Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи: Виконавчого комітету Панютинської селищної ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі також зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON], а також відповідач по справі - син [PERSON] З 2001 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, не несе будь яких інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачеві не чинив, за захистом своїх порушених прав на проживання відповідач ні до суду, ні до інших державних органів не звертався, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає. В звязку з цим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] 19 липня 2018 року позивач уточнив свою позовну заяву в якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, просив в разі неявки відповідача по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але надав суду пояснення по справі в яких просив проводити розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Підставою для його проживання за вищевказаною адресою є рішення виконавчого комітету Панютинської селищної Ради депутатів трудящих Лозівського району Харківської області № 4/1 від 21.02.1977 року, згідно якого [PERSON] була виділена квартира за адресою: [ADDRESS] зі складом сімї два чоловіка. На даний час квартира має статус державної. В даній квартирі крім позивача та членів його сімї зареєстрований - відповідач по справі [PERSON] Відповідач по справі починаючи з 2001 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час разом зі своєю родиною. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з 2001 року в квартиру не зявлявся. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сімї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Факт не проживання відповідача по справі за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютино, вул. Матросова, б. 17, кв. 17 з 2001 року вбачається з актів, складених сусідами від 26.09.2017 року та від 15.06.2018 року. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved