Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL 703/028/2008 від 04.02.2008 року у загальному розмірі 20 738,28 доларів США (офіційний курс НБУ становить 12,95 грн. за 1 долар США) у розмірі 268560,72 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 208 208,16 грн., проценти у розмірі 1177,59 доларів США, що еквівалентно 15 249,79 грн., та нарахована пеня у розмірі 45 030,77 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 2650700233333 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.08.2007 року за реєстраційним № 7А-07-287667 відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі розпорядження від 17.08.2007 року за № 13148, яке зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 16.10.2007 року за № П-7-28347 шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код ЄДРПОУ 36789421) права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки (Свідоцтва про право власності на житло) в органах нотаріату та місцевого самоврядування, та здійснення їх реєстрації, подачі заяви про державну реєстрацію права власності на підставі вказаних документів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснення будь-яких платежів за продавця, в тому числі подання заяв та будь - яких документів від імені власника предмету іпотеки до органів реєстраційної служби, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно в органах що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження предмету іпотеки; з метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] та [PERSON] в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код ЄДРПОУ 36789421), на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами та покласти на відповідачів судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання рекомендованих листів суду із судовими повістками, причину неявки суду не повідомили, заяв про відкладання розгляду справи від них до суду не надходило. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що 04 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML 703/028/2008, відповідно до умов якого останній отримав у позивача кредитні кошти в розмірі 24000 доларів США на строк до 06 лютого 2023 року (а.с. 10-14). 04 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PML 703/028/2008, відповідно до умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] боргових зобовязань позивачу було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить на власності відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 серпня 2007 року за реєстровим № 7А-07-287667 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, зареєстрованого в КП «Харківське МБТІ» 16 жовтня 2007 року за № П-7-28347 (а.с. 20-22). 20 грудня 2013 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги № б/н, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за даним кредитним договором (а.с. 33-35). У звязку із порушенням з 20 грудня 2013 року [PERSON] зобовязань за кредитним договором, несплатою тіла кредиту та відсотків, 12 вересня 2014 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ці обставини встановлені судом на підставі пояснень представника позивача, наданих суду в судовому засіданні. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML 703/028/2008 в розмірі 20738 доларів США 28 центів, що становить 268560 грн. 72 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту - 208208 грн. 16 коп., проценти у розмірі 1177 доларів США 59 центів, що еквівалентно 15249 грн. 79 коп., та нарахована пеня у розмірі 45030 грн. 77 коп. (а.с. 32). 02 лютого 2016 року виконавчі листи про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 268560 грн. 72 коп., видані на підставі зазначеного рішення суду, були пред'явлені позивачем до примусового виконання до Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського УЮ. теперішнього часу заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На теперішній час рішення суду не виконано і сума заборгованості з відповідачів не стягнута. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, відповідач [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]С.) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 06 лютого 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, встановленого відповідно до п. 1.5.1 частини 2 кредитного договору № МL-703/028/2008 від 04.02.2008 року (а.с. 12). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись з позовом до суду 12 вересня 2014 року. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Разом із тим, як установлено судом, відповідачі виконували свої права та обовязки відповідно до умов кредитного договору згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 20 грудня 2013 року, коли [PERSON] порушив умови договору і не сплатив черговий платіж. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З пояснень представника позивача в судовому засіданні судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором № ML-703/028/2008 був внесений відповідачем [PERSON] 20 грудня 2013 року. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором 12 вересня 2014 року, тобто вже після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку дії поруки, а тому договір іпотеки (майнової поруки) № РML-703/028/2008 від 04 лютого 2008 року в частині майнового поручителя - відповідача [PERSON] на момент звернення з позовом до суду припинив свою дію, в зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин вимога позивача до відповідача [PERSON] цілком обґрунтована, оскільки останній не виконав заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року і тому в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL 703/028/2008 від 04.02.2008 року у загальному розмірі 20738,28 доларів США, що становить 268560,72 грн., слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] Разом з тим, задовольняючи позов в частині звернення стягнення на частину предмету іпотеки, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про передачу предмету іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, оскільки такий спосіб захисту прав позивача не відповідає положеннями ст. 16 ЦК України і є фактичним позбавленням відповідачів права користування їх власністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1378 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 526, 553, 554, 559, 1050 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», суд

Outcome: partial