Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні 1\\3 частини квартири [ADDRESS] шляхом зобов»язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні [ADDRESS] та вселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить 1/3 частина [ADDRESS]. інші 2/3 частини квартирі належать [PERSON] Позивач посилається на те, що хоча квартира і була придбана ним ще в 2012 р., однак він не може користуватися нею, оскільки відповідач перешкодає йому у вселенні та не визнає його право власності. В зв»язку з неправомірними діями відповідача, яка чинить йому перешкоди у вселенні, він вимушений орендувати житло, на що несе значні витрати. На підставі положень ст.ст. 319, 391 ЦК України позивач просить суд захистити його право власності, шляхом зобов»язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні частиною квартири, що належить йому на праві власності та вселити його до спірної квартири. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач не визнає права власності його довірителя на частину спірної квартири і перешкоджає його вселення та вільному користуванню майном, що належить [PERSON] на праві власності. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач не довів своє право власності на 1/3 частину квартири, вона була придбана з прилюдних торгів з порушенням прав попереднього власника. Представник відповідача також просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вселення позивача, оскільки зазначені вимоги є необґрунтованими. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва, виданого 21.06.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. Зазначене право було зареєстровано позивачем у визначений законом спосіб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інша частина квартири (2/3 частини) належать [PERSON]. Квартира в цілому складається з двох жилих кімнат площею 16,1 кв.м. та 8,3 кв.м., загальною площею 40,8 кв.м. Житлова площа квартири становить 24,4 кв.м. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В силу положень ст.383 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач не визнає його право власності і перешкоджає вселенню. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Зазначені обставини підтверджуються відповіддю Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 14.11.2014 р. на заяву позивача щодо конфлікту, який виник з [PERSON], постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.07.2012 р.,висновком ДІМ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві Деркача О.М. від11.11.2014 р. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. З врахуванням викладених доказів, суд вважає доведеним факт перешкоджання позивачу у користуванні його власністю з боку відповідача. Суд вважає недоведеними посилання представника відповідача на те, що частина квартири, яка належить [PERSON] була придбана з порушенням норм чинного законодавства, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). В силу положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. З врахуванням викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в за»язку з чим суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved