Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 28.09.2018 року відповідачка за договором позики у вигляді розписки отримала від позивача грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США, строком на 12 місяців, а саме до 28.09.2019 року. Оригінал розписки від 28.09.2018 року написаний власноручно відповідачем. Свідченням передачі грошей є письмова розписка від 28 вересня 2018 року. Станом на 28.09.2019 року відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику в розмірі 1500,00 доларів США, після спливу 12 місяців не повернула. Таким чином станом на день подання позовної заяви сума боргу відповідача 1500,00 доларів США, що за курсом НБУ (26,89 грн.) складає 40335,00 грн. не повернута. Позивач також вважає, що відповідач має сплатити відсотки з розрахунку 3% від суми позики за 16 місяців, а саме з 28.10.2018 по 28.01.2021 року та яка складає 19360,80грн. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 07.10.2021 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно копії розписки від 28 вересня 2019 року відповідачка взяла в борг у позивача суму коштів у розмірі 1500,00 американських доларів, терміном на 12 місяців, з дня написання даної розписки. За користування коштами зобов`язалася сплатити позивачу відсотки з розрахунку 3% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Розписка містить підпис [PERSON] . Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином розписка є документом, що підтверджує наявність боргового зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 525-526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг за договором позики в розмірі 1500,00 доларів США. Згідно з позицією ВС, викладеною у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, стягнення з боржника боргу та його складових має відбуватися в іноземній валюті, в якій боржником отримано позику. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Разом з тим, суд враховуючи позицію позивача, який просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу саме в еквіваленті національної валюти України, з огляду на те, що офіційний курс валют НБУ станом на день подання позовної заяви 03 вересня 2021 року, становить за 1 долар США - 27,0247 коп., тому еквівалентом 1500,00 доларів США являється 40537,05 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається з копії розписки від 28.09.2018 року за користування коштами відповідач зобов`язалася сплатити позивачу відсотки з розрахунку 3% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Таким чином, позивач, згідно розписки від 28.09.2018, крім основного боргу в сумі 1500,00 доларів США, має право на отримання від відповідача 3 % річних за кожен місяць користування коштами. Оскільки сума боргу за договором позики у розмірі 1500,00 доларів США то 3 % за користування коштами за період з 28.10.2018 по 28.01.2021 року (29 місяців) становить 1305,00 доларів США (45 доларів США за кожен місяць користування коштами), що в еквіваленті національної валюти України, з огляду на те, що офіційний курс валют НБУ станом на день подання позовної заяви 03 вересня 2021 року, становить за 1 долар США - 27,0247 коп., тому еквівалентом 1305,00 доларів США являється 35267,23 грн. Відповідач порушила зобов`язання по погашенню позики, передбачені розпискою від 24.09.2021 року та не повернула основну суму боргу в розмірі 1500 доларів США. Однак, заборгованість по сумі боргу та по відсоткам, які позивач вказав у позовній заяві обрахована не відповідно до офіційного курсу валют НБУ станом на день подання позовної заяви 03 вересня 2021 року. Так, офіційний курс валют НБУ станом на день подання позовної заяви 03 вересня 2021 року, становить за 1 долар США - 27,0247 коп. Таким чином до стягнення підлягає тіло позики в сумі 1500,00 доларів США, що становить 40537,05 грн. та 3% відсотки за користування позикою в сумі 1305,00 доларів США, що становить 35267,23 грн., а всього 75804,28 грн., однак, враховуючи межі заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 59695,80 грн. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved