Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11 березня 2013 року між ТОВ «Прайм Інвест Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір ПУ-00613000637, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 1 000, 00 грн. строком з 11 березня 2013 року по 26 березня 2013 рік, зі сплатою 2 % за кожний день користування кредитом. Згідно останньої додаткової угоди №3 від 27 квітня 2013 року відповідач продовжив дію кредитного договору до 13 травня 2013 року, сплативши відсотки за користування кредитом у розмірі 320, 00 грн. Проте станом на 17 січня 2014 року [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого в нього виникла прострочена заборгованість на загальну суму 7 625, 00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 000, 00 грн.; пені за прострочку за період з 27 квітня 2013 року по 17 січня 2014 рік у розмірі 6 625, 00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в позовній заяві просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 березня 2013 року між ТОВ «Прайм Інвест Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір ПУ-00613000637, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 1 000, 00 грн. строком з 11 березня 2013 року по 26 березня 2013 рік, зі сплатою 2 % за кожний день користування кредитом. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., вищевказаного договору Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 1 000, 00 грн., виключно для споживчих цілей, зі сплатою 2 % за кожний день користування кредитом. Згідно п. п. 1.5., 3.1. договору відповідач зобов'язався використовувати кредит на зазначені у договорі цілі та повернути кредит і сплатити відсотки у встановлені кредитним договором терміни, але не пізніше 26 березня 2013 рік. Пункт 5.1. договору вказує, що за порушення термінів погашення кредиту, позичальник за користування кредитом сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 2% від суми фактичної заборгованості за кожний день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. Згідно останньої додаткової угоди №3 від 27 квітня 2013 року відповідач продовжив дію кредитного договору до 13 травня 2013 року, сплативши відсотки за користування кредитом у розмірі 320, 00 грн. Банк свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у суму 1 000, 00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 11 березня 2013 року. Проте станом на 17 січня 2014 року [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого в нього виникла прострочена заборгованість на загальну суму 7 625, 00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 000, 00 грн.; пені за прострочку за період з 27 квітня 2013 року по 17 січня 2014 рік у розмірі 6 625, 00 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, доведено, що внаслідок невиконання [PERSON] кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved