: смт. Кушугум вул. Зарічна (стара назва Крупської), буд. 92 Запорізького району Запорізької області, які вона прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 09.11.2001 року, але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину, відкриту після смерті [PERSON], померлого 09.11.2001 року в порядку спадкування за законом в вигляді 1/4 частини прийняла відповідачка [PERSON] При житті, [PERSON] склала заповіт, в якому вона зробила заповідальне розпорядження : все належне їй на час смерті майно вона заповідала позивачу. [PERSON], як спадкоємець за заповітом, своєчасно та належним чином прийняв спадщину, відкриту після смерті матері, звернувшись з відповідною заявою про прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори, однак, відповідачка [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті матері, тому що на час її смерті була пенсійного віку. При оформленні спадкових прав позивачем зясувалось, що у звязку з неотриманням матірю при житті свідоцтва про право на 1/2 частину (подружню) майна, тому видати свідоцтво на спадщину за заповітом з урахуванням частки подружжя, нотаріус не може, тому 27.07.2017 року нотаріусом Запорізької районної держнотконтори була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявився, від представника позивача надійшла до суду заява, у якій вона підтримала позов в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідачка по справі [PERSON], надала суду заяву, в якій позов визнала, просила суд розглянути справу за її відсутності. Третя особа - представник Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій проти позову не заперечував, просив суд розглянути справу за їхньої відсутності. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не зявились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт смерті 24 січня 2011 року [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок його смерті. Згідно зі ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України … неповнолітні, повнолітні, непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка б належала б йому в разі спадкування за законом (обов»язкова частка). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наданою суду копією спадкової справи №309/2011 від 07.07.2011 року. Із заяви, яка знаходиться у спадковій справі 309/2011 від 07.07.2011 року, вбачається, що [PERSON], своєчасно звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2017 року, виданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, позивачу було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 9/16 частин в звязку з неотриманням матірю позивача при житті свідоцтва про право на 1/2 частину ( подружню). Крім того і позивач і відповідачка зверталися до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 09.11.2001 року, що підтверджується копією спадкової справи №433 (2006) від 15.08.2006 року. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Для визначення майна, придбаного в період шлюбу, обєктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на імя кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Згідно зі ст. 28 КПШС та ст.70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спірний будинок за адресою: смт. Кушугум вул. Зарічна, 92 Запорізького району Запорізької області, належав на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю №18 від 14.04.1989 року, що підтверджується реєстраційним написом ЗМБТІ, за реєстровим №2024 від 14.04.1989 року. Як розяснюється у п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, тощо. Статті 368, 370 ЦК України визначають, що майно, придбане подружжям за часи шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, а у разі виділу частки із майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, визнається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівних. Таким чином, суд вважає , що спадковий житловий будинок в смт. Кушугум по вул. Зарічна (стара назва Крупської) збудований був матірю позивача та відповідачки [PERSON] та її чоловіком [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу за кошти спільної праці подружжя і є їхньою спільною сумісною власністю, у звязку з чим матері позивача, як дружині , належить 1/2 частина цього житлового будинку, в звязку з чим вона після смерті свого чоловіка подала заяву до Запорізької районної державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинку, але при житті це свідоцтво вона не отримала. Розрахунок 9/16 частин спадкового житлового будинку складається таким чином: після смерті [PERSON], померлого 09.11.2001 року право на 1/2 частину мала [PERSON] ( як дружина ), а на 1/2 спадкову частку мали право по 1/4 частині кожна: [PERSON] ( дружина померлого) та відповідачка [PERSON] ( дочка померлого). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 3/4 частин спадкового будинку. У звязку з тим, що на час смерті [PERSON] її донька відповідачка [PERSON] була пенсійного віку, тому вона має право на обовязкову частку у спадщині, яка складає 3/16 частин. Таким чином, позивач має право в порядку спадкування на 9/16 частин спадкового будинку після смерті матері, а відповідачка [PERSON] має право на 1/4 частину спадкового будинку після смерті батька та 3/16 частин після смерті матері, всього на 7/16 частин. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких підстав, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved