Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 05 березня 2016 року о 21 годині 30 хвилин на автодорозі в с.Дружба Радивилівського району Рівненської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Peugeot Expert, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Радивилівського районного суду Рівненської області від 20.04.2016 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності на ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження №56 від 15 травня 2016 року, складеного ПП [PERSON] , вартість матеріального збитку заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження становить 48820,00 гривень. Відповідач добровільно відшкодувати завдані збитки відмовився, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду в вказаним позовом. Ухвалою суду від 09 вересня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 21вересня 2016 року справу призначено до судового розгляду. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Мельник Д.В. Ухвалою від 12 січня 2018 року справа прийнята до провадження судді Мельника Д.В. 27.03.2018 року відповідачем подано заперечення проти позову, згідно яких позовні вимоги не визнає повністю. Вказує, що не був повідомлений про проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля, а відтак звіт №56 від 15.05.2016 не може бути належним доказом. Автомобіль, яким він керував, не отримав внаслідок ДТП жодних ушкоджень. Причиною з`їзду автомобіля під керуванням [PERSON] в кювет та подальшого його перекидання, стало те, що водій не впорався з керуванням. Постановою Радивилівського районного суду від 01 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. За вказаних обставин, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. Ухвалою від 15 лютого 2019 року справа прийнята до провадження судді Панчук М.В. та призначено справу до судового розгляду. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 26 жовтня 2020 року справа прийнята до свого провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивача та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Вказує, що внаслідок ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вартість ремонту автомобіля складає 48820,00 гривень, які від просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП. Щодо посилання відповідача на те, що його не було повідомлено про час та місце огляду автомобіля експертом, то повідомлення направлялось експертом. Представник відповідача адвокат Бернацький П.В. в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав повністю. Просить визнати звіт №56 про автотоварознавче дослідження недопустимим доказом, оскільки про час та місце проведення вказаного дослідження не було повідомлено відповідача. У повідомленні, яке було направлене за місцем проживання відповідача, вказано місце проведення дослідження с.Бовдури, а у звіті с.Бордуляки. На даний час транспортний засіб позивача відремонтовано, хоча відсутні докази вартості такого ремонту. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 березня 2016 року об 21 годині 30 хвилин в с.Дружба Радивилівського району Рівненської області [PERSON] , керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] , керуючи автомобілем Peugeot Expert, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожніх умов, допустив зіткнення з автомобілем Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1\~Правил дорожнього руху. Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Автомобіль Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Суб`єктом оціночної діяльності ПП [PERSON] 15 травня 2016 року складено звіт №56 автотоварознавчого дослідження по заяві [PERSON] щодо визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в результаті ДТП. За висновками вказаного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору, власнику Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження в цінах на момент обстеження становить 48820,00 грвиень. Згідно з договором №46/1/21 про надання послуг з автотоварознавчого дослідження, укладеного 10 червня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] , вартістю надання послуг з проведення оцінки ринкової вартості автомобіля становить 2500 грн. Відповідно до акту прийому-передачі робіт від 18 червня 2021 року ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв згідно договору №46/1/21 про надання послуг з автотоварознавчого дослідження від 10 червня 2021 року, звіт автотоварознавчого дослідження. На час підписання акту виконавцю сплачено 2500 грн, що становить 100% вартості дослідження. Відповідно до частини 6\~статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями відповідача [PERSON] , водія автомобіля Peugeot Expert, державний номерний знак [NUMBER] , та заподіянню шкоди автомобілю Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 2\~статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1\~ст.. 1188 ЦК України\~- шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таке деліктне правовідношення виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Відповідно до пункту 2\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. На підтвердження вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу\~внаслідок ДТП, позивачем надано звіт щодо визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля №56 від 15.05.2016 року, складеного ПП [PERSON] . Тому, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 48820,00 грн. За змістом\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні цього позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1379,00 грн. Зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved