Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набуті кошти у розмірі 39 920,00 грн, а також судового збору в розмірі 840,80 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.12.2019 о 20 год. 41 хв. [PERSON] здійснював операцію з поповнення власної банківської картки через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Як стало згодом відомо із роздрукованої квитанції, при тому, що Позивач при поповненні банківського рахунку використовував власну картку і вводив свій PIN-код, з невідомих йому причин (внаслідок технічної помилки або ж шахрайських маніпуляцій з терміналом) внесену ним суму коштів у розмірі 40 000,00 гри. (за виключенням комісії у розмірі 80,00 грн.) було перераховано невідомій третій особі - [PERSON] . Після з`ясування зазначених обставин [PERSON] одразу звернувся до найближчого відділення банку та повідомив його працівників про помилкове перерахування, однак банк відмовився брати на себе відповідальність за цю ситуацію і лише спробував зв`язатись з Відповідачем за закріпленим за ним фінансовим номером, а в подальшому повідомив, що Відповідач жодних коштів добровільно повертати не збирається, і порадив вирішувати це питання в судовому порядку. Так як виданий терміналом чек містив ідентифікаційний номер отримувача і Відповідач виявився зареєстрований як фізична особа-підприсмець, Позивачу вдалось віднайти дані Відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак за вказаним там телефоном [NUMBER] ніхто не відповідав. Відтак, оскільки Відповідач на контакт не йде і фактично відмовився повертати добровільно помилково та безпідставно отримані гроші, Позивач не зміг повернути свої кошти в досудовому порядку, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, проте подали заяву про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання з невідомих суду причин не з`явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними та допустимими доказами достовірно встановлено, що згідно дубліката чека від 28.01.2020 вбачається, що 24.12.2019 о 20 год. 41 хв. [PERSON] здійснював операцію з поповнення банківської картки через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої ним була внесена суму коштів у розмірі 40 000,00 гри. (за виключенням комісії у розмірі 80,00 грн.) на рахунок - [PERSON] (а.с.9). Зі слів позивача, він неодноразово звертався до відповідача з проханнями про повернення одержаних коштів, оскільки такі були перераховані помилково, однак останній залишив таке поза увагою. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У частині першій та другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст.1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст.1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм Глави 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст.1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами будь-яких договірних правовідносин, що зумовлювали б перерахування позивачем відповідних коштів відповідачу. Набуття цих коштів відповідачем є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, враховуючи, що іншого стороною відповідача не доведено, а матеріали справи не підтверджують будь-якої підставності набуття відповідачем коштів позивача. В даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено. Отже, відповідач безпідставно одержав від позивача кошти в сумі 39,920,00 гривень, які зворотно не повернуті позивачу. За вказаних обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 840,80 гривень судового збору (а.с.1), а відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved