Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що їм на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. У неї та в дітей склались неприязні відносини з відповідачем. Тому вона просить визначити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування кімнату 17,7 кв.м. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила суду, що діти хочуть проживати з нею, в них з батьком склались неприязні відносини, вказану велику кімнату можливо переобладнати на дві ізольовані кімнати, для її можливого проживання з синами. ЇЇ вселили за рішенням суду в маленьку кімнату в якій неможливо їй проживати разом з синами. Крім того є рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матірю, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність та відповідність інтересам дитини відібрання малолітнього [PERSON] від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідач та його представник позов визнали частково. Позивач суду показав, що між ним та старшим сином склались неприязні відносини, погоджується щоб позивачу виділили в користування малу кімнату площею 11, 9 кв.м. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов [PERSON] та просив його задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування, просила вирішити вказане питання на розсуд суду та пояснила, що неповнолітня дитина проживає з матірю, при обстеженні в маленькій кімнаті неможливо обладнати робоче місце для дитини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено: квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить сторонам. Квартира складається з 2-х кімнат площею 17,7 кв.м та 11.9 кв.м., коридор площею 7,4 кв.м, ванна кімната площею 2,7 кв.м, вбиральня площею 1,0 кв.м, кухня площею 8,8 кв.м. У спірній квартирі мешкають позивач, відповідач їх неповнолітній син [PERSON], третя особа [PERSON] Шлюб між сторонами було розірвано та в них склались вкрай неприязні стосунки, за рішенням Апеляційного суду Київської області від 31.03.2014 року позивача було вселено в спірну квартиру, без визначення конкретного приміщення. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Між співвласниками спірної квартири не досягнуто згоди про порядок користування житловим приміщенням. Частка кожного співвласника є рівною. В судовому засіданні позивач відійшов від рівності часток та просив виділити в володіння та користування їй кімнату площею 17,7 кв.м, пославшись на те, що її можливо переобладнати на дві ізольовані кімнати, щоб там можливо було проживати їй разом з малолітнім сином [PERSON] та повнолітнім сином [PERSON] і просить залишити в загальному користуванні коридор площею 7,4 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, кухню площею 8,8 кв.м. Відповідно до ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 176 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Відповідно до п. 52 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання ним житлових приміщень в Українській РСР при наданні житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старше 9 років, окрім подружжя. При цьому, суд бере до уваги надані позивачем пояснення, та вважає її позовні вимоги такими, що відповідають дійсності, оскільки згідно висновку органу опіки та піклування вирішено про доцільність та відповідність інтересам дитини відібрання малолітнього [PERSON], 2004 року народження від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с.13). Разом з тим, згідно з рішенням Фастівського міськрайонного суду, яке набрало законної сили 15.11.2013 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матірю (а.с.12). Таким чином, суд вважає обґрунтованим відхід від рівності часток у власності, оскільки в кімнату площею 17,7 кв.м з балконом, можливо розмістити три особи та обладнати робоче місце для дитини, відійшовши від застосування принципу неможливості заселення до однієї кімнати осіб різної статі, а саме: матері і синів, враховуючи при цьому інтереси малолітньої дитини сторін, а кімната площею 11.9 кв.м є замалою для трьох осіб, ще й різної статі. Тому суд, не може погодитись з твердженнями відповідача про те, що позивачу з малолітнім та повнолітнім синами слід виділити в користування саме кімнату 11.9 кв.м. Кожен із співвласників має право вимагати визначити порядок користування між ними спільним майном. Тому, позовні вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою, суд задовольняє в повному обсязі, враховуючи інтереси малолітньої дитини, а також те, що всі власники мають право володіти та користуватись своєю власністю і ніхто і ніяким чином не має право порушувати їх законних прав.

Outcome: approved