overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд зобовязати останнього нарахувати та виплатити позивачеві заробітну плату за період з 18 травня 2014 року, як працівнику ДП «УМЦБДР та ІТ» МОЗ України. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, та пояснив суду, що з 12.08.2010 року він працював на посаді заступника директора ДП «УМЦБДР та ІТ» МОЗ України. Наказом відповідача від 12.02.2014 р. №05-О він був звільнений з займаної посади. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.09.2014 року вказаний наказ було скасовано. Таким чином, позивач продовжує перебувати в трудових відносинах з відповідачем, але заробітну плату не отримує, у звязку з чим на задоволенні позову наполягає. Представник позивача в судовому засіданні підтримав його доводи та правову позицію. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити у зв*язку з існуванням чинного наказу від 25.02.2015 року №06-О про звільнення позивача із займаної посади. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його представника, суд приходить до наступного: Наказом відповідача №23-П від 01.02.2010 року позивач був призначений на посаду заступника директора ДП «УМЦБДР та ІТ» МОЗ України. Наказом відповідача №320-П від 23.12.2013 року скорочено, в тому числі, посаду, яку обіймав позивач; позивач попереджений про скорочення посад та наступне звільнення. Вказаний наказ не скасовувався, та на цей час є дійсним. Наказом відповідача №05-О від 12.02.2014 року позивачеві за його заявою надана щорічна основна відпустка та звільнено відповідача терміном з 18.05.2014 року. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.09.2014 року наказ №05-О від 12.02.2014 року було скасовано. Але, наказом відповідача №06-О від 25.02.2015 року позивача було звільнено з займаної посади 19 травня 2014 року. Останній наказ ніким не оскаржений, та на цей час діє. Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Представником позивача заявлено при наданні пояснень по справі про невідповідність наказу №06-О від 25.02.2015 року вимогам чинного законодавства. Але, позовної вимоги про скасування вказаного наказу в цьому провадженні не заявлено, тому оцінка його правомірності судом буде виходом за межі позовних вимог по справі. Виходячи з наведеного, а також з того, що відповідно наказу №320-П від 23.12.2013 року посаду заступника директора ДП «УМЦБДР та ІТ» МОЗ України скорочено, суд не може встановити факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем в період з 19 травня 2014 року по цей час, що унеможливлює задоволення позову про стягнення заробітної плати.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків - вихованням та доглядом доньки не займається, не піклується про неї, не цікавиться станом її здоровя. Вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін,вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач є батьком малолітньої [PERSON], 27.07.2006 року, згідно свідоцтва про народження серія 1-ЖД № 052441 Мати дитини померла 06.06.2015 року, згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №412644, батько [PERSON] після розлучення з [PERSON] з 2003 року з дитиною не проживає, вихованням не займається, навчанням не цікавиться, матеріально не підтримує. Відповідно до рішення виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 22 червня № 186;витягу з протоколу Ради опіки та піклування №4 від 12.06.2015 року; висновку органу опіки та піклування від 12.06.2015 року; акту обстеження матеріально-побутових умов сім*ї, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1, 2 п.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини - не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться ним, а тому має бути позбавлений батьківських прав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений 04.11.2014 року між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюбні відносини фактично припинені, з 2016 року вони проживають окремо, сімя, розпалася остаточно і відновлення її неможливе. Від даного шлюбу дітей не мають. Майнового спору між ними немає. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання на 06 березня 2018 року. Ухвалою суду від 06 березня 2018 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті на 21.03.2018 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, підтримує заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач в судові засідання, призначені на 21.03.2018 року, на 30.03.2018 року не зявилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином; заперечень проти позову не надала, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює про заочний розгляд справи. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що 04.11.2014 року Токмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та Журбою (після шлюбу Карпа) [PERSON]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у 2016 році. Згідно ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подружжя фактично припинило спільне проживання і сімейне життя, сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище «Карпа». Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений 05.05.1970 року між ним та відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою не можливе, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюбні відносини фактично припинені. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви позов підтримав, просив справу розглянути за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України; заперечень проти позову не надала, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.05.1970 року одружилися [PERSON] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.05 1970 року, виданого Будинком урочистої реєстрації шлюбів м. Суми за актовим записом № 616. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Суд вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, між подружжям відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини фактично припинені, а тому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 11691 грн. 95 коп. Мотивуючи свої вимоги зазначив, що 28.04.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем умов договору утворилась заборгованість, що станом на 31.12.2015 становить 11691 грн. 95 коп. Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили суд про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позовні вимоги визнав. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.04.2011 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір. Відповідачем взяті на себе зобовязання не виконувались та були порушені умови кредитного договору, наслідком чого стала заборгованість. Загальна сума заборгованості станом на 31.12.2015 становить 11691 грн. 95 коп., яка складається з наступного: -1441,27 грн. заборгованість за кредитом, -7317,73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, -1900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, -500, 00 штраф (фіксована частина), -532,95 штраф (процентна складова) Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості за договором № б/н від 28.04.2011 (а.с. 4-5), заявою (а.с. 6), умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 9-32), та іншими матеріалами справи. Таким чином, сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. 526, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212- 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 20130 грн. 55 коп. Мотивуючи свої вимоги зазначив, що 31.08.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем умов договору утворилась заборгованість, що станом на 21.12.2015 становить 20130 грн. 55 коп. Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили суд про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позовні вимоги визнала. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.08.2012 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір. Відповідачем взяті на себе зобовязання не виконувались та були порушені умови кредитного договору, наслідком чого стала заборгованість. Загальна сума заборгованості станом на 21.12.2015 становить 20130 грн. 55 коп., яка складається з наступного: -8893,33 грн. заборгованість за кредитом, -4697,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, -5335,95 грн. заборгованість за комісією, -1203,68 штраф. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості за договором № б/н від 31.08.2012 (а.с. 4-5), заявою (а.с. 6), генеральною угодою (а.с. 7), умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 8-31), та іншими матеріалами справи. Таким чином, сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. 526, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212- 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх доходів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. В позові пояснила, що з 22.08.2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 22.08.2003 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 935. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем та на теперішній час дитина знаходиться на її утримання. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені в кінці 2013 року у звязку із тим, що відповідач зловживає алкогольними напоями, відсутності взаєморозуміння між ними, виникнення сварок та скандалів в присутності дитини. З червня 2015 року відповідач категорично відмовився матеріально забезпечувати дитину, надавати кошти на її утримання. На теперішній час позивач не має постійної роботи, інколи працює неофіційно, але цього не достатньо для утримання дитини. Відповідач працює, в змозі надавати кошти на утримання дитини. Інших стягнень з відповідача не проводиться. Позивач у судове засідання надала заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без її присутності. Відповідач у судове засідання надав заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просить суд справу розглядати без його присутності. Дослідивши заяви сторін, письмові докази по цивільній справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з оскільки він відповідає вимогам закону, обґрунтований письмовими доказами та визнається відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У звязку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанова Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Витрати по оплаті судового збору в дохід держави суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В позові пояснила, що з 12.08.2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, їх неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, її вихованням та утримання займається лише позивач. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач працює офіційно. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд позов задовольнити, розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. Дослідивши заяви сторін, письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону, обґрунтований письмовими доказами, визнається відповідачем. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги всі обставини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно штампу вхідної кореспонденції позов пред'явлено 19.06.2017 року. Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Витрати по оплаті судового збору в дохід держави суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved