Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 75, будинку № 76 по вул. М. Грушевського в м. Жовті Води Дніпропетровської області, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності. З 1995 року в даній квартирі значиться зареєстрованою його онука [PERSON], яка з червня 2006 року виїхала з цієї квартири разом зі своєю матірю на постійне місце проживання в м. Дніпропетровськ і з цього часу вона не проживає за вищезазначеною адресою. Однак, не зважаючи на те, що відповідачка не мешкає в зазначеній квартирі з 2006 року, вона продовжує бути в ній прописана, за неї продовжують систематично нараховувати комунальні платежі, які відповідні комунальні служби визначають за кількістю зареєстрованих згідно паспортного обліку. Оплата платежів причиняє позивачу значні матеріальні збитки, тому був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не зявилися, в письмовій заяві представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду даної справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення в пресі, в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв»язку з чим ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року визначений заочний розгляд по цій справі. Треті особи, [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не зявилися, в письмових заявах позов підтримали та просили розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні фактично встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1994 року, та копією технічного паспорту на дану квартиру (а.с. 11, 12). З довідки наданою адресно довідковим підрозділом ГУДМС України в Дніпропетровській області та з копії особового рахунку № 64165, вбачається, що в квартирі [ADDRESS], дійсно є зареєстрованою [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 19). З копії акту про не проживання від 29 липня 2016 року складеного жителями будинку № 76 по вулиці М. Грушевського в м. Жовті Води Дніпропетровської області, вбачається та підтверджується, що [PERSON] дійсно проживала в [INFO], але в червні 2006 року разом зі своєю матірю [PERSON] переїхала на постійне місце проживання у м. Дніпропетровськ, тобто в зазначеній квартирі вона не проживає більш як 10 років (а.с. 16). Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Статті 386, 391 цього Кодексу визначають право власника вимагати усунення всяких порушень його права й обов'язок держави законодавчо забезпечувати громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, фактично не користуючись спірною квартирою, відповідачка чинить перешкоди позивачу в користуванні даною квартирою, будучи зареєстрованою в ній. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або його членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, зважаючи, що відповідачка, будучи зареєстрованою в [INFO], з часу володіння цим помешканням позивачем як власником, не проживає більше року в даній квартирі,\~ не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що позивач своїми діями заважав або перешкоджав відповідачці реалізовувати своє право проживання у квартирі, що позивач змусив відповідачку залишити житлове приміщення, переїхати, не встановлено будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачкою стосовно подальшого проживання останньої у даній квартирі. То, суд вважає право позивача як власника квартири щодо користування власним приміщенням на свій розсуд порушеним і таким, що підлягає відновленню шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved