Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В позовній заяві позивач вказує, що 25 квітня 1995 року його дружина - [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. З 1995 року позивач разом зі своєю родиною мешкає за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що приблизно в грудні 2001 року він помітив, що на території житлового будинку [ADDRESS] є гараж, який був у незадовільному стані та по ознакам було помітно, що їм ніхто не користується. Ворота гаражу були постійно відчинені, всередині знаходилось багато брухту, дах гаражу частково був відсутній. Власника гаражу позивач не знайшов. Позивач вказує, що з початку 2002 року він почав користуватися зазначеним гаражем. Одразу полагодив ворота та повісив замок. Тобто вже понад 12 років він відкрито, безпосередньо та добросовісно володіє вищезазначеним майном: утримує гараж в належному стані, здійснює його поточний ремонт. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на гараж, розташований у дворі житлового будинку [ADDRESS]. В судове засідання з?явився позивач. Від представника відповідача - Додудзинського М.М. до суду надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність та просять суд винести рішення згідно матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], яка є дружиною позивача а.с. 6, 25 квітня 1995 року на підставі Договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS]. а.с. 7-9 Згідно копії довідки з ТОВ «Житломасив» від 14.01.2014 року, [PERSON] з 1995 року мешкає за адресою: [ADDRESS]. а.с. 15 Згідно листа з КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 14 січня 2014 року № 102278, інвентаризація гаража, розташованого у дворі житлового будинку [ADDRESS] станом на поточну дату не здійснювалась; право власності на зазначений гараж станом на 14 січня 2014 року в КП «ММБТІ» не зареєстровано. а.с. 14 Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач - його приятель. Свідок зазначив, що позивач утримує гараж, що знаходиться за будинком біля дитсадку, вже приблизно 10 років, проводить там ремонт, ставить в ньому машину та технічний інвентар. А раніше в цьому гаражі мешкали бомжі. Свідок підтвердив, що позивач є добросовісним користувачем вказаного гаражу вже приблизно 10 років. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є старшою по будинку і періодично перевіряє прибудинкову територію. Свідок зазначила, що позивач приблизно з 2000 року зайняв нічийний гараж у дворі будинку, привів його до ладу та утримує в ньому свої речі. Свідок пояснила, що до позивача в цьому гаражі бачила лише бомжів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно. Згідно з ч.4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 344, п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), зокрема, за рішенням суду; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Тобто, порушення питання про виникнення права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе тільки після 01 січня 2011 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння) Судом встановлено, що право власності на вказаний гараж не оформлялось, позивач добросовісно, безперервно і відкрито володіє вказаним гаражем більше десяти років. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved