Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.12.2010 року по 23.10.2014 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок її грубого виховання та відношення до дитини. В червні 2014 року відповідач добровільно віддала позивачу доньку, відмовившись піклуватися про неї. Позивач вказав, що дитина проживає разом з ним з червня 2014 року, а не з матір'ю. Позивач зазначив, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмір 500 грн. щомісяця, але добровільно виконувати зазначене рішення [PERSON] так і не розпочала. 19 вересня 2016 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з метою примусового стягнення з відповідача аліментів, після чого головний державний виконавець відкрила виконавче провадження. Позивач зазначив, що він працює з 13 червня 2012 року в ПАТ «Бердянські жниварки» газорізником заготівельно - пресової ділянки, має у власності нерухоме майно, що забезпечить дитині власне житло. Позивач вказав, що дитина є здоровою. З червня 2014 року позивач одноосібно піклуюся про доньку. Відповідач жодного разу не поцікавилась, за які кошти утримується донька, як вона розвивається, які в неї проблеми, психологічний стан, що їй потрібно, чим вона може їм допомогти. Відповідач з квітня 2015 року не підтримує зв'язок із вихователями дитячого садочку, не відвідує батьківські збори, не цікавиться у вихователів поведінкою, розвитком та навчальними досягненнями доньки. Позивач вказав, що коли відповідач проживала з донькою, вона постійно нецензурними словами ображала дитину, кричала на неї та могла вдарити. Допомогу на дитину відповідач вважала своїми особистими грошима, розпоряджалася ними на власний розсуд, виключно у своїх інтересах, а не на потреби доньки. Позивач зазначив, що вони з відповідачем сварилися практично завжди через її відношення до дитини, і чим старшою ставала дочка, тим гірше відповідач до неї ставилася. Коли дитина не хотіла їсти, відповідач могла вдарити її по обличчю, по голові. Багато разів сусіди скаржились, що відповідач жахливо поводиться з дитиною, коли позивач був на роботі. Позивач вказав, що після того, як відповідач віддала йому доньку, вона намагалася спочатку забирати дитину на ніч, приблизно раз на три тижні, потім взагалі перестала, а коли забирала, то дитина верталась без настрою. Разом з тим, позивач вказав, що він думав, що дитині погано буде без матері, тому намагався дочку вмовляти, а вона чіплялася ручками та зубами за ковдру і дуже плакала, після чого знесилена засинала. Відповідач забрала собі срібні сережки дочки, багато одягу дитини продала. Коли дитина до неї в гості ходила, то позивач одягав її в гарне вбрання, а коли забирав, то на дитині вже було домашнє лахміття. Коли родичі відповідача передали дитині два спортивних костюма, відповідач намагалася позивачу їх продати. Дитина абсолютно не згадує відповідача, малюнки сім»ї з дитячого садка без мами. З червня 2014 року відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти та розвитку додаткових здібностей. З квітня 2015 року відповідач до доньки не приїздить, з нею не спілкується, не цікавиться долею дитини, її здоров'ям, успіхами, не турбується про її моральний стан, не вітає її з днем народження та іншими святами, участі у вихованні доньки не приймає, що стало суперечити інтересам дитини. Дитина її не чує і не бачить за усвідомленим вибором відповідача, у якої завжди була можливість бачитися з дитиною, оскільки вона живе з ними в одному місті, а позивач ніколи не чинив опір у побаченнях, а, навпаки, намагався умовити доньку бачитися з матір'ю. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, в подальшому надала судові заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради позовні вимоги позивача підтримав і вважав доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухав сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.12.2010 року по 23.10.2014 року. Встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, в червні 2014 року відповідач добровільно віддала позивачу доньку, відмовившись піклуватися про неї. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року по справі № 310/9292/15-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмір 500 грн. щомісяця, але добровільно виконувати зазначене рішення [PERSON] так і не розпочала. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2016 року Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області головним державним виконавець Марчевською О.М. було відкрито виконавче провадження. Судом встановлено, що [PERSON] працює з 13 червня 2012 року в ПАТ «Бердянські жниварки» газорізником заготівельно - пресової ділянки. Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2016 року, [PERSON] має у власності нерухоме майно. Відповідно до довідки лікаря КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради від 16.09.2016 року [PERSON] є здоровою дитиною. Згідно довідки комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку № 1 «Сонечко» від 19.09.2016 року за № 172 [PERSON] з квітня 2015 року не підтримує зв'язок із вихователями дитячого садочку, не відвідує батьківські збори, не цікавиться у вихователів поведінкою, розвитком та навчальними досягненнями доньки. В судовому засіданні встановлено, що коли відповідач проживала з донькою, вона постійно словами ображала дитину, кричала на неї та могла вдарити. Допомогу на дитину відповідач вважала своїми особистими грошима, розпоряджалася ними на власний розсуд, виключно у своїх інтересах, а не на потреби доньки. Коли дитина не хотіла їсти, відповідач могла вдарити її по обличчю, по голові. Встановлено, що коли відповідач віддала позивачу доньку, вона намагалася спочатку забирати дитину на ніч, приблизно раз на три тижні, потім взагалі перестала, а коли забирала, то дитина верталась без настрою. Разом з тим, відповідач забрала собі срібні сережки дочки, багато одягу дитини продала. В судовому засіданні встановлено, що дитина абсолютно не згадує відповідача, малюнки сім»ї з дитячого садка без мами. Судом встановлено, що з червня 2014 року відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти та розвитку додаткових здібностей. В судовому засіданні також встановлено, що з квітня 2015 року відповідач до доньки не приїздить, з нею не спілкується, не цікавиться долею дитини, її здоров'ям, успіхами, не турбується про її моральний стан, не вітає її з днем народження та іншими святами, участі у вихованні доньки не приймає, що стало суперечити інтересам дитини. Усі доводи позивача, викладені в позові також підтримали і свідки, опитані в судовому засіданні. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради від 25.11.2016 року № 01-8199/48, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно дитини не виконує, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: approved