Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, позовні вимоги обґрунтовує наступним. Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] та знаходяться у фактичних договірних стосунках з позивачем, який надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до рішення Токмацької міської ради № 151 від 31.06.2013 року «Про визначення КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради виконавцем послуг з централізованого опалення», виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Токмак Запорізької області визначено Комунальне підприємство «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради. На підставі договору про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року, укладеного між ТОВ «Токмак теплоенергія» та КП «Токмак теплоенергія», позивач прийняв право вимоги боргів первісного кредитора. Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», КП «Токмак теплоенергія» надає відповідачу послуги з централізованого опалення її квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Свої зобов'язання щодо надання житлово-комунальних послуг позивач виконує в повному обсязі. Натомість, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманих послуг не виконує. Заборгованість станом на 31.01.2016 року за отриманні послуги склала 22861,86 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року інфляційні втрати в розмірі 3827,17 грн., три відсотки річних в розмірі 406,99 грн. В судове засідання представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила позов задовольнити, додатково пояснивши, що з 01.06.2013 року КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради здійснює поставку теплової енергії до безпосередньо вхідних комунікацій всього багатоквартирного будинку, де знаходиться квартира відповідача [PERSON], що в свою чергу і породжує обов'язок власника приміщення проводити оплату за фактично подане тепло. Відповідач не відключилася від мереж централізованого опалення, скарг з приводу неналежного надання або ненадання послуг виконавцю не надходило. Відповідач не сплачує за послуги з теплопостачання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 27096,02 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Відповідач в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо заявлених позовних вимог повністю, прохав відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. При цьому пояснив, що між КП «Токмак теплоенергія» та [PERSON] не укладався договір з приводу надання послуг з централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] послуги з централізованого опалення квартири з 01.02.2008 року отримує, у 2015 році оформила субсидію на відшкодування витрат за теплопостачання, від послуг не відмовлялася, квартира не відключена від мережі централізованого теплопостачання, акти-претензії щодо ненадання чи надання неякісних послуг не складалися. Договір про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року, укладений між ТОВ «Токмак теплоенергія» та КП «Токмак теплоенергія», вважає недійсним, про заміну кредитора відповідач не була повідомлена. Також не погоджується із розрахунком позивача, де період заборгованості повинен відраховуватися з 01.06.2013 року по 31.01.2016 року у сумі 8574,44 грн., тобто з часу визначення позивача виконавцем послуг. До спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ст. 625 ЦК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 31.08.2015 року по справі № 328/3350/15-ц відмовлено у прийнятті заяви КП «Токмак теплоенергія» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплову енергію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] та є споживачем комунальних послуг в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Одним з видів житлово-комунальних послуг є централізоване опалення, що визначено ст. 13 Закону. 31.05.2013 року між ТОВ «Токмак теплоенергія» та КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради був укладений договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1 цього договору ТОВ «Токмак теплоенергія» (первісний кредитор) передав КП «Токмак теплоенергія» (новий кредитор), а КП «Токмак теплоенергія» прийняв право вимоги боргу, що належало ТОВ «Токмак теплоенергія», і став кредитором за договорами «Про надання послуг з централізованого опалення», договорами «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», договорами «Про закупівлю послуг з постачання теплової енергії за державні кошти», які укладені між ТОВ «Токмак теплоенергія» та фізичними особами, приватними підприємцями, юридичними особами, які є споживачами теплової енергії. Відповідно до п. 1.2 вказаного вище договору КП «Токмак теплоенергія» одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов'язань за договорами «Про надання послуг з централізованого опалення», договорами «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», договорами «Про закупівлю послуг з постачання теплової енергії за державні кошти». Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору, крім передачі прав вимоги оплати за спожиту теплову енергію до КП «Токмак теплоенергія» перейшло права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за укладеними з ТОВ «Токмак теплоенергія» договорами. Відповідно до п. 1.4 договору передача прав на вимогу оформлено актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно до додатку № 3 (список заборгованості населення станом на 01.06.2013 року) до акту прийому - передачі договору про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року, заборгованість [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER], яка передана КП «Токмак теплоенергія», становить 14287,42 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо недійсності договору про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року за їх недоведеністю. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України) Твердження представника відповідача про неповідомлення відповідача про заміну кредитора, суперечить вимогам ст. 516 ЦК України, адже заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повноваження щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг належать органам місцевого самоврядування. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради від 31.05.2013 року № 151 «Про визначення КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради виконавцем послуг з централізованого опалення» КП «Токмак теплоенергія» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з надання послуг з централізованого опалення. П. 2 вказаного рішення з 01.06.2013 року дозволено КП «Токмак теплоенергія» до затвердження нових тарифів користуватися тарифами на послуги з централізованого опалення затвердженими рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області від 27.12.2010 року №404. 16.08.2013 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, прийнятті рішення про видачу КП «Токмак теплоенергія» ліцензій з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії); транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії. Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 17.10.2014 року та від 31.03.2015 року були встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення для КП «Токмак теплоенергія». Судом встановлено, що між сторонами виникли фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до положень ст. 20 зазначеного вище Закону споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як свідчать матеріали справи, КП «Токмак теплоенергія» неодноразово зверталось до відповідача як споживача послуг з централізованого опалення з проханням укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, шляхом друкування оголошень у засобах масової інформації, що підтверджується доданими копіями оголошень в газеті «Наше місто Токмак», «Вісті Токмаччини», розміщенням інформаційних листів на дошках під'їздів та шляхом залишення запрошення у поштовому ящику, однак відповідач відповідного договору не уклав. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» одним з основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Посилання представника відповідача на ту обставину, що договір на постачання теплової енергії між ним та комунальним підприємством не укладався, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов'язком споживача. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі № 6-110цс12, від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, від 25.11.2014 року у справі № 3-184гс14, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак відповідач не виконувала свої обов'язки щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, в результаті чого за період з 01.02.2008 року по 31.01.2016 року утворилась заборгованість в сумі 22861,86 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року (справа № 6-214цс14), який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи положення ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. До пред'явлення вимог про стягнення заборгованості в порядку позовного провадження позивач у серпні 2015 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що є підставою для переривання перебігу позовної давності, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України.. 16.03.2016 року відповідач подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. За матеріалами справи позивач мав дізнатися про невнесення відповідачем послуг з теплопостачання наступного місяця після невнесення такої плати. Отже, враховуючи фактичні обставини справи, а саме: звернення позивача до суду за захистом порушеного права у серпні 2015 року в порядку наказного провадження і заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість у межах строку позовної давності. Так, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 11033,33 грн. за період з серпня 2012 року по 31.01.2016 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року в сумі 3827,17 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року в сумі 406,99 грн. В постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року у справі №6-68цс12 була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року, справа N 6-59цс13, висловлена правова позиція, де ВСУ зазначив, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 11033,33 грн., 3% річних в сумі 406,99 грн., сума витрат від інфляції - 3827,17 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При визначенні розміру судових витрат, а саме судового збору, суд застосовує роз'яснення, викладені у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з яких вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 771,68 грн.

Outcome: partial