Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.12.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № HAC0GK01270079, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 47700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 20.12.2026 року. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за Договором, в результаті чого станом на 22.08.2016 року загальна заборгованість позичальника становить 339322,90 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 41934,71 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 97292,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6957,40 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 193138,01 грн. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суму заборгованості за кредитом, а саме суму 146184,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 41934,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 97292,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6957,40 гривень. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача по справі зазначену суму заборгованості за кредитом та судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви до суду. Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі. 06 березня 2017 року позивач подав суду заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2017 року була задоволена, а заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.02.2017 року скасоване та справа призначена до розгляду. 03 липня 2018 року представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У встановлений в ухвалі суду строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а саме зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки Лозівським міськрайонним судом Харківської області вже вирішувався спір між тими ж самими сторонами стосовно того ж самого предмету, а саме стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, та прийнято процесуальне рішення, а саме заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року (справа № 2025/2-472/11 за позовом публічного акціонерного товариств комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення та виселення). Відповідно до вказаного заочного рішення, судом було вирішено позовні вимоги задовольнити частково та зокрема звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з: 40474,71 (сорок тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 71 копійка заборгованості з кредитом; 22631,41 (двадцять дві тисячі шістсот тридцять одна) гривня 41 копійка заборгованості по процентам за користування кредитом; 1537,10 (одна тисяча п`ятсот тридцять сім) гривень 10 копійок заборгованості по комісії за користування кредитом; 11772,77 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 77 копійок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, на чотирьох кімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, на підставі «Договору іпотеки». Дане рішення набрало законної сили та в теперішній час перебуває на виконанні. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом 16.10.2013 року в якому повністю визначився з сумою зобов`язань та валютою грошового зобов`язання за договором іпотеки. 08 січня 2019 року позивачем надана відповідь на заяву в якій зазначено, що посилання відповідача на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет іпотеки. В зв`язку з чим вважає, що раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Також зазначив, що оскільки дія договору встановлена до 20.12.2026 року, а позивач з позовом звернувся до суду 25.10.2016 року, тобто до спливу строку позовної давності. Тому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 03 квітня 2019 року позивач надав суду уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитним договором № HAC0GK01270079 від 21.12.2006 року у розмірі 145889 гривень 45 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 41934,71 гривні; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 20.01.2011 року по 11.03.2019 рік у розмірі 103954,74 гривні. Крім цього просив стягнути з відповідач по справу судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви до суду. 20 листопада 2019 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було задоволене клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02 грудня 2019 року проведено підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Раніше, а саме в уточненій позовній заяві, позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника Банку та в разі неявки відповідача ухвалити по справі заочне рішення. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але раніше надав суду клопотання в якому просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Пунктом 2 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року передбачено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 21\~грудня 2006\~року між\~акціонерним товариством\~комерційний банк\~ПриватБанк,\~який є\~правонаступником закритого\~акціонерного товариства\~комерційний банк\~ПриватБанк та\~публічного акціонерного\~товариства комерційний\~банк «ПриватБанк»\~та [PERSON] був укладений кредитний договір № HACOGK01270079. Предметом укладеного між сторонами договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 47700 гривень з терміном повного погашення заборгованості по наданих кредитних ресурсах до 20 грудня 2026 року з оплатою по процентній ставці 16,8% процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 652 гривні 08 копійок. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами, винагорода та комісії. Стаття 546 Цивільного кодексу України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання та зазначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. За змістом п. 1.3. кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека). В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору між позивачем та відповідачем 21 грудня 2006 року був укладений договір іпотеки № HACOGK01270079, який посвідчено приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 6002. Згідно з умовами іпотечного договору [PERSON] , який є іпотекодавцем, було передано позивачу, який є іпотекодержателем, в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,10 кв.м., житловою площею 50,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 02\~червня 2014\~року заочним\~рішенням Лозівського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~був частково\~задоволений позов\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк»,\~а саме\~звернуте стягнення\~в рахунок\~погашення заборгованості\~за кредитним\~договором,\~що складається\~з:\~40474,71\~(сорок\~тисяч чотириста\~сімдесят чотири)\~гривні 71\~копійка \~заборгованості з\~кредитом; 22631,41\~(двадцять\~дві тисячі\~шістсот тридцять\~одна)\~гривня 41\~копійка \~заборгованості по\~процентам за\~користування кредитом; 1537,10\~(одна\~тисяча п`ятсот\~тридцять сім)\~гривень 10\~копійок \~заборгованості по\~комісії за\~користування кредитом; 11772,77 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 77 копійок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, на чотирьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, на підставі «Договору іпотеки». Дане рішення набрало законної сили. При розгляді даної справи була досліджена вимога Позивача про дострокове виконання зобов`язань за «Договором іпотеки» від 06.01.2011 року вих. № 30.1.0.0/2-670. Статтею 82\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~передбачено підстави\~звільнення від\~доказування.\~Так відповідно\~до частини\~1\~вказаної статті\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. У частині 4 вказаної статті зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, вирішуючи справу за вказаним позовом, суд вирішив вимоги Позивача, щодо дострокового виконання зобов`язань за «Договором іпотеки». Згідно правового висновку Верховного суду України від 02.11.2016 року у справі № 6-1174цс16 передбачено, що у разі узгодження між сторонами кредитно фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.\~ У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).\~ При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Разом з цим необхідно враховувати і правову позицію Верховного суду України висловлену у постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, яка передбачає, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.\~ Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Так, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, але цього не зробив. Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено наслідки спливу позовної давності. Так відповідно до частини 4 вказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.\~ Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за «Договором іпотеки» змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Відповідно до Правової позиції Верховного суду України у справі № 6-116цс13 (№ в ЄДРСРУ 35667396) початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу (Постанова ВСУ від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15 (№ в ЄДРСРУ 51998200). Тобто, у зв`язку з порушенням графіку платежів за кредитним договором, умови якого передбачають дострокове повернення споживачем коштів в разі прострочення зобов`язання, термін повернення кредиту змінюється, і саме з цього моменту починається відлік строків позовної давності. Так, 02.11.2016 року Верховний суд України у справі № 6-1174цс16 вказав, що у разі узгодження між сторонами кредитно фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши відповідачу лист про дострокове виконання зобов`язань за договором іпотеки від 06.01.2011 року вих. № 30.1.0.0/2-670. Не отримавши виконання за вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та визначився зі способом захисту. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Так, як вбачається з заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 16.10.2013 року у якому повністю визначився з сумою зобов`язань та валютою виконання грошового зобов`язання за договором іпотеки. Дане рішення набрало законної сили та в теперішній час перебуває на виконанні. За таких обставин позивач, звертаючись з позовом за цією справою пропустив строк позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок. Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позивач не довів своїх позовних вимог та не надав суду доказів про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором, тому в задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed