Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення суми боргу у розмірі 293 850 грн., обґрунтувавши свій позов тим, що між ним та [PERSON] 13 січня 2015 року було укладено договір уступки вимоги (цесії), за яким він набув право вимоги до [PERSON] щодо належного виконання зобов'язання за договором позики, укладеним із [PERSON] на суму 90 000 грн. Зазначав, що за договором позики від 12.12.2014 року [PERSON] було надано грошові кошти у розмірі 90 000 грн. на строк до 12.02.2015 року, зобов*язання з повернення отриманих коштів відповідачкою у зазначений строк не виконано, а тому просив суд стягнути з останньої суму боргу в розмірі 90 000 грн., та встановлені підпунктом а пункту 5 договору позики проценти за договором в розмірі 1,5 % в сумі 203 850 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не з*явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача, який діє на підставі довіреності , подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити . Відповідач в судове засідання не з*явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 21.09.2015 року через канцелярію суду кур*єрською доставкою надійшов лист від відповідачки про розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов*язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов*язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов*язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов*язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, за договором відступлення від 13.01.2015 року [PERSON] отримав право вимоги до відповідача по справі щодо повернення грошових коштів за договором позики від 12.12.2014 року. Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 90 000 грн. 00 коп., а остання зобов'язувалася повернути їх у строк до 12 лютого 2015 року. (а.с.7). Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики якщо інше не встановлено договором або законом . Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Підпунктом а пункту 5 вищезазначеного договору позики передбачено , що Позикодавець має право на одержання від Позичальника 1,5 процентів у календарний день від суми позики один раз на місяць у готівковій формі до фактичного повернення позики . Відповідачка прострочила виконання зобов*язання за договором позики відповідно до п.п «а» п. 5 договору на 151 день , тому розмір відсотків, передбачений п.п «а» п. 5 Договору позики станове 203 850 грн. ( 90 000 х 1,5 % х 151 = 203 850 грн.) Відповідачка отримала копію позову з доданими до нього документами, але не використала наданого законом права та не звернулася до суду із позовом про оспорювання договору позики. Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). Доказів того, що борг повернуто в повному обсязі, матеріали справи не містять. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у [PERSON] виникло зобов'язання по поверненню позики, а у звязку з укладанням договору відступлення права вимоги від 13.01.2015 року у позивача [PERSON] виникло право вимагати повернення грошових коштів за договором позики від 12.12.2014 року. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved