Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат за період навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2012 року по 01.04.2014 року. У 2012 році був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєно звання «рядовий міліції». 03.09.2012 року між ОДУВС з одного боку, ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим з іншої сторони, та громадянином [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, згідно умов якого Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Посилаються на те, що відповідно до наказу ОДУВС від 01.04.2014 року № 30 о/с відповідач був відрахований з університету за власним бажанням та звільнений з органів внутрішніх справ України і таким чином не виконав умови Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2,, 2.3.6 п. 2.3., а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладів МВС Україні у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Звертають увагу суду на те, що ОДУВС є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ, і як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обов'язків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, а тому у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, може звертатися до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Зазначають, що згідно з розрахунком вартості утримання курсанта, [PERSON] повинен відшкодувати витрати на суму 19 871,97 грн. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача та відповідач не з'явились, про день час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву, згідно якої останній просить розглянути справу без його участі на підставі наявних матеріалів у справі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 15.08.2012 року відповідно до вимог наказу МВС України від 01.12.2010 року № 590 зі змінами, внесеними наказом МВС України від 21.12.2011 року № 938, протоколу засідання приймальної комісії Одеського державного університету внутрішніх справ від 08.08.2012 року [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців міліції громадської безпеки з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», за напрямком «Правоохоронна діяльність» (6.030402), на базі повної загальної середньої освіти, з терміном навчання відповідно до навчального плану, поставивши на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення, з 15 серпня 2012 року, присвоївши спеціальне звання: «рядовий міліції» ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим, що підтверджується Витягом із Наказу Одеського державного університету внутрішніх справ № 82 о/с (а.с. 9). 03.09.2012 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (Виконавець), з одного боку, ГУ МВС України в АРК (Замовник), з другого боку, та громадянином України [PERSON] (Особа), з третього боку, було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (надалі - Договір), предметом якого згідно п. 1 є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом підготовки «Право» (а.с. 11-12). Судом встановлено, що 31.03.2014 року [PERSON] на ім'я Ректора Одеського університету внутрішніх справ Волущука А.М. було подано Рапорт згідно якого останній у зв'язку із небажанням в подальшому навчатися в університеті та проходити службу в органах внутрішніх справ через складну політичну ситуацію, яка склалася в країні, а саме на території АРК, звідки він направлявся на навчання та на теперішній час проживають його близькі родичі, просив відрахувати його з університету та звільнити з ОВС за власним бажанням (а.с. 13). Як вбачається з Витягу із Наказу Одеського державного університету внутрішніх справ № 30 о/с, рядового міліції [PERSON], курсанта 2-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки було відраховано з університету та звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням, 01.04.2014 року (а.с. 10). Суд проаналізувавши зміст вищезазначених правовідносин, які склалися між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання Глави 63 ЦК України (Послуги. Загальні положення), а також до них підлягають застосуванню як загальні норми ЦК України, які визначають поняття зобов'язання та порядок його виконання, порядок укладення та виконання договорів, так і норми нормативно-правових актів Президента України, Кабінету Міністрів України та Міністерства Внутрішніх Справ України, зокрема Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року, Постанови КМУ від 22.08.1996 року № 992, Наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150, Наказу МВС України від 15.02.2002 року № 148, Постанови КМУ від 17.11.2001 року № 1515, Постанови КМУ від 14.08.2013 року № 594, Постанови КМУ від 29.03.2002 року № 426, спільного Наказу МО України, МФ України, МВС України, Мінтрансзв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, УДО України, СБУ від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534. За приписами статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 626, 627, 628, 630 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Судом встановлено, що 14.05.2007 року Наказом МВС України № 150 було затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Як вже зазначалося вище, 03.09.2012 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (Виконавець), з одного боку, ГУ МВС України в АРК (Замовник), з другого боку, та громадянином України [PERSON] (Особа), з третього боку, було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (надалі - Договір), який виходячи з положень Наказу МВС України № 150 від 14.05.2007 року є типовим. Суд проаналізувавши зміст умов укладеного між сторонами Договору приходить до висновку, що він є нічим іншим як договором про надання послуг укладеним на користь третьої особи, крім того зазначений Договір відповідно до вимог ст. 634 ЦК України містить елементи договору приєднання, оскільки його умови встановлені в Типовому договорі, форма якого затверджена Наказом МВС України № 150. Так статті 634, 636 ЦК України визначають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Як вбачається зі змісту умов укладеного між сторонами Договору, ними було погоджено, що Виконавець зобов'язується, зокрема забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів. Створити умови для навчання Особи та розробити програми для успішного проходження нею практики і стажування в підрозділах Замовника. Забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Щороку інформувати Особу про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням…. (п.2.1). Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що Виконавцем було надано послуги в межах, розмірах та в строки визначені умовами Договору, що на думку суду свідчить про належне виконання останнім своїх зобов'язань за укладеним між сторонами Договором. Згідно п. 2.3. Договору, Особа ж в свою чергу зобов'язується, зокрема виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня. Сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу. Виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в органах внутрішніх справ. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком….. Відповідно до п. 3.1. Договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що відповідача 01.04.2014 року було відраховано з університету та звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відповідача з 01.04.2014 року дійсно виник обов'язок з відшкодування фактичних витрат на його підготовку у зв'язку із відрахуванням з університету та звільненням з органів внутрішніх справ України за власним бажанням. В п. 4 Договору сторони погодили, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, зв'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення, навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Як вбачається з наданих суду позивачем Розрахунків фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] у ОДУВС відповідно до Постанови КМ України від 01.03.2007 року № 313 за період з 15.08.2012 року по 01.04.2014 року, їх загальний розмір складає 19 871, 97 грн., з яких: грошове забезпечення - 4 675, 97 грн.; нарахування на заробітну плату - 905, 74 грн.; речове забезпечення - 1523, 00 грн.; харчування - 7519, 94 грн.; комунальні послуги - 5 247, 32 грн. (а.с. 14, 15-16, 17, 18-20). Суд визнає зазначені Розрахунки позивача достовірними та правильними, оскільки вони не оскаржені та не спростовані відповідачем, і приймає їх уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст. 57-59 ЦПК України, які підтверджують факт розрахунку фактичних витрат пов'язаних з утриманням відповідача та їх розмір. Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 60, 10 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що останній після його відрахування із університету та звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням, в порушення п.п. 2.3., 3, 4 Договору не здійснив відшкодування вищезазначених фактичних витрат на його підготовку в розмірі 19 871, 97 грн. в добровільному порядку та ухиляється від їх відшкодування. Пункт 4.4. Договору визначає, що у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення відповідачем права позивача, як сторони в зобов'язанні, яке виникло між ними, що в свою чергу свідчить про наявність в позивача суб'єктивного права вимоги до відповідача, обраний же позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як стягнення з відповідача фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права. Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена останнім сума судового збору в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 202, 509, 525, 526, 610, 626, 627, 628, 630, 634, 636, 901-907 ЦК України, Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року, Постанови КМУ від 22.08.1996 року № 992, Постанови КМУ від 17.11.2001 року № 1515, Постанови КМУ від 14.08.2013 року № 594, Постанови КМУ від 29.03.2002 року № 426, Наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150, Наказу МВС України від 15.02.2002 року № 148, спільного Наказу МО України, МФ України, МВС України, Мінтрансзв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, УДО України, СБУ від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534,

Outcome: approved