Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди землі недійсним посилаючись на те, що 03.05.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 166, який зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області 12.05.2015 року, за номером запису про інше речове право 9621978. Вказаний договір укладено на 10 років та діє до 12.05.2025 року. Згідно з договором оренди № 166 позивач є орендарем (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 13,5460 га, розташованої на території Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Пунктом 12.6 зазначеного договору визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Про те з публічних відомостей, що містяться в державному реєстрі речових прав та в публічній кадастровій карті, позивачу стало відомо, що в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER] сформовано нові земельні ділянки з кадастровим № [NUMBER] , що належить на праві приватної власності відповідачці та кадастровим № [NUMBER] що належить на праві приватної власності [PERSON] . Також позивачу стало відомо, що відповідачка та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] . Але відповідачка у порушення зобов`язань діючого договору від 03.05.2015 року уклала договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] з ПСП«Арсенал». З метою недопущення порушення цивільних прав позивача щодо права на використання земельної ділянки, останнім було надіслано на адресу відповідачів відповідні повідомлення. 20.04.2019 року позивачем було отримано від відповідачки листа на підтвердження того, що дійсно 25.01.2019 року між ПСП«Арсенал» та нею було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 10.04.2019 року державним реєстратором Новоархангельської районної державної адміністрації. За таких обставин позивач вважає за необхідне звернутися до суду з метою відновлення свого порушеного цивільного права. Вважав, що договір оренди землі № б/н, від 25.01.2019 року укладений між відповідачами слід визнати недійсним з тих підстав, що оспорюваний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зареєстрований до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, укладеного між позивачем та [PERSON] , спірна земельна ділянка на момент укладення договору з ПСП «Арсенал» знаходилася в законному користуванні ТОВ «Вись» та договір оренди укладений між позивачем та відповідачкою розірваний у встановленому порядку не був, і є чинним. Пунктом 3.1. договору, укладеного між позивачем та померлим [PERSON] передбачено, що строк дії договору становить 10 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. Земельна ділянка була передана позивачу в користування на 10 років за актом приймання-передач відповідно до п. 15.1 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Отже, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку з моменту державної реєстрації (12.05.2015 року), тому строк його дії починається саме з цієї дати. На думку позивача строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації права оренди, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксована умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. З огляду на викладене, договір оренди земельної ділянки загальною площею 13,5460 га між позивачем та [PERSON] , який був укладений 03.05.2015 року та право оренди зареєстровано 12.05.2015 року, закінчується 12.05.2025 року, тоді як оспорюваний договір оренди земельної ділянки між відповідачами був укладений 25.01.2019 року та право оренди згідно якого зареєстроване 10.04.2019 року, тобто задовго до спливу чинного договору оренди землі з позивачем. Відтак, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам чинного законодавства, спрямованого на забезпечення, визнання та захист державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендаря. Таким чином, укладенням договору оренди землі між відповідачами були суттєво порушені права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 25.01.2019 року між відповідачами. Пунктом 12.6 договору оренди землі № 166 від 03.05.2015 року визначено, що перехід з права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим № [NUMBER] не є підставою для припинення дії умов договору оренди землі №166 від 03.05.2015 року, зазначений договір є чинним та не припинений згідно з вимогами чинного законодавства України. Зокрема статтею 148-1 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів або орендарів із зазначенням: кадастрового номеру, місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів. Повідомлення надсилається користувачу, орендарю земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку, про те [PERSON] відповідачка зазначених дій не виконала. За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Позивач, як користувач земельної ділянки, такої згоди на її поділ не надавав, тобто відповідні адміністративно-розпорядчі та реєстраційні дії були проведені Новоархангельською районною державною адміністрацією Кіровоградської області за відсутності такої згоди в технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, при цьому, спадкоємцям достеменно було відомо про позивача, як користувача земельної ділянки. Таким чином, за відсутності погодження вказаного поділу земельної ділянки, як його користувачем, та/або без її попереднього вилучення (припинення користування) у позивача, наведені дії відповідачів відбулись з порушенням вимог чинного законодавства та є незаконними. З метою запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку з різними набувачами Державною реєстраційною службою України було направлено лист - роз`яснення від 06.08.2013 року №2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельні ділянки за різними право набувачами», за змістом якого державним реєстраторам було доведено до відома про необхідність запитування від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили державну реєстрацію прав оренди землі, які виникли та зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року, витребування необхідної інформації (довідок, копій документів тощо), необхідних для реєстрації прав та їх обтяжень про наявність або відсутність зареєстрованих договорів оренди землі у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року. Згідно п. п. 1 та 3 ч. З ст. 10 зазначеного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. З матеріалів справи вбачається, що при державній реєстрації оспорюваного договору оренди землі державний реєстратор повною мірою не перевірив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, не впевнився у відсутності державної реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції. Рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та при отриманні державним реєстратором відповідного рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав, а в разі відмови скасування такого запису заінтересовані особи не позбавлені права звернутися до суду з відповідними вимогами зобов`язального характеру, зокрема, з вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н укладений 25.01.2019 року між приватним сільськогосподарським підприємством «Арсенал» та [PERSON] , який зареєстрований 10.04.2019 року державним реєстратором Новоархангельської районної державної адміністрації Мельник Сергієм Володимировичем на підставі рішення про державну реєстрацію № 46462418. Представник відповідачів в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач - є неналежним позивачем. Також суд відмічає, що відповідачем [PERSON] до суду було надіслано відзив в якому зокрема, зазначено, що Новоархангельським районним судом Кіровоградської області відкрито провадження за позовом ТОВ «Вись» до неї та ПСП «Арсенал» про визнання договору оренди землі недійсним. Позовні вимоги позивача вона не визнає у повному обсязі, вважаю, що зазначений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.05.2015 року між позивачем та її дідусем - [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , що знаходиться на території Скалівської сільської ради Новоархангельського Кіровоградської області і яка належала останньому на праві власності. [PERSON] помер [INFO] . 14 червня 2017 року за її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Новоархангельського нотаріального округу Малютяк ОА.В., на її ім`я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , що знаходиться на території Скалівської сільської ради Новоархангельського Кіровоградської області у розмірі 6, 7730 га. Інша Ѕ частка земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , що знаходиться на території Скалівської сільської ради Новоархангельського Кіровоградської області у розмірі 6, 7730 га відповідно до заповіту повинна перейти у власність іншої онуки [PERSON] - [PERSON] . Таким чином, земельна ділянка кадастровий № [NUMBER] , що знаходиться на території Скалівської сільської ради Новоархангельського Кіровоградської області знаходилась у спільній частковій власності - моїй та [PERSON] 22.08.2018 року вона звернулась із заявою про поділ даної земельної ділянки згідно кадастрових планів та виготовлення документації на належну їй земельну ділянку для подальшого використання згідно Законодавства України. Після виготовлення документації, встановлення меж, складання кадастрового плану земельної ділянки 18.09.2018 року здійснена державна реєстрація права приватної власності на її земельну ділянку і присвоєно кадастровий номер [NUMBER] . На підставі вказаних правовстановлюючих документів 25.01.2019 року строком на 10 років вона уклала договір оренди власної земельної ділянки з орендарем - ПСП «Арсенал», державна реєстрація якого вчинена 10.04.2019 року, набрав законної сили і правомірність якого оспорюється позивачем. Позивач посилається на положення статті 32 ЗУ «Про оренду землі» та п. 12.6 договору оренди землі № 166 від 03.05.2015 року, вважаючи, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Дані положення Закону та договору можливо було б застосувати до даних правовідносин до моменту поділу земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , яка була у спільній частковій власності, та сформування нової земельної ділянки з новим кадастровим номером [NUMBER] та зміною власника даної земельної ділянки. Як було вказано вище земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] перебувала у спільній частковій власності. На її думку із виділенням Ѕ частки у спільному майні - земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] , яка була у спільній частковій власності, сформуванням нової земельної ділянки з новим кадастровим номером [NUMBER] , яка стала її власністю, зміною власника даної земельної ділянки припинено право спільної часткової власності у зв`язку з чим об`єкт права власності та предмет договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] № 166 від 03.05.2015 року припинили своє існування. Оскільки відповідно до статті 317 ЦК України змістом права власності є володіння, користування та розпорядження майном, то вона вважала, що мала законне право на укладення договору власної земельної ділянки, який є предметом даного спору. Саме з цих причин посилання позивача на нормативно-правові акти для вирішення даного спору, а саме: ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», п. 12.6 договору оренди землі № 166 від 03.05.2015 року, статті є безпідставними, тому вважала, що у суду є всі підстави для відмови позивачу у задоволенні його вимог. Просила відмовити позивачу у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди землі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню враховуючи наступне. Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частин 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. В ст. 15 ЦК України закріплено право на захист цивільних прав та інтересів. В ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. 03.05.2015 року [PERSON] та СВК «Вись» уклали договір оренди земельної ділянки розміром 13,5460 га на строк десять років зі сплатою орендної плати в розмірі 4,3%. Предмет договору оренди - земельна ділянка сільськогосподарського призначення /а.с.11-13/. Також сторонами зобов`язання було складено акт приймання передачі земельної ділянки та акт визначення та погодження меж земельної ділянки /а.с.14-15/. [INFO] [PERSON] помер. 24.04.2017 року було утворено юридичну особу ТОВ «Вись», яка є правонаступником СВК «Вись» (єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) /а.с.86-102/. Разом тим суд зауважує, що в ході судового розгляду представник відповідачів заперечував проти долучення зазначеного документу до матеріалів справи, оскільки це суперечить положенням ст. 84 ЦПК України. Але разом з тим суд на дане відмічає наступне, що позивачем при подачі позову надавався даний документ /а.с.9/ , а саме виписка з нього, а судом лише було витребувано повний текст зазначеного документа за допомогою інтернет ресурсу, і в даному випадку суд виходив з положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. З значеного документу випливає, що до ТОВ «Вись», як правонаступника СВК «Вись», відбувся перехід всіх прав і обов`язків за договором оренди землі схваленим [PERSON] (універсальне правонаступництво), а тому ТОВ «Вись» є належним позивачем у справі. За життя [PERSON] заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] усе своє майно /а.с.45/. 14.06.2018 року спадкоємиця [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину зазначеної вище земельної ділянки /а.с.39/ та відповідно зареєструвала своє право, що вбачається з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку /а.с.40/. 25.01.2019 року між ПСП«Арсенал» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 10.04.2019 року державним реєстратором Новоархангельської районної державної адміністрації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду Землі» вказує, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду Землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Дефініція договору оренди землі дана у ст. 13 Закону України «Про оренду землі», зокрема - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України «Про оренду Землі»). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. В розумінні ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду Землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. В розділі IV закріплені права та обов`язки орендодавців і орендарів, захист їх прав. В ст. 31 Закону України «Про оренду Землі» законодавець визначив, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148 1 Земельного кодексу України. Відповідно до приписів ст. 148 1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих засобах масової інформації місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки. За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні. З аналізу зазначених норм матеріального прав випливає, що сторони зобов`язання - договору оренди землі, предметом, якого є земельна ділянка, повинні суворо дотримуватись положень спеціального Закону (Закону України «Про оренду Землі», який виступає регулятором, щодо даних правовідносин, при цьому не порушуючи будь-яких прав сторін в зобов`язанні. Суд також відмічає, що ні відповідачкою, ні представником відповідачів не було надано суду належних та допустимих доказів в приводу виконання положень статті 148 1 ЗК України, як імперативної норми. При цьому суд звертає увагу, що безпосередньо на спадкоємця законом покладено обов`язок вчинити певні дії з приводу подальшого використання своїх прав та обов`язків, а саме володіння, користування та розпорядження отриманої у спадок земельної ділянки. Тобто невиконання зазначених положень закону та передача іншому суб`єкту в оренду земельної ділянки на думку суду є порушенням прав позивача передбачених у договорі, як титульного володільця. Суд переконаний, що відповідачка була обізнана, що успадкована нею, частково, земельна ділянка, що залишилась по смерті [PERSON] перебуває в оренді, оскільки нотаріусом, який оформляв спадщину витребовувались відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, де була наявна відповідна відмітка. Щодо укладення договору між відповідачами суд зважує на наступне. Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Під недійсністю правочину розуміється дії фізичних і юридичних осіб, які хоч і спрямовані на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, але не створюють цих наслідків, внаслідок невідповідності вчинених дій закону. Правочин може вважатись дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Зі змісту положень ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У ч. 5 ст. 116 ЗК України наголошується на тому, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Як наголошувалось вище, між позивачем та [PERSON] 03.05.2015 року було укладено договір оренди земельної ділянки на строк 10 років. Права і обов`язки між сторонами виникли після його підписання та державної реєстрації права оренди. Тобто з часу його підписання між сторонами виникли права та обов`язки по зобов`язанню. Рахуючи час підписання та строк на який укладено договір, а також те що сторони визначили у п. 15.1 договору, термін його дії спливає 12.05.2015 року. Договір оренди землі від 25.01.2019 року укладений між відповідачами є недійсним з тих підстав, що оспорюваний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зареєстрований до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, укладеного між позивачем та [PERSON] спірна земельна ділянка на момент укладення договору з ПСП «Арселан» знаходилася в законному користуванні ТОВ «Вись» та договір оренди укладений між останніми на час вступу в спадкові права та на даний час є чинним. Разом з тим суд констатує, що на даний час існує подвійна державна реєстрації одного і того ж права оренди земельної ділянки, що є неприпустимим. Також суд звертає увагу на те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» вказує, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Даний пункт кореспондується у п. 12. 6 договору оренди землі № 166 від 03.05.2015 року. З викладеного можливо зробити висновок, що перехід права власності на спадкову земельну ділянку не може бути підставою для припинення умов договору. Вмотивовані в даному судовому рішенні обставини переконливо вказують, що відповідачка при самостійному укладанні договору оренди успадкованої земельної ділянки діяла не у межах та не у спосіб визначений законом, при цьому знехтувала правами позивача, щодо користування земельною ділянкою, яка перебуває та перебувала в оренді, на власний розсуд та з власних спонукань, не беручи до уваги попереднє волевиявлення спадкодавця на передачу на обумовлений строк (10 років) схвалила правочин з іншою юридичною особою. За таких обставин суд приходить до виваженого та обґрунтованого висновку про задоволення цивільного позову в повному обсязі. У відповідності до ст. ст. 133, 137,141 ЦПК України, суд рахуючи ту обставину, що позов задовольняється в повному обсязі стягує з відповідачів в рівних частках понесенні позивачем витрати при зверненні суду, і разом з тим відмовляє в задоволенні заяви представника відповідачки про стягнення з позивача на користь останньої понесених судових витрат в сумі 15000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved