Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 10 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00724.08.2, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 62 858 доларів США 59 центівтерміном по 10 квітня 2015 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Проте, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 05 грудня 2017 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 107 816,55 доларів США та 17 555 647,50 грн., що в гривневому еквіваленті становить 20 489 909,21 грн., з яких: 59 865,86 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 47 950,69 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; 9 540 995,85 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованостіза кредитом з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року; 7 642 040,63 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року; 206 894,77 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту з 12 вересня 2013 року по 05 грудня 2017 року; 165 716,27 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту з 12 вересня 2013 року по 05 грудня 2017 року Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року по справі № 755/12159/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором з [PERSON] було стягнуто заборгованості за кредитом у розмірі 92 440,06 доларів США, пеню у розмірі 9 244,01 доларів США, 3% річних у сумі 4 910,45 доларів США, а всього 106 594,52 долари США. Заборгованість по кредитному договору [PERSON] не погашена. Відповідно до умов кредитного договору триває нарахування процентів на суму боргу за невиконання відповідачем умов кредитного договору, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до підготовчого засідання. Відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позов. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року заяву представника позивача Шевченка А.М. про звільнення від сплати судового збору задоволено частково та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року було закінчено підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві, та не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Як убачається з матеріалів справи, між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 10 квітня 2008 року був укладений кредитний договір №77.1/АА-00724.08.2 (а.с.10-12). За умовами кредитного договору відповідачу було відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 62858 доларів США 59 центів терміном по 10 квітня 2015 року включно зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів (п.п. 1.1., 1.2., п. 1.5.). В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачем були виконані зобов'язання перед відповідачем та надано кредит, згідно укладеного кредитного договору від 10 квітня 2008 року, а відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконуються. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до наданого позиваечм розрахунку заборгованості станом на 05 грудня 2015 року у [PERSON] перед ПАТ «Родовід Банк» виникла заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 107 816,55 доларів США, що станом на 05 грудня 2017 р. еквівалентно 17 555 647,52 грн., з яких 59 865,86 доларів США - сума простроченої заборгованьості за кредитом, 47 950,69 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року становить 631 373,72 доларів США, що станом на 05 грудня 2017 року еквівалентно 17 183 036,48 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам з 12 вересня 2013 року по 05 грудня 2017 рокустановить 13 691,22 доларів США, що станом на 05 грудня 2017 року еквівалентно 372 611,04 грн. (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року у справі № 755/12159/13-ц з [PERSON] було стягнуто, заборгованість за кредитним договором у сумі 92 440,06 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту становить 59 865,86 доларів США, 32 574,20 доларів США - заборгованість по процентам, пеню в розмірі 9244,01 доларів США та з% річних - 4910,45 доларів США. (а.с.20-23). З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості убачається, що сума простроченої заборгованості за кредитом складає 59 865,86 доларів США. Оскільки 59 865,86 доларів США підлягають стягненню з відповідача за рішенням Дніпровського районного суду від 17 версня 2013 року по справі № 755/12159/13-ц, то суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачасуми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 59 865,86 доларів США, оскільки в такому випадку відбувається подвійне стягнення. А тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що, починаючи з місяця, наступного за звітним, позичальник зобов'язується щомісяця до десятого числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 748,32 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку [NUMBER]. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки, вказані в пункті 1.3, 1.6 цього договору. Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 05.12.2015 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає47 950,69 доларів США.А тому з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню відсотки у сумі 47 950,69 доларів США, оскільки доказів належного виконання умов укладеного між сторонами договроу [PERSON] не надано. Щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам,суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таку правову позицію висловив Касаційний цивільний суду складі Верховного суду у своїй постанові від 07 листопада 2018 року по справі № 592/9231/15-ц. Судом перевірено та надано належну оцінку співвідношенню розміру заподіяних позивачу збитків та заявлених до стягнення сум. З урахуванням обставин справи, того факту, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, інших обставин, на думку суду розмір пені слід зменшити до 4 795,07 доларів США, що становить 10% від суми визначеної до стягнення з відповідача заборгованості за процентами по кредиту, чим буде забезпечено баланс майнових інтересів обох сторін. Щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з наступних підстав. Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. За змістом п.1.5. кредитного договору процентна ставка за кредитом за цим договором встановлюється у розмірі 12,5% річних. Пунктом 3.6 кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати Банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Укладений між сторонами 10 квітня 2008 року кредитний договір є строковим, розмір процентів за користування кредитними коштами встановлений у розмірі 12,5% річних, за порушення строків повернення кредиту для боржника визначена відповідальність у виді стягнення пені. Судом вирішено питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 47 950,69 доларів США та стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 4 795,07 доларів США, що на день ухвалення рішення по офіційному курсу НБУ становить 132 841,24 грн.(4 795,07 доларів США * 2770.3713 грн.). Тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ще 3% річних. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Сторонами досягнуто згоди за умовами укладеного між ними кредитного договору щодо виконання зобов'язання в іноземній валюті - доларах США. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у доларах США. Як зазначає Верховний Суд України у своїй постанові від 01 листопада 2017 року у справі № 697/307/15-ц судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до п.30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитору або видачі їх йому готівкою. Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті. При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунку кредитора). Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Разом із цим за змістом частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 753/15633/15-ц. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки умовами договору погодженими між сторонами передбачено погашення заборгованості у долларах США, позивач просить стягнути заборгованість по відсоткам у доларах США, а відповідачем не спростовано доводи позивача, якими він обгрунтовує позовні вимоги в частині стягнення боргу за відсотками та пені, то суд приходить до висновку, що заборгованість по відсоткам підлягає стягненню у розмірі 47 950,69 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 132 841,24 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки ухвалою суду було відстрочено позивачу сплату судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума, що підлягає до стягнення з відповідача, складає 1 461 253,39 грн., з яких: 47 950,69 доларів США, що на день ухвалення рішення по офіційному курсу НБУеквівалентно 1 328 412,15 грн. - сума простроченої заборгованість за процентами по кредиту, 4795,07 доларів США, що на день ухвалення рішення по офіційному курсу НБУеквівалентно 132 841,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Враховуючи, що ціна позову становить 1 461 253,39 грн., 1,5% ціни позову складає 21 918,80 грн. (1 461 253,39 грн. *1,5%), з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 21 918,80 грн.

Outcome: partial