Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Володимирівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання заповіту недійсним, в якому просить визнати заповіт, який був складений 02 лютого 2011 року об 11 годині 30 хвилин, [PERSON], який народився [INFO] у с. Чистоводне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, згідно якого він заповів усе своє майно, де б воно не знаходилось і взагалі все те, на що він за законом матиме право [PERSON], [INFO], посвідчений Козян Н.І., секретарем Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 10 - недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодилась та пояснила, що померлий [PERSON] не хворів, та коли підписував заповіт був здоровий та розумів свої дії. Представник третьої особи Володимирівської сільської ради в судове засідання не з'явився, згідно заяви з позовом згодні та просили справу розглядати за їх відсутністю. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона являється племінницею [PERSON], підтвердила, що він постійно з дитинства хворів, знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні. На той час коли він підписував заповіт він теж був хворий, секретар сільської ради прийшла додому на прохання [PERSON], яка проживала з ним на той час для того щоб підписати заповіт на її ім'я, але коли [PERSON] підписував заповіт він не розумів, що він робить. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він являється сусідом [PERSON], знав його приблизно сім років, він ніде не працював, оскільки постійно хворів, знаходився на лікування у психіатричній лікарні, коли бачив його останній раз він нічого не тямив, не міг говорити, нікого не пізнавав. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знала померлого [PERSON], оскільки носила пенсію його батькам, він характеризувався як психічно хвора людина, постійно знаходився на лікування у психіатричній лікарні, вчиняв неадекватні дії, не вмів не писати не читати, він ніколи не усвідомлював своїх дій, батьки були його опікунами. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON], який [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. 02 лютого 2011 року [PERSON] склав нотаріально посвідчений Заповіт, відповідно до якого заповів усе своє майно, де б воно не знаходилось і взагалі все те, на що він за законом матиме право [PERSON], [INFO], посвідчений Козян Н.І., секретарем Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 10. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON], який помер [INFO] страждав з дитинства на психічне захворювання і фактично протягом життя знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні с. Олександрівка та Одеській психіатричній лікарні № 4 в м. Білгород-Дністровський, що підтверджується медичною документацією. За життя [PERSON] не працював, не вмів писати, читати, був схильний до протиправних дій, знаходився під опікою у своїх батьків. Згідно Акту № 1 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи КУ «Одеська ОКПЛ №1» від 08 січня 2014 року, комісія лікарів судово-психіатричних експертів приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO], на момент складання ним заповіту 02.02.2011 року страждав хронічним стійким психічним розладом - легкої розумової відсталості з вираженою порушеною поведінкою, потребує уваги та призначення медичного втручання (F70.1 по МКБ-10); [PERSON], [INFO], який помер [INFO], на момент складання ним заповіту 02.02.2011 року в силу свого психічного стану здоров'я абсолютно не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Згідно довідки КУ ОПБ № 4 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ОПБ № 4 з 20.02.1987 по 18.05.1987 року; з 12.03.1987 по 11.03.1988 року; з 19.09.2005 по 20.10.2005 року (а.с. 9). Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що померлий [PERSON] був здоровий та розумів свої дії, оскільки ці твердження спростовуються вищевказаними матеріалами справи. Згідно ст.. 1233 ЦК України. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Згідно ст.. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністью. Отже, суд приходить до висновку, що на момент складання Заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, що є підставою для визнання даного Заповіту недійсним в силу положень ст. 225 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, приймаючи до уваги документально підтверджені факти того що померлий [PERSON] тривалий час хворів, не розумів значення своїх дій, не впізнавав рідних, а також висновок посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи КУ «Одеська ОКПЛ №1» від 08 січня 2014 року, суд приходить до висновку, що на момент підписання заповіту померлий [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, що у відповідності до ст.. 225 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Володимирівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання заповіту недійсним є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved