Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту, в якій просить скасувати постанову серії АН № 393501 від 29.012009 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видану державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Моц В.В., відповідно до якої накладено арешт на квартиру [ADDRESS], належну на праві власності [PERSON] та виключити з-під арешту, накладеного відповідною постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АН № 393501 від 29.012009 року, квартиру [ADDRESS], належну на праві власності [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяви, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої заперечень не має, просить розглянути справу без присутності представника Відділу. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 січня 2009 року ухвалою суду у справі № 2-2176/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON] про повернення боргу було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]. 29.01.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Моц В.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.01.2009 року. 29.01.2009 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Моц В.В. було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]. 07 грудня 2006 року [PERSON], який являється рідним батьком позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 16.01.2007 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді квартир [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON]. Зазначений арешт на майно позивача порушує його право для прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріусом було роз'яснено позивачу, що він немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на спірне нерухоме майно ухвалою суду накладено арешт. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності, так і не праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ч.2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту, задоволенню.

Outcome: approved