Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 30.06.2010 року між ними було укладено договір про отримання кредиту у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїх обов`язків не виконує, станом на 06.02.2019 року має заборгованість в сумі 12028,81 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 3304,51 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 2435,38 грн., пені за прострочене зобов`язання в сумі 4189,93 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 1050,00 грн., штрафів у сумі 1048,99 грн.. Позивач просить стягнути на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 30.06.2010 року між ними було укладено договір про отримання кредиту у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно проведеного позивачем розрахунку, правильність якого відповідачем не оспорена, він станом на 06.02.2019 року має заборгованість в сумі 12028,81 грн.. Розрахунок проведено відповідно до умов укладеного відповідачем договору, відповідачем не оспорений. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належно не виконував прийняті на себе зобов`язання відповідно до укладеного з позивачем договору, істотно порушував його умови, що є підставою для стягнення з винної особи заборгованості. В той же час, розмір нарахованої позивачем заборгованості підлягає зменшенню на суму нарахованої позивачем пені, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу за одне і те ж порушення договірних зобов`язань є подвійною відповідальністю. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення . Суд, враховуючи правову позицію ВС у справі №664/2784/15-ц (постанова від 19.09.2018 року), вважає, що стягнення пені як виду неустойки, враховуючи її співвідношення до розміру заборгованості з тіла кредиту та процентів за користування кредитом, є нерозумним і несправедливим, тому стягненню з боржника підлягає штраф. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати стягуються відповідно до розміру задоволених вимог (56,44%). На підставі викладеного,

Outcome: partial