Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього борг за договором позики в сумі 13000 гривень посилаючись на те, 07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до укладеного договору відповідач зобов'язаний був повернути борг. Кінцевим терміном повернення грошей встановлено 1липня 2013 року. Підтвердженням укладення договору позики між позивачем і відповідачем є розписка написано останнім власноруч. По закінченню терміну зобов'язання, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення позичених коштів, однак відповідач по теперішній час не повертає позики та всіляко ухиляється від його повернення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Оскільки позивач не заперечує щодо розгляду справи у відсутність відповідача, то за таких обставин суд визнав за можливе у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача, так як в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні на наступних підставах. Розпискою [PERSON] від 07 травня 2013 року (а.с.3) та показами представника позивача доведено, що відповідач позичив у [PERSON] 13000 грн., про що написав розписку та зобов'язався повернути суму боргу до 1 липня 2013 року. Відповідно до ст. 1046, Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Хоча між сторонами не було украдено договору позики, відповідач визнав, що позичив у позивача 13000 грн., що підтверджується письмовою розпискою. Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору позики та цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд вважає, що в даній конкретній ситуації є вина відповідача в порушенні договірних зобов'язань. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що відповідач позичив у [PERSON] 13000 грн. і ухиляється від їх поверненння, вважає за можливе стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі ст.ст. 525, 526, 611, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved