Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на ? (одну другу) частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що за час перебування у шлюбі з відповідачем - [PERSON] за спільні кошти подружжя, було придбано будинок [ADDRESS], право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Позивач вважає, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, незважаючи на те, що при укладанні Договору купівлі-продажу відповідач у справі виступав одноособово як покупець, тому позивач вирішила поділити нерухоме майно шляхом визнання за собою право власності на ? його частину. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред»явлений її довірителем позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому. В судовому засіданні відповідач та його представник визнали позовні вимоги, незаперечували проти задоволення позову, проте не погоджувалися з певними обставинами викладеними в позові, зокрема, що стосується викрадення відповідачем документів на спірне нерухоме майно, пояснивши, що правовстановлюючі документи на будинок ніхто не викрадав, оскільки відповідач є його власником і може зберігати документи на будинок особисто у себе. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 червня 2002 року Мар'янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис № 38. Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області було розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 21 червня 2002 року Мар'янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, актовий запис № 38. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. На підставі Договору купівлі-продажу будинку [PERSON] було придбано житловий будинок, житловою площею 31,00 кв.м., загальною площею 63,3 кв.м. літ. «Аа», з надвірними будівлями і спорудами: сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», погріб літ. «Дд», вбиральня літ. «В», огорожа, криниця, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського нотаріального округу Цимбалюком О.М., реєстровий № 1970, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру правочинів. З рішення Мар»яніської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області № 561 від 19 листопада 2015 року було перейменовано вулицю «[ADDRESS]» в с. Мар»янівка на вулицю «[ADDRESS]». Частина 3 ст. 368 ЦК України встановлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Стаття 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом . У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять набуття подружжям [PERSON] за час шлюбу житлового будинку, разом із надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: житлового будинку, житловою площею 31,00 кв.м., загальною площею 63,3 кв.м. літ. «Аа», з надвірними будівлями і спорудами: сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», погріб літ. «Дд», вбиральня літ. «В», огорожа, криниця, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], який є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими і такими, що підялагють задоволенню. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначені вимоги Закону, з відповідача на користь позивача підлягє стягненюю судові витрати, а саме 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved