Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про розірвання договору довічного утримання, в якому просив розірвати договір довічного утримання від 28 грудня 2010 року, укладений між ним та [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що згідно з умовами даного договору він передав у власність відповідача належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язувався довічно повністю утримувати позивача, на умовах цього договору, а саме шляхом забезпечення харчуванням, побутовими послугами, пресою, медикаментами, а також надавати матеріальну допомогу у розмірі 500,00 грн. щомісячно. Крім цього відповідач зобов'язався забезпечити позивача житлом шляхом збереження його права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2011 року було відмовлено у його позові до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання у зв'язку з тим, що невиконання відповідачем своїх обов'язків обумовлено істотними причинами, пов'язаними з народженням сина та хворобою дружини. Однак, відповідач в подальшому, після набрання рішенням суду законної сили, не виконував умови договору, не брав участі в його (позивача) утриманні, між сторонами втрачені довірливі стосунки, а тому позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на його безпідставність. Представник третьої особи ГУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, хоча її належним чином було повідомлено про день, час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 28 грудня 2010 року між сторонами укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 3-3191 (а.с.а.с. 11-12). Згідно з умовами даного договору [PERSON] передав [PERSON] у власність належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], а останній зобов'язувався довічно утримувати позивача, на умовах цього договору, а саме, надаючи йому: - щоденне 5-разове калорійне харчування; - надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукаря, прибирання квартири); - забезпечення пресою щотижня (газети); - забезпечення медикаментами; - забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Крім того, [PERSON] зобов'язувався надавати [PERSON] матеріальне забезпечення, сума якого визначена сторонами у розмірі 500 грн. щомісяця та поховати. Тобто, згідно з умовами спірного договору у набувача, яким є відповідач, виник обов'язок утримувати відчужувача, взамін отриманого майна. Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач майна зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежного від його вини. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва 08 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання у зв'язку з тим, що невиконання відповідачем своїх обов'язків обумовлено істотними причинами, пов'язаними з народженням сина та хворобою дружини. Суд також зважав на відсутність прямого волевиявлення позивача щодо своїх вимог та настання реальних наслідків у зв'язку з розірванням договору. Відповідно до даних довідки ВСП «Грушківський» від 10 квітня 2013 року [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 15). Крім нього у квартирі ніхто не зареєстрований. Також з даних довідки видно, що борг [PERSON] по квартплаті і комунальних послугах станом на 01 березня 2012 року становить 1 863, 86 грн. З даних довідки поліклініки №1 Солом'янського району м. Києва вбачається, що позивач хворіє (а.с.20). Згідно з даними довідки Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва від 04 вересня 2013 року видно, що [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 1105, 82 грн. (а.с. 25). Як вбачається з даних постанови про закриття кримінального провадження від 03 червня 2013 року 18 травня 2013 року до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшла заява [PERSON] про те, що 15 квітня 2013 року в квартирі [ADDRESS] [PERSON] вчинив сварку та заподіяв йому легкі тілесні ушкодження (а.с.17). У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що договір довічного утримання укладався з метою недопущення та запобігання будь-яких посягань третіх осіб, спрямованих на заволодіння квартирою [PERSON] Також відповідач пояснив, що він є єдиною дитиною [PERSON] та спадкоємцем усього належного йому нерухомого майна, зокрема, квартири [ADDRESS]. [PERSON] також пояснив, що він хвилюється за здоров'я батька та щоб посягання третіх осіб не спричинили шкоди батьку, не ввели його в оману, заволодівши квартирою. У судовому засіданні відповідач не спростував доводи позивача про те, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання, не надає йому будь-якої допомоги та коштів на утримання. Він пояснив, що при укладенні договору була усна домовленість з [PERSON] про те, що він переїде проживати до м.Одеси, так як [PERSON] постійно проживає там та не має змоги виконувати пербдачені договором умови у м. Києві. [PERSON] пояснив, що він має намір підготувати для [PERSON] житлове приміщення у м. Одеса та забрати батька туди. Зазначені пояснення не спростовують доводів позивача про порушення відповідачем умов договору, яким визначено місце проживання [PERSON] у належній йому квартирі та не надання йому допомоги. Суд критично оцінює надані відповідачем в обгрунтування своїх заперечень на позов медичну документацію (а.с.44) та свідоцтво про народження дитини (а.с. 46), оскільки вони стосуються 2011 року, були враховані судом при винесенні рішення Солом'янського районного суду м. Києва 08 грудня 2011 року і стали підставою для відмови у позові у зв'язку з тим, що невиконання відповідачем своїх обов'язків обумовлено істотними причинами, пов'язаними з народженням сина та хворобою дружини. У своїх письмових запереченнях відповідач пояснив, що докази щодо догляду за батьком ним були надані при розгляді справи, по якій постановлено судове рішення. Разом з тим, судом встановлено, що після набрання законної сили рішенням Солом'янського районного суду м. Києва 08 грудня 2011 року відповідач не виконував свої обов'язки, визначені договором щодо утримання позивача, забезпечення його харчуванням, доглядом, необхідною допомогою. При цьому відповідач не заперечував цієї обставини та пояснював, що договір довічного утримання було укладено з іншою метою. Однак, судом встановлено, що сторонами було укладено саме договір довічного утримання, за яким передбачалося право позивача на належне утримання, догляд та допомогу, взамін відчуження квартири на користь відповідача, а не будь-який інший правочин, за яким би відповідач отримав право на квартиру позивача. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню, як вимога відчужувача у разі невиконання набувачем своїх обов'язків, незалежного від його вини. На підставі викладеного,

Outcome: approved