Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з неї матеріальну шкоду в сумі 2550 грн., моральну шкоду завдану йому ушкодженням здоров`я в сумі 1000 грн. та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 2000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що проживає за адресою: [ADDRESS] . По сусідству з ним, за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , яка у дворі свого будинку утримує собаку, яка 17.12.2018 близько 08.30 год. забігла до його двору та городу та задавила трьох індиків. Цього ж дня, він звернувся до Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. За результатами якої, складено адміністративний протокол, який направлено до Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Адміністративною Комісією Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Зазначає, що вчиненням зазначеного адміністративного правопорушення, йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 2550 грн. моральну шкоду в розмірі 1000 грн. які просить стягнути з відповідача, крім того спросить стягнути з останньої витрати пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 2000 грн. В добровільному порядку відшкодувати йому завдану шкоду відповідач не бажає, на спілкування не йде. Зазначені обставини змусили його звернути до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.08.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, не заперечувала, що дійсно мав факт притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП, за який на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження за те, що вона порушила правила утримання собак, внаслідок чого її собака, задавила двох індиків та завдала їх власнику - [PERSON] матеріальну шкоду. Однак розмір зазначеної матеріальної шкоди не встановлено. Зазначила, що постановою про притягнення її до адміністративної відповідальності, встановлено, що її собака задавив двох індиків, третього індика позивачем не знайдено, однак в позові останній просить стягнути вартість трьох індиків, зазначивши при цьому розмір матеріальних збитків 2550 грн., який нічим не підтверджено. Крім того, зазначає що йому заподіяно моральну шкоду в сумі 1000 грн., яку також не підтверджено. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали адміністративної справи відносно [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача не обґрунтовані, а тому є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до п.6 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених 17 червня 1980 року, власники собак зобов`язані, зокрема: г) тримати сторожових собак на прив`язі і спускати їх з прив`язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі; про наявність собак застерігати написом. Згідно з п.7 зазначених Правил, власникам собак дозволяється: а) виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов`язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку. Факт належності собаки [PERSON] підтверджено матеріалами справи та нею не оспорюється. Проте відповідач, яка є власником собаки, утримуючи її на подвір`ї, не виключила можливість втечі, тобто не забезпечила безпеку сторонніх людей, тварин у разі втечі собаки поза межі двору, що свідчить про порушення нею Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР і є підставою для притягнення до відповідальності за заподіяну позивачу шкоду. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] притягуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення матеральної шкоди, відповідач посилається як на доказ на вартість індиків, дані про які отримано з мережі УКРНЕТ, посилаючись при цьому на ст. 76, 77 ЦПК України. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч вказаним вимогам закону, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, окрім неофіційних даних роздрукованих з мережі Інтернет, які не можуть вважатися належним доказом в даній справі, оскільки ніяким чином не підтверджують суму завданої позивачеві шкоди, інших доказів зокрема: результатів експертизи вартості завданих збитків, результатів експертних досліджень та іншого, позивачем суду не надано, тому підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення матеріальної шкоди з відповідача, відсутні. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., зазначає, що останню йому завдано ушкодженням здоров`я, однак в чому саме вона полягає та якої шкоди здоров`ю заподіяно обґрунтування відсутнє, жодних доказів завдання моральної шкоди не надано, отже з яких міркувань виходив позивач, визначаючи моральну шкоду в сумі 1000 грн., якої шкоди завдано його здоров`ю, чи є причинний зв`язок між діями відповідача та такою шкодою, відтак вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позові вимоги [PERSON] , задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.2 ч.2 ст 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Тому, оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, судові витрати у справі, слід залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed