Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати останнього прийняти до сплати та здійснити виплату в установленому порядку по листку непрацездатності АДФ №370772, номер листка непрацездатності за обліком лікувального закладу - 278474, виданому комунальним закладом «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим Пенсійним фондом України серії [NUMBER] від 24.04.2019. 18 січня 2017 року позивач наказом №42/к прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАР» та призначений на посаду оператора заправної станції 2 розряду. З 25 червня 2019 року до 23 липня 2019 року включно позивач перебував на лікуванні у комунальному закладі «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», що підтверджується листком непрацездатності серії АДФ №370772, номер листка непрацездатності за обліком лікувального закладу - 278474. 11 липня 2019 року наказом №169/к від 11.07.2019 року позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, тобто - за згодою сторін. Після закінчення лікування позивачем було подано до сплати листок непрацездатності за місцем роботи, але посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАР» в прийнятті вказаного листка непрацездатності до сплати було відмовлено. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень не надав, як і не надав заяви про розгляд справи без його участі. Розгляд цивільної справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим Пенсійним фондом України серії [NUMBER] від 24.04.2019. Наказом №42/к від 18 січня 2017 року [PERSON] прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАР» на посаду оператора заправної станції 2 розряду. Наказом №169/к від 11 липня 2019 року позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, тобто - за згодою сторін З 25 червня 2019 року до 23 липня 2019 року включно позивач перебував на лікуванні у комунальному закладі «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», що підтверджується листком непрацездатності серії АДФ №370772, номер листка непрацездатності за обліком лікувального закладу - 278474. Після закінчення лікування позивачем було подано до сплати листок непрацездатності за місцем роботи, але посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАР» в прийнятті вказаного листка непрацездатності до сплати відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст. 89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для огляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 253 Кодексу Законів про працю України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, в тому числі страхуванню від тимчасової непрацездатності. Відповідно до п.1. ч.2 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом. За приписами ст. ст. 18, 22, 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. За положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з перерахованих у частині першій цієї статті страхових випадків, в тому числі, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною. Згідно з ч. 2 ст. 22 цього Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, виплачується Фондом застрахованим особам з інвалідністю, які працюють па підприємствах та в організаціях товариств УТОГ і УТОС, починаючи з першого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Протягом усього періоду перебування у трудових відносинах (включаючи і день звільнення) працівник є застрахованою особою. Відповідно до ч.1 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення. Всупереч положенням вказаної правової норми листок непрацездатності позивача не було прийнято до сплати, а відповідне рішення було винесено в усній формі та відмовлено у наданні повідомлення про відмову у письмовій формі, що прямо передбачено законодавством. Таким чином, оскільки страховий випадок - тимчасова втрата працездатності у [PERSON] настав 25 червня 2019 року, тобто до моменту звільнення 11 липня 2019 року, позивач вважається застрахованою особою та допомога по тимчасовій непрацездатності повинна бути йому виплачена. На підставі викладеного та

Outcome: approved