Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 13.01.2015 року [PERSON] отримав позику від [PERSON] у розмірі 95000,00 грн., із зазначенням терміну повернення до 30.06.2015 року, що підтверджується борговою розпискою. В звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення боргу, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача 102626,20 грн., з яких 95000,00 грн. заборгованість за зобовязанням; 5721,00 грн. інфляційні; 1905,20 грн. 3% річних. Позивач в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності позивача, зменшив позовні вимоги, оскільки [PERSON] було частково повернено борг в суму 20000,00 грн. У разі неявки відповідача не заперечив, щодо ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 13.01.2015 року [PERSON] отримав позику від [PERSON] у розмірі 95000,00 грн., із зазначенням терміну повернення до 30.06.2015 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 9). Відповідно до розписок від 25.09.2015 року та 07.05.2016 року [PERSON] було частково повернено борг позивачу в суму 20000,00 грн. (а.с. 22-23). Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так [PERSON] надав [PERSON] розписку в отриманні позики та взяв на себе зобовязання повернути кошти у визначений в розписці термін до 30.06.2015 року. Свої зобовязання перед позивачем [PERSON] виконав частково, а саме повернув грошові кошти в сумі 20000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, в разі несвоєчасного повернення позичальником позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно листа Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», втрати від інфляції розраховуються за формулою (втрати від інфляції) = (сума боргу) х (індекс інфляції) / (Сума боргу). У звязку з тим, що [PERSON] частково сума заборгованості була повернена в сумі 20000,00 грн. ( 25.09.2015 року та 07.05.2016 ) , тому при визщ6начені суми інфляційних втрат позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме су вважає за можливе розмір інфляційнийх витрат визначити з урахуванням повернення 25.09.2015 рок 10 000 гр-н . Суд інфляційних витрат позивача за травень 2016 року не враховував. Отже з 85000х 102,3 ( вересень 2015 року) = 86955 гр-н 86955 х 102,0 (листопад 2015 ) = 886941 гр-н 88694.1х100.7 ( грудень 2015 ) = 89577.65 89577.65х100.9( січень 2016) = 90383.8 Отже всього сума інфляційних за період з липня 2015 року по лютий 2016 року складає 90383.85-85000= 5383 гр-ні 85 коп. Вирішуючи питання про стягнення 3% річних суд виходить з часу затримки розрахунку з 30.06.2015 року, повернутих коштів . Так за період з 30.06.2015 року затримки коштів в сумі 95000 складає 31+31+24= 88 днів. 95000х3:100:365х88= 687. 12 гр-н За період з 25.09.2015 року до 29.02.2016 року ( строк визначений позивачем) 5+ 31+ 30+31+ 31+ 29 = 157 днів 85000х3:100:365х157=1096.85 А всього 687.12+1096.85= 1783.97 гр-н. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1026,26 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial