Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в якій зазначив, що 03.03.2009 р. між [PERSON] та Запорізькою філією ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (правонаступником якої є Запоріька філія ПАТ «УСК «Гарант-Авто») укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER] - поліс № 19G-0244760 від 03.03.2009 р. 22.09.2009 р. на вул. Таганській в м. Запоріжжі відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER], при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці руху, скоїв виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив п. 10.1. ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Виконуючи умови Договору страхування, ЗФ ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» сплатила страхове відшкодування на відновлення автомобілю HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER], у розмірі 31797,57 грн., підтвердженням чого є платіжні доручення № 4166 від 21.12.2009 р., №4192 від 21.12.2009 р., № 4333 від 11.01.2010 р. та видатковий касовий ордер № 128 від 15.03.2010 р. Підставою для сплати страхового відшкодування став Звіт спеціаліста-автотоварознавця № 231 від 23.09.2009 р. та калькуляція № 1690/1 від 09.10.2009 р. ДТП сталася з вини відповідача, про що свідчить Постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 07.10.2009 р., справа № 3-3158/2009. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER], на момент ДТП була застрахована в ЗАТ «СК «ВЕСКО» (після перейменування - ПАТ «СК «АХА Страхування») відповідно до полісу № ВВ/9040364 від 10.10.2008 р. 13.05.2010 р. ЗФ ПАТ «СК «АХА Страхування» на розрахунковий рахунок позивача в порядку регресу по полісу ВВ/9040364 цивільно-правової відповідальності перерахувала страхове відшкодування у розмірі 24990 грн., про що свідчить платіжне доручення № 3879 від 13.05.2010 р. Зазначеним полісом передбачений ліміт відповідальності, який становить 25500 гривень та франшиза 510 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 6807 грн. 57 коп. повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON]: 31797,57 - 24990 = 6807,57 грн. [PERSON], після отримання від позивача вимоги, добровільно відшкодував частину матеріальної шкоди у розмірі 2907 грн. 57 коп. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу у сумі 3900 грн. та судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп., а всього 4129 грн. 40 коп. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними у позовній заяві, оскільки вважає, що надані відповідачем завірені нотаріально копії квитанції не відповідають дійсності. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та пояснили, що після отримання відповідачем претензії ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (правонаступник - ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») №591 від 17.05.2010 р. про виплату регресу грошових коштів у розмірі 6807 грн. 57 коп. відповідач у період часу з вересня 2010 року до січня 2013 року повністю виплатив ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») грошові кошти у вказаному розмірі, тобто повністю відшкодував страховику фактично понесені ним затрати внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22.09.2009 р. з вини відповідача. На підставі викладеного просять в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., що був сплачений відповідачем при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, а також просять стягнути з позивача на користь відповідача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, в сумі 2750 грн. Для підтвердження сплати надали копії квитанцій, які завірені приватним нотаріусом. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Запорізької філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Стягнуто з [PERSON] на користь Запорізької філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» матеріальну шкоду в порядку регресу у сумі 3900 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп., а всього - 4129 грн.40 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року по цій справі скасовано. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03.03.2009 р. між [PERSON] та Запорізькою філією ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (правонаступником якої є Запоріька філія ПАТ «УСК «Гарант-Авто») укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER] - поліс № 19G-0244760 від 03.03.2009 р.(а.с.9) 22.09.2009 р. на вул. Таганській в м. Запоріжжя відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER], при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці руху, скоїв виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив п. 10.1. ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. В результаті ДТП були пошкоджені автомобілі, що підтверджується довідками з ДАЇ. (а.с.24) Автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER], належить [PERSON] та цивільно-правова відповідальність застрахована відповідно до полісу №ВВ/9040364 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ЗАТ «СК «ВЕСКО» (після перейменування - ПАТ «СК «АХА Страхування»), строк дії - один рік. За умовами полісу ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 25 500 грн., франшиза - 510 грн.(а.с.25). Автомобіль HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER], належить [PERSON]. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2009 р., згідно якої його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.(а.с.23). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цю постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту спеціаліста автотоварознавця №231 від 23.09.2009 р. про визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER], складає 38 124,27 грн. .(а.с.12-15, 20-22). Страховими випадками за договором визнаються пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу та (або) додаткового обладнання внаслідок подій, визначених в основній частині договору, в тому числі і дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу. Виконуючи умови Договору страхування, ЗФ ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» сплатила страхове відшкодування на відновлення автомобілю HYUNDAI SANTA FE, д/н [NUMBER] у розмірі 31 797 грн. 57 коп., підтвердженням чого є платіжні доручення №4166 від 21.12.2009 р., № 4192 від 21.12.2009 р., № 4333 від 11.01.2010 р. та видатковий касовий ордер № 128 від 15.03.2010 р.(а.с. 26-27). 13.05.2010 р. ЗФ АТ «СК «АХА Страхування» на розрахунковий рахунок позивача в порядку регресу по полісу ВВ/9040364 цивільно-правової відповідальності перерахувала страхове відшкодування у розмірі 24 990 грн., про що свідчить платіжне доручення №3879 від 13.05.2010 р. (а.с.29). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 6807 грн. 57 коп., повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] (31797,57 - 24990 = 6807,57 грн.) Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Після отримання відповідачем претензії ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (правонаступник - ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») №591 від 17.05.2010 р. про виплату регресу грошових коштів у розмірі 6807 грн. 57 коп. відповідач у період часу з вересня 2010 року до січня 2013 року повністю виплатив ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») грошові кошти у вказаному розмірі, що підтверджується наступними документами: копією квитанції до прибуткового касового ордера №2788 від 20.09.2010 р. на суму 200,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера №3142 від 29.10.2010 р. на суму 200,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера №3424 від 30.11.2010 р. на суму 200,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера № 3615 від 29.12.2010 р. на суму 200,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера №2242 від 26.01.2011 р. на суму 1200,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера №255 від 10.02.2011 р. на суму 1700,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера №928 від 10.05.2011 р. на суму 1600,00 грн., виданою Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», копією квитанції до прибуткового касового ордера №1407 від 14.07.2011 р. на суму 200,00 грн., виданою Запорізькою філією ПАТ «УСК «Гарант-Авто», копією квитанції до прибуткового касового ордера №1520 від 27.09.2011 р. на суму 200,00 грн., виданою Запорізькою філією ПАТ«УСК «Гарант-Авто», копією квитанції від 11.01.2012 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 200,00 грн., виданою ПАТ «МетаБанк», копією квитанції від 10.02.2012 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 200,00 грн., виданою ПАТ « Креді Агріколь Банк». Всі копії вищезазначених квитанцій були посвідчені 06.09.2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] квитанцією від 21.03.2012 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 200,00 грн., виданою АТ «Райффайзен Банк Аваль», квитанцією від 08.05.2012 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 200,00 грн., виданою АТ «Райффайзен Банк Аваль», квитанцією від 11.07.2012 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 100,00 грн., виданою АТ «Райффайзен Банк Аваль», квитанцією від 20.11.2012 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 107,57 грн., виданою АТ «Райффайзен Банк Аваль», квитанцією від 28.01.2013 р. про перерахування на рахунок ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів у розмірі 100,00 грн., виданою АТ «Райффайзен Банк Аваль», Відповідачем надано підтвердження щодо сплати ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» (ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») грошових коштів на загальну суму 6 807,57 грн. (а.с.60-75). Суд критично ставиться до заперечень представника позивача, щодо відмови зарахування сплачених сум за квитанцією до прибуткового касового ордера №2242 від 26.01.2011р. на суму 1200 грн., квитанцією до прибуткового касового ордера №255 від 10.02.2011 р. на суму 1700 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера №928 від 10.05.2011 р. на суму 1600 грн., оскільки надані копії цих квитанцій завірені нотаріально, тобто вони відповідають оригіналу квитанції, та видані саме позивачем Запорізькою філією ВАТ «УСК» Дженералі Гарант». До посилань представника позивача, що за касовими документами, які зберігаються в бухгалтерії підприємства проходять інші суми, суд ставиться критично, оскільки відповідач сплачував саме до каси Запорізької філії ВАТ «УСК» Дженералі Гарант», та на підтвердження сплати певної суми саме касир позивача видавав квитанції, тому відповідачу не було відомо, які саме суми були проведені касиром та бухгалтером позивача через бухгалтерські документи. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 114 грн. 70 коп., що був сплачений відповідачем при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду та підтверджується квитанцією про сплату №13802.83.1. від 09.09.2013 р. (а.с.55) При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2750 грн. суд виходить з наступного. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача [PERSON] надана квитанція №8 від 28.04.2014 р. про надання правової допомоги, а також договір б/н від 18.09.2013 р. про надання правової допомоги.(а.с.91). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Також з матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON] приймав участь у судових засідання як представник відповідача, а не особа, яка надає правову допомогу. Статті 10, 60 ЦПК України покладають обов'язок доведення обставин, які є підставою для вимог або заперечень, на сторони. Враховуючи, що відповідачем та його представником не надано відомостей щодо складу наданих послуг та витраченого для їх надання часу, суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved