Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2012 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №Л69.188.76744 про надання позичальнику кредиту в розмірі 14 929 грн. на поточні потреби. Відповідачем систематично порушувались терміни сплати кредиту та процентів.. Станом на 23.09.2013 рік заборгованість відповідача складає 21 983,74 грн., з яких: основний борг - 11 715,62 грн; прострочений борг - 3 213,38 грн., прострочені проценти - 846,71 грн.; строкові проценти - 82,62 грн.; пеня за несвоєчасне виконання договору - 6 125,41 грн. В судове засідання представник позивача надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки кошти по кредитному договору не отримував, дозвіл на їх перерахування на погашення заборгованості по іншому договору не давав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 15.05.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №Л69.188.76744 про надання позичальнику кредиту в розмірі 14 929 грн. на поточні потреби строком на 50 місяців (а.с.5-7). Згідно п.п.1.2 договору Банк надає кредит строком на 50 місяців, датою видачі кредиту є дата видачі коштів у готівковій формі через касу Банку (при видачі кредиту готівкою) та списання коштів з рахунку банку (при безготівковому переказі). Згідно п.п. 1.3. договору кредитні кошти у належній до виплати частині видаються Позичальнику в готівковій формі через касу Банку. Як вбачається з письмових пояснень представника банку, кошти по укладеному 15.05.2012 року кредитному договору №Л69.188.76744 через касу банку відповідачу не видавались, а за домовленістю з позичальником були направлені на погашення та повного закриття попереднього кредитного договору №0203/Н01/95/0062084 від 19.11.2008 року /а.с.47/. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищезазначених процесуальних норм, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що між ним та позичальником [PERSON] існувала домовленість про скерування кредитних коштів на погашення заборгованості по попередньому договору. Не містить такої умови і сам кредитний договір. Крім того, відповідач заперечує щодо отримання коштів.. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1054 ЦК України визначається поняття кредитного договору, так зокрема частиною першою вказаної статті передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оцінивши подані сторонами у справі докази, суд приходить висновку, що докази, які б свідчили про те, що ПАТ «Ідея Банк» надав [PERSON] гроші в розмірі та на умовах, установлених договором, тобто передав позичальнику майно (що відповідно до ст. 1054 ЦК України та пунктів 1.2., 1.1., 3.1.1. укладеного між сторонами кредитного договору є істотною та необхідною умовою для договору кредиту) відсутні. Крім того, судом також встановлено, що договір [PERSON] підписував, чого не заперечував, а також те, що в 2013 році відповідач здійснив платежі, про що свідчить надана позивачем розшифровка /а.с.71/. Встановлені обставини, приводять суд до висновку, що хоч кошти [PERSON] і не отримувались, як це передбачено договором, але все ж такі були банком направлені на погашення його заборгованості за попереднім договором. Отже, враховуючи те, що рішення суду повинно бути не тільки законним, а і справедливим, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 11 715,62 грн - основного боргу, 3 213,38 грн - простроченого боргу, 846,71 грн - прострочених процентів та 82,62 грн - строкові проценти, а всього 15 858 (п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) грн 33 коп. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Враховуючи ту обставину, що порушення умов договору виникли як з боку банку так і з боку боржника, а також виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині задоволений бути не може. Також наявні підстави згідно ст. 88 ЦПК України для стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, у сумі 229,40 грн.

Outcome: partial