Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], з третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] подружжя народилася дитина - [PERSON]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2016 року вирішено питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем і відповідно матір займається його утриманням, піклуванням про здоров'я, розвиток здібностей. Натомість відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів, доказом чого є довідка Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у з/о від 22.05.2018 року. Позивач зазначив, що відповідач не приймає участі в навчальному процесі сина, доказом чого слугує характеристика з місця навчання [PERSON] З позовної заяви слідує, що відповідно до Будо-паспорту Шидокан Карате від 29.04.2018 року малолітній [PERSON] є членом Закарпатської Обласної федерації Шидокан і відповідно існує велика ймовірність того, він прийматиме участь у міжнародних турнірах, для чого відповідно потребуватиме виїзду за межі України до сусідніх країн Європи. Також позивач вказує, що малолітньому [PERSON] рекомендовано лікарями санаторно-курортне лікування в санаторіях пульманологічного профілю з морським кліматом і тому позивач має намір для оздоровлення сина виїздити з ним на термальні басейни Угорщина та Словаччини, курорти Болгарії, Чорногорії. Позивач [PERSON] у березні та травні 2018 року неодноразово зверталась до відповідача з проханням сприводу надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак останній відмовляє у цьому без будь-яких пояснень, що на думку позивача порушує право дитини на відпочином та оздоровлення, фактично є формою зловживання відповідачем батьківськими обов'язками. На підставі наведеного позивач просить суд надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України [PERSON], [INFO] до Угорщини, Словацької республіки, республіки Польща, Болгарії, Чорногорії без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] до досягнення [PERSON] 16-річного віку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, жодних заяв про відкладення чи причину неявки від нього до суду на надходило. Представник третьої особи в судовму засіданні не заперечив проти задоволення позову. Суд констатує, що відповідач жодного разу не з'явився в судове засідання, правом на подання відзиву на позов не скористався та на подав до суду жодних доказів на спростування позиції позивача, відтак суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у його відсутності. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини та правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2016 року вирішено питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] вказує на те, що у березні та травні 2018 року неодноразово зверталась до відповідача з проханням сприводу надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак останній відмовляє у цьому без будь-яких пояснень, що на думку позивача порушує право дитини на відпочином та оздоровлення, фактично є формою зловживання відповідачем батьківськими обов'язками, що відтак слугувало підставою для звернення до суду для захисту прав неповнолітньої дитини. Сторона позивача обґрунтовує позов необхідністю дитини виїздити за кордон для можливості оздоровлення, а також вказує на потенційну можливість дитини в подальшому брати у часті в міжнародних змаганнях з шодокан карате. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року N 231 (зі змінами). Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Під час розгляду справи з пояснень представника позивача встановлено, що відповідач заперечує проти тимчасового виїзду дитини за кордон. Суд вважає, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Чинним законодавством передбачено можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування у відповідній державі, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства. Ураховуючи те, що дозвіл на виїзд дитини за кордон без обмеження його відповідним часом чи періодом до досягнення дитиною 16-річного віку може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий не обмежений час, і це може порушити батьківські права відповідача та позбавити його права на спілкування з сином та на участь у її вихованні, а багаторазовий виїзд дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачений, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною 16-річного віку.

Outcome: dismissed