Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення права на стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з листопада 2003 року по квітень 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2007 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 50% з усіх видів його доходів щомісячно. В подальшому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2015 змінено порядок стягнення аліментів, а саме стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. на місяць. Позивач вказує, що з квітня 2014 року син [PERSON] проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а дочка [PERSON] проживає з відповідачем. У листопаді 2014 року позивач був звільнений з постійного місця роботи, у зв'язку з чим погіршилося його матеріальне становище та на даний час він тимчасово не працює. Крім того, у позивача змінилося сімейне становище, оскільки у листопаді 2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого у них [INFO] народився син [PERSON], обов'язок з утримання яких покладений на позивача. На час звернення позивача до суду у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів, у період виникнення якої позивач вважає, що відповідач не витрачала на утримання сина [PERSON] жодних коштів. В той же час позивач утримував повністю не лише сина [PERSON], але й дочку [PERSON]. На думку позивача, відповідач фактично не могла витрачати кошти на утримання дітей, оскільки не працює і не працювала весь час, що свідчить про нецільове використання нею аліментів. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд припинити право відповідача на аліменти у розмірі 900,00 грн. щомісячно від всіх видів його доходів на сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], стягнуті з нього на користь позивача за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2007 та рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2015; та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з жовтня 2014 року по квітень 2018 року. У травні 2018 року відповідачем заявлено зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів, яку судом прийнято до спільного розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на виконанні у Солом'янському РВ ДВС м. Київ перебуває виконавче провадження № 53255764 з виконання виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 13.04.2007 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 50% від всіх його доходів. [PERSON] належним чином не виконує свій обов'язок по утриманню дітей, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої станом на 01.04.2018 складає 11917,91 грн. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення суду, просить стягнути з нього на свою користь борг по аліментам у сумі 11917,91 грн. та пеню за прострочення їх сплати у розмірі 12084,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.09.2018 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на неповнолітню [PERSON], [INFO], та звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з жовтня 2014 року по квітень 2018 року. Позивач та його представник [PERSON] у суді позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, щодо первісного позову заперечували. Відповідач, зокрема, посилалась на недоведеність первісних позовних вимог, невірно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки відповідно до положень СК України припинення права на аліменти на утримання дитини ніяким чином не залежать від того з ким із батьків проживає дитина та хто з них несе основні витрати по утриманню дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до наступних висновків. 27.11.2003 між сторонами було укладено шлюб. [INFO] народився [PERSON], [INFO] народилася [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.03.2007 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2007 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 50% всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 19.03.2007. На виконання рішення суду 13.04.2007 Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-2128. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2015 частково задоволено позов [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 900,00 грн. щомісячно. За приписами ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов'язок по утриманню дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо припинення права відповідача на аліменти на утримання сина, позивач, зокрема, посилався на нецільове використання відповідачем аліментів, однак жодних доказів на підтвердження таких доводів суду не надав. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, під час ухвалення судом рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, останні проживали разом з матір'ю та перебували на її утриманні. На даний час неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем такі обставини не спростовані. Відтак, враховуючи що неповнолітній син [PERSON] проживає окремо від матері, а за нормами чинного законодавства аліменти на утримання дитини присуджуються на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина, суд доходить висновку про наявність підстав для припинення права [PERSON] на утримання аліментів на неповнолітнього сина [PERSON]. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів, то такі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. На виконанні у Солом'янському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №53255764 з примусового виконання виконавчого листа №2-2128, виданого Оболонським районним судом м. Києва 13.04.2007 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам від 17.04.2018 №40947, виданої старшим державним виконавцем Черкасовим Є.В., станом на 01.04.2018 заборгованість [PERSON] по аліментам становить 11917,91 грн. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31.08.2018 №83032 вбачається, що станом на 31.08.2018 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів відсутня, сума боргу у розмірі 15518,00 грн. погашена останнім у липні 2018 року. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону. Таким чином, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість стягнення в судовому порядку заборгованості по аліментам, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 11917,91 грн. Крім того, станом на час розгляду даної справи така заборгованість у відповідача відсутня. За змістом ст. 190 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пеня за прострочення сплати аліментів, яку позивач за зустрічним позовом просила стягнути на свою користь, складає станом на 01.04.2018 12084,00 грн. Враховуючи, що відповідач за зустрічним позовом неналежним чином виконував свій обов'язок по сплаті аліментів, в результаті чого виникла заборгованість, яка погашена ним лише у липні 2018 року, суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів законними та обґрунтованими, а тому такі підлягають задоволенню. За таких обставин суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] про припинення права на стягнення аліментів та часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн., та з [PERSON] в дохід держави слід стягнути 704,80 грн. судового збору. З викладеного,

Outcome: partial