Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, що 14.09.2016 р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. На дату звернення до суду відповідач у добровільному порядку відмовляється покинути житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Укладаючи договір купівлі-продажу, відповідач повністю відчужив свої права позивачеві. Позивач правомірно набув у власність 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою спірного домоволодіння, належна частка якого відчужена, спричиняє ряд непорозумінь та незручностей для позивача. Так, позивач у разі реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою змушений буде сплачувати комунальні послуги за двох зареєстрованих осіб. Кореспонденція, яка надходить на ім`я відповідача, а також повідомлення з офіційних установ, надходитимуть на адресу, за якою відповідач втратив право на проживання. Тобто факт наявності в офіційних реєстрах інформації про те, що [PERSON] проживає за цією адресою, покладає на позивача додаткові обов`язки, що є порушенням його прав та законних інтересів. Враховуючи вищевказані обставини, з метою захисту своїх прав та законних інтересів як власника майна, позивач вимушений звернутись до суду із відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача- [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що домоволодіння поділено його попередніми співвласниками на дві частини, спір між ними щодо порядку користування відсутній. При укладанні договору купівлі-продажу позивач повністю розрахувався з відповідачем та надав відповідачеві 2 тижні з дня підписання договору для зняття з реєстрації. Останній обіцяв виселитись за знятись з реєстрації, але не виконав свого зобов`язання, кожного разу посилаючись на якість вигадані причини, які перешкоджають йому знятись з реєстрації (брак часу, необхідність попередньо знятись з військового обліку тощо) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову (відзиву) не надав. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних матеріалів, проти чого позивач не заперечує. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мірошниченко Т.П., [PERSON] передав, а [PERSON] , діючи на підставі довіреності, прийняв для [PERSON] у власність 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . (а.с.9-10). Відповідно до п.10 договору купівлі-продажу, відповідач зобов`язався знятись з реєстраційного обліку до підписання цього договору, що не відбулося. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до Технічного паспорту на садибний житловий будинок по проїзду [ADDRESS] , виготовленого КП «ХМБТІ» станом на 26.05.2016 р., домоволодіння за вказаною адресою поділено його співвласниками на дві відокремлені частини, та згідно пояснень представника позивача, другою частиною користується родина [PERSON] (а.с.44-49) Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи, що право колишнього власника на проживання у житловому приміщенні похідне від наявності у нього права власності на це приміщення та припиняється з моменту продажу приміщення, а договір купівлі-продажу відповідачем не оспорений та на час розгляду справи є дійсним, таким чином, право власності позивача набуто правомірно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Питання про відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved