Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 18.02.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 051-2008-315, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 380000 доларів США, із відсотковою ставкою 13,45% річних та з кінцевим терміном повернення 10.02.2028 року., із змінами та доповненнями до кредитного договору від 10.08.2009 року, 26.08.2009 року, 10.11.2010 року, 29.11.2010 року. Крім того, 18.02.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №051-2008-316, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 80000 швейцарських франків, із відсотковою ставкою 11,45% річних та з кінцевим терміном повернення 10.12.2028 року., із змінами та доповненнями до кредитного договору від 10.08.2009 року, 26.08.2009 року, 10.11.2010 року, 29.11.2010 року. Умови вказаних кредитних договорів відповідачем належним чином не виконувались у зв'язку з чим рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 19.09.2013 року вже було стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами у розмірі 436641,27 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 3475664 грн. 51 коп. а також 88826,36 швейцарських франків, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 768626 грн. 84 коп. Проте, на даний час відповідачем рішення суду виконане не було у зв'язку з чим утворилася нова кредитна заборгованість по договорам. Так, за період з 29.03.2011 року до 05.03.2015 року банком було нараховано заборгованість по відсотках за кредитним договором №051-2008-315 від 18.02.2008 року у розмірі 267152,92 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6350545 грн. 33 коп., в тому числі: заборгованість по відсоткам за ставкою 18,51% - 259156, 38 доларів США; заборгованість по підвищеним відсоткам за ставкою 26,51% - 7996, 54 доларів США. Також за вказаний період банком було нараховано заборгованість по відсотках за кредитним договором №051-2008-316 від 18.02.2008 року у розмірі 48707,44 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1204427 грн. 92 коп., в тому числі: заборгованість по відсоткам за ставкою 16,04% - 46742,43 швейцарських франків; заборгованість по підвищеним відсоткам за ставкою 24, 04 % - 1965,01 швейцарських франків. Крім того, позивач посилався на те, що з моменту ухвалення рішення Садгірським районним судом м.Чернівці про стягнення зазначеної заборгованості за кредитними договорами курсова різниця складає 8331676 грн. 07 коп., яка також, на думку позивача, підлягає сплаті відповідачем. Просив позов задовольнити. Стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №051-2008-315 від 18.02.2008 року у розмірі 267152,92 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6350545 грн. 33 коп., а також заборгованість за кредитним договором №051-2008-316 від 18.02.2008 року у розмірі 48707,44 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1204427 грн. 92 коп. Також просив стягнути з відповідача на користь банку суму боргу у вигляді курсової різниці за кредитними договорами у розмірі 8331676 грн. 07 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що відсоткові ставки по кредитним договорам були змінені у відповідності до додаткових угод від 29.11.2010 року. Кредитна заборгованість за рішенням суду від 19.09.2013 року відповідачем погашена не була, а тому правовідносини між сторонами не припинились. Також зазначив, що у зв'язку з інфляційними процесами курсова різниця між стягнутою сумою заборгованості та курсом валют на момент звернення позивача з позовом становить 8331676 грн. 07 коп., а тому вказані кошти також підлягають стягненню з відповідача. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що після ухвалення судом рішення 19.09.2013 року правовідносини між сторонами припинились, а тому підстав для нарахування відсотків на заборгованість у позивача не має. Також зазначив, що відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню курсової різниці, оскільки така виплата законом не передбачена. Просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного: Так, судом встановлено, що 18.02.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 051-2008-315, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 380000 доларів США, із відсотковою ставкою 13,45% річних та з кінцевим терміном повернення 10.02.2028 року, із змінами та доповненнями до кредитного договору від 10.08.2009 року, 26.08.2009 року, 10.11.2010 року, 29.11.2010 року (а.с.3-13). В подальшому, додатковою угодою до Договору від 29.11.2010 року було частково змінено умови основного договору, відповідно до яких базова процентна ставка по договору - 3% річних, базова підвищена процентна ставка - це 11% річних (п.1). За користування кредитними коштами без порушення установленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 15,51 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. За користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 15,51 % річних, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором (п.1.1.2). Крім того, 18.02.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №051-2008-316, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 80000 швейцарських франків, із відсотковою ставкою 11,45% річних та з кінцевим терміном повернення 10.12.2028 року., із змінами та доповненнями до кредитного договору від 10.08.2009 року, 26.08.2009 року, 10.11.2010 року, 29.11.2010 року (а.с.14-24). Згодом, 29.11.2010 року, додатковою угодою до Договору було частково змінено умови основного договору, відповідно до яких базова процентна ставка по договору - 3% річних, базова підвищена процентна ставка - це 11% річних (п.1). За користування кредитними коштами без порушення установленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 13,04 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. За користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 13,04 % річних, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором (п.1.1.2). За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитних договорів та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом також встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 19.09.2013 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 051-2008-315 у розмірі 436641,27 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 3475664 грн. 51 коп., а також за кредитним договором №051-2008-316 у розмірі 88826,36 швейцарських франків, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 768626 грн. 84 коп.(а.с.25-26). Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки №2060/07-15 від 19.08.2015 року Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, станом на 19.08.2015 року боржником [PERSON] не надано квитанцій чи будь-яких інших документів, що підтверджують сплату боргу відповідачем у розмірі 3475664 грн. 51 коп., та 768626 грн. 84 коп. (а.с.109). Таким чином, на даний час рішення суду виконане не було, зазначену обставину представник відповідача будь-якими доказами не спростував. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення нарахованої суми заборгованості суд зазначає наступне. Так, підстави припинення зобов'язання визначені главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як було встановлено судом зобов'язання належним чином виконане не було. Одночасно суд зауважує, що підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в ухвалі від 18.05.2011 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. У зв'язку неналежним виконанням зобов'язання у відповідача після винесення рішення суду від 19.09.2013 року виникла заборгованість за період з 29.03.2011 року до 05.03.2015 року, а саме: заборгованість по відсотках за кредитним договором №051-2008-315 від 18.02.2008 року у розмірі 267152,92 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6350545 грн. 33 коп., в тому числі: заборгованість по відсоткам за ставкою 18,51% - 259156, 38 доларів США; заборгованість по підвищеним відсоткам за ставкою 26,51% - 7996, 54 доларів США.; заборгованість по відсотках за кредитним договором №051-2008-316 від 18.02.2008 року у розмірі 48707,44 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1204427 грн. 92 коп., в тому числі: заборгованість по відсоткам за ставкою 16,04% - 46742,43 швейцарських франків; заборгованість по підвищеним відсоткам за ставкою 24, 04 % - 1965,01 швейцарських франків. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, який наявний в матеріалах справи та будь-якими доказами відповідачем спростований не був (а.с.27-34). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Положеннями ч.3, ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З урахуванням положень зазначеної статті, судом було роз'яснено представнику відповідача його право на звернення до суду з клопотанням про призначення по справі судової економічної експертизи з метою спростування заявлених позовних вимог та роз'яснено наслідки, передбачені ст.146 ЦПК України. Проте, представник відповідача з клопотанням до суду про призначення по справі судової економічної експертизи не звертався. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку суму боргу у вигляді курсової різниці за кредитними договорами у розмірі 8331676 грн. 07 коп. суд зазначає наступне. Так, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, Законом не передбачено право кредитора на отримання коштів у вигляді курсової різниці, натомість регламентовано право на отримання інфляційних втрат. За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. За таких обставин, суд вважає, що заявлена позовна вимога необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial