Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступне. В обґрунтування було вказано, що з 18.11.2013 р. позивача було прийнято на роботу до відповідача - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» на посаду економіста з фінансової роботи з випробувальним терміном у 3 міс. і заробітною платою у 3000 грн., але на термін випробування заробітної плати вона не отримувала. Як вказано у позові, з 18.11.2013 р. по 17.02.2014 р. позивач пройшла випробувальний термін однак, в порушення вимог ст. 26 КЗпП України, відповідач не уклав із нею трудового договору, не сплатив заробітної плати, і 25.02.2014 р. відсторонив від виконання професійних обов'язків, у зв'язку з тим, що керівництво дізналося про її вагітність, що є недопустимо, в розумінні ст. 184 КЗпП України. При цьому у позовних вимогах позивач просить суд зобов'язати відповідача оформити її на роботи з випробуванням з 18.11.2013 р. на посаду економіста з фінансової роботи у ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» стягнути з відповідача заробітну плату за час роботи з випробуванням в період з 18.11.2013 р. по 17.02.2014 р. у розмірі 3611,40 грн., визнати незаконною відмовою у прийнятті на роботу позивача, зобов'язати відповідача прийняти її на роботу і допустити до виконання нею своїх обов'язків та стягнути з відповідача суму у розмірі 6000 грн. за дні вимушеного прогулу. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному об'ємі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю та пояснила суду, що дійсно з 18.11.2013 р. позивача було прийнято на професійне навчання на посаду економіста з фінансової роботи, і у процесі якого було з'ясовано відсутність у позивача необхідної кваліфікації для зайняття посади, на яку остання претендувала. І тому керівництвом відповідача було прийнято рішення про відмову у прийнятті позивача на роботу, про що позивача було повідомлено листом. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків у процесі, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та обставини та приходить до наступних висновків: Згідно вимог ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом з'ясовано, що позивач [PERSON] фактично була допущена до виконання обов'язків, оскільки мала робоче місце та виконувала обов'язки, які були озвучені на співбесіді при прийнятті її на роботу. Однак після спливу випробувального терміну з 17.02.2015 р. позивачу було відмовлено у прийнятті на роботу у зв'язку із вагітністю, про яку остання не повідомляла відповідача (даний факт не заперечується сторонами). Як вбачається з пояснень свідка в.о. директора відповідача - [PERSON], у судовому засіданні не заперечував той факт, що позивач [PERSON] фактично знаходилася на підприємстві три місяці, але проходила самонавчання. При цьому, після спливу терміну навчання у позивача не було виявлено достатнього досвіду для зайняття посади економіста, і тому їй було відмовлено у прийнятті на роботу. Також зазначив, що причина відмови у прийнятті на роботу не була пов'язана із її вагітністю, оскільки не подавала до підприємства документів, які б вказували на її стан. Враховуючи невідповідність кваліфікації позивача, останній було запропоновано іншу посаду на підприємстві, але вона від неї відмовилась. У відповідності до ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається з матеріалів справи, фактом ознайомлення з даними документами саме позивачем повинен бути її підпис, але підтверджуючих документів останньою суду не було надано. При цьому жодного наказу (розпорядження) про прийняття на роботу позивача з випробувальним строком відповідачем не видавалося, а позивач не наполягав на ознайомленні з ним. Таким чином, враховуючи зібрані по справі докази, суд не вбачає підстав вважати, що з позивачем було укладено трудовий договір з випробувальні строком, а він випробування успішно пройшов, тому він вважається таким, витримав випробування, і наступне розірвання трудового догові допускається лише на загальних підставах. Зважаючи на те, що свідок [PERSON] підтвердив обставину того, що позивач [PERSON] знаходилась у фактичних трудових відносинах із відповідачем у період з 18.11.2013 р. по 17.02.2014 р., суд приходить до висновку, що дана позовна вимога знайшла своє підтвердження. Суд також вважає, що відповідачем - ПрАТ «Лізинг ІТ» не було надано суду підтвердження на отримання ним дозволу на здійснення діяльності зі підвищення кваліфікації або ліцензії із надання освітніх послуг як навчальним закладом, тобто відповідач не мав права проводити навчання позивача на території підприємства, і у порушення вимог ст. 27 КЗпП України не оформив належним чином трудові відносини із позивачем [PERSON], не виплатив останньому заробітну плату за період з 18.11.2013 р. по 17.02.2014 р. Згідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці; Як встановлено судом, із матеріалів справи та поданими представником відповідача копії штатного розпису станом на 01.09.2013 р. (затвердженого наказом від 01.09.2013 р. № 1.3.14) відповідачем - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» передбачено посаду економіста з фінансової роботи у кількості 50 штатних одиниць з тарифним окладом 1400 грн. Тобто, при належному оформленні трудового договору із позивачем, останній повинен був отримувати заробітну плату у розмірі 1400 грн. за відпрацьований місяць, згідно штатного розпису Відповідача від 01.09.2013 року. Таким чином судом встановлено, що позивач знаходилась у трудових відносинах із Відповідачем протягом 3-х міс. з 18.11.2013 р. по 17.02.2014 р., а отже, позовні вимоги щодо стягнення із відповідача не сплаченої заробітної плати підлягають частковому задоволенню у розмірі 4200 грн. за три фактично відпрацьованих місяці. У відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні позивачем не було доведено обставину того, що вона належним чином зверталась із належно оформленими документами для працевлаштування, і подавала заяву про прийняття її на роботу до відповідача саме із випробувальним терміном у 3 міс. (чого не має у заяві про прийняття на роботу від 17.02.2014 р.) та дійсно успішно пройшла випробувальний термін, який би з огляду на ст. 28 КЗпП України міг бути підставою для продовження дії трудових відносин після успішного проходження випробувального терміну, суд приходить до висновку, що в інших позовних вимогах необхідно відмовити у зв'язку із необґрунтованістю позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial