Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 жовтня 2009 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина в вигляді права власності на земельну ділянку площею 1,50 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час життя померлий [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем виконавчого комітету Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області 20 вересня 2007 року, якім заповідав усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не склалося на користь сина [PERSON] Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 24 жовтня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої він не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 05 жовтня 2009 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина в вигляді права власності на земельну ділянку площею 1,50 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час життя померлий [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем виконавчого комітету Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області 20 вересня 2007 року, якім заповідав усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не склалося на користь сина [PERSON]. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 24 жовтня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимоги, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого [PERSON], а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлого [PERSON] на спірне спадкове майно, спадкоємцем якого є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. Однак, слід звернути увагу на те, що згідно копії паспорта позивача, він є громадянином [PERSON] Федерації, а відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. На підставі викладеного та

Outcome: approved