Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 45550,00 грн. А також, просить стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 30 березня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі страховик) та [PERSON] ( далі страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії [NUMBER]. Відповідно до умов якого, страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 02 липня 2016 року в м. Києві відбулась ДТП за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Постановою Дніпровського районного суду м. Києві від 03 серпня 2016 року особою винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП, визнано [PERSON] Відповідно до рахунку № 2310212908-2 від 27 липня 2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 47 700,00 грн. Відповідно до звіту № 1915/16 від 02 липня 2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 60 738,80 грн. Згідно умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування в розмірі 45 500,00 грн. При цьому, відповідно до п. 10.5.5 Договору, позивач зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 9 411,50 грн в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. Іншу частину суми страхового відшкодування ПрАТ «ПЗУ України» сплатило в рахунок страхового відшкодування [PERSON]Є шляхом безготівкового перерахування суми в розмірі 36138,50 грн. Тому позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до [PERSON] на відшкодування завданої шкоди у розмірі 45 550,00 грн., що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до судового засідання. Відповідачу був встановлений строк для подання заперечення або пояснення щодо позову. Відповідно до п. 9Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року було залучено до розгляду у справі третьою особою МТСБУ, закінчено підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. 20 вересня 2018 року представником позивача Українець Т.А. було подано додаткові пояснення, де зазначено, що згідно зі страховим актом від 02 серпня 2016 року страхувальнику було нараховано страхове відшкодування у розмірі 45550,00 грн. При цьому позивач відповідно до п.10.5.5 договору зарахував частину страхового відшкодування у розмірі 9411,50 грн. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. Іншу частину суми страхового відшкодування позивач сплатив на користь потерпілої особи шляхом безготівкового перерахування суми в розмірі 36138,50 грн. Загальна сума страхової премії відповідно до умов договору становить 18823,00 грн. За встановленим договором графіку платежів по сплаті страхової премії чотири рівні платежі у сумі 4705,75 грн. повинні вноситись страхувальником до 11 квітня 2016 року, 11 липня 2016 року, 11 жовтня 2016 року та 11 січня 2017 року відповідно. На виконання умов договору страхувальником було сплачено частину страхової премії у розмірі 9411,50 грн. Решта суми у розмірі 9411,50 грн. після ДТП, що сталась 02 липня 2016 року, залишилась не сплаченою. А тому, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування за страховим випадком у сумі 45500,00 грн., позивачем було фактично виплачено 36 138,50 грн. ( 45500,00 грн. -9411,50 грн. ). Відповідно до п. 10.5.5 договору розмір страхового відшкодування розраховується за мінусом різниці між загальною страховою премією та сумою сплачених за договором страхових платежів, якщо при настанні страхового випадку сума належного до виплати страхового відшкодування та страхових відшкодувань, виплачених до цього часу, перевищує розмір страхової премії, яку страхувальник залишається сплатити згідно умов цього договору, або призводить до вичерпання ліміту відшкодування. Вказує, що зарахування частини страхового відшкодування в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку, відповідає вимогам чинного законодавства та є способом припинення зобов'язання поряд з його виконанням. Оскільки, відповідно до розрахунку страхового відшкодування № UA2016070200002/L01/01 від 02 серпня 2016 року матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого застрахованого транспортного засобу складає 45500,00 грн., то вказана сума страхового відшкодування за договором підлягає стягненню з винної особи - [PERSON] 07 та 13 листопада 2018 року представником МТСБУ [PERSON] було подано пояснення, в яких вказано, що ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, тому відповідальність за вчинену ДТП має нести саме винна в ДТП особа - [PERSON] Відповідно до абзацу 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 41.1 а) ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої п. а п.п. 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Тому підстави для регламентної виплати МТСБУ позивачу відсутні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви, та не заперечила проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Представник третьої особи до суду не з'явився, у своїх поясненнях просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 30 березня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого було страхування транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6-14). 04 липня 2016 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку по договору страхування та виплату страхового відшкодування, у якій повідомив, що 02 липня 2016 року внаслідок ДТП сталося пошкодження транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Для перерахування страхового відшкодування вказав реквізити ТОВ «Атлант-М Лепсе» (а.с. 18-21). 03 серпня 2016 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.17). За змістом вказаної постанови убачається, що 03 серпня 2016 року о 08 год 10 хв. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER], при виїзді з вул. А. Малишка на вул. Братиславську, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з втомобілем Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху. Пошкодження транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], що спричинені в результаті вказаної вище ДТП, підтверджуються актом огляду транспортного засобу від 11 липня 2016 року (а.с. 33). Згідно рахунку [NUMBER] від 27 липня 2016 року, виданого [PERSON] ТОВ «Атлант-М Лепсе», розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 47 700,00 грн. (а.с.22). За звітом № 1915/16 про визначення вартості матеріального збитку від 25 липня 2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 51030,32 грн., вартість матеріального збитку станом на 02 липня 2016 року складає 60738,80 грн. (а.с.23-58). 02 серпня 2016 року страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено відповідний страховий акт № UA2016070200002/L01/01, за яким нарахована сума страхового відшкодування страхувальнику [PERSON] за договором страхування від 30 березня 2016 року щодо страхового випадку від 02 липня 2016 року становить 45550,00 грн., загальна сума нарахованої премії за договором вказана у розмірі 18823,00 грн., з яких сплачено 9411,50 грн., та до відшкодування визначено 36138,50 грн. (а.с. 60). Факт виплати позивачем на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе» суми страхового відшкодування відповідно до акту № UA2016070200002/L01/01 (а.с. 59). у розмірі 36 138,50 грн. підтверджується платіжним дорученням № 44646 від 03 серпня 2016 року (а.с. 61). Предметом спірних правовідносин у цій праві є відшкодування заподіювачем шкоди в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Відповідно до п.6 ч.4 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: страхування наземного транспорту (крім залізничного). Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із ст. 979 ЦК Укрваїни, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Аналогічні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14, а також у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 686/20040/2012, провадження № 61-672 св 18. Матеріалами справи підтверджено та стороною відповідача не оспорено наявність судового рішення про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року у справі № 755/11042/16-п. Зібраними у справі доказами підтверджено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 36138,50 грн., що сплачено ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе», За приписами статей ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В процесі розгляду справи позивачем доведено факт завдання шкоди відповідачем, що стороною відповідача за відсутності відзиву не заперечувалося, дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, [PERSON] не доведено, що шкоду завдано не з його вини, а тому він є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Крім того, стороною відповідача не спростовано в установленому процесуальним законодавством порядку докази позивача щодо сплаченого страхувальнику розміру страхового відшкодування. Тому вимога страховика, пред'явлена у порядку регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування за ремонт забезпеченого договором страхування автомобіля - 36138,50 грн. є правомірною. Згідно із ст. 979 ЦК Укрваїни, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом п. 2.1.23 договору страхова премія (страховий платіж) - це плата за страхування, тобто грошова сума, яку страхувальник зобов'язаний сплатити страховику згідно умов цього договору страхування. Відповідно до змісту п. 10.5.5 договору розмір страхового відшкодування розраховується за АВТОКАСКО у будь-якому випадку за мінусом різниці між загальною страховою премією за договором та сумою фактично сплачених за договорм платежів, якщо при настанні страхового випадку сума належного до виплати страхового відшкодування та страхових відшкодувань, виплачених до цього часу, перевищує розмір страхової премії (частини страхової премії, страхового платежу), яку страхувальнику залишається сплатити згідно умов цього договор, або призводить до вичерпання ліміту відшкодування. При цьому страховик може прийняти рішення не зменшувати розмір страхового відшкодування на зазначену суму. Позивач, звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача 45550,00 грн. страхового відшкодування, що складається із фактично сплаченої страхової суми на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе» - 36 138,50 грн. та 9411,50 грн недоотриманої від страхувальника страхової премії. Відповідно до ч. 1 ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивач, не надав належних та допустимих доказів, які мали б свідчити про виплату страхувальнику саме 45550,00 грн., як того вимагають приписи ст.1191 ЦК України. Більше того, як убачається із матеріалів справи та підтвердив під час судового розгляду представник позивача, сума у розмірі 9411,50 грн. була зарахована позивачем, як взаємозалік на недоотриману страхову премію. Тобто здійснюючи страхову виплату страхувальнику [PERSON], позивачем було її проведено за мінусом 9 411,50 грн., як взаємозалік недоотриманої страхової премії на виконання [PERSON] умов п. 10.5.5 укладеного договору добровільного страхування. А тому, пред'являючи вимогу про стягнення з [PERSON], як особи винної у ДТП, суми страхової премії, яка фактично стягнута позивачем з [PERSON], на виконання останнім умов добровільного страхуваення, не грунтується на нормах матеріального права. Тому доводи позивача в обгрунтування заявлених вимог, щодо необхідності стягнення з відповідача 45550,00 грн., нарахованого страхового відшкодування за страховим актом № UA2016070200002/L01/01 від 02 серпня 2016 року, при здійсненні фактичної виплати страхового відшкодування в результаті ДТП у сумі 36138,50 грн. суд відхиляє. З огляду на право позивача, як особи, яка відшкодувала шкоду, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування та обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати збитки в повному обсязі, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 36138,50 грн., сплаченого 03 серпня 2016 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в рахунок страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 1 600,00 грн, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 9735 від 21 квітня 2017 року.

Outcome: partial