Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23 травня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір № R53100259258В, згідно з яким Банк надав відповідачці кредит у розмірі 50\~000, 00 грн. зі сплатою 32 % річних за користування кредитом строком до 23 травня 2015 року. Проте станом на 07 листопада 2014 року [PERSON] не виконала належним чином зобовязання за вищевказаним кредитним договором, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 36\~937, 01 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі боргу у розмірі 31\~714, 92 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5\~222, 09 грн. Також позивач зазначає, що 07 листопада 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» уклав з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір відступлення прав вимоги № 071114нв, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від [PERSON] коштів згідно з кредитним договором № R53100259258В від 23 травня 2012 року. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за закінченням строку зберігання, що свідчить про те, що відповідачка до операторів поштового зв'язку не зверталась. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачкою, тому суд вважає, що остання про розгляд справи була сповіщена належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 травня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір № R53100259258В, згідно з яким Банк надав відповідачці кредит у розмірі 50\~000, 00 грн. зі сплатою 32 % річних за користування кредитом строком до 23 травня 2015 року. Згідно п. 3.2 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі до 23 травня 2015 року або достроково у випадках, передбачених цим Договором. Проте станом на 07 листопада 2014 року [PERSON] не виконала належним чином зобовязання за вищевказаним кредитним договором, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 36\~937, 01 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі боргу у розмірі 31\~714, 92 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5\~222, 09 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за кредитним договорами. Також судом встановлено, що 07 листопада 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» уклав з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір відступлення прав вимоги № 071114нв, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від [PERSON] коштів згідно з кредитним договором № R53100259258В від 23 травня 2012 року. Вказана обставина підтверджується також витягом з реєстру прав вимоги від 07 листопада 2014 року. Після відступлення первісним кредитором права грошової вимоги позивачу, а саме 14 листопада 2014 року, відповідно до ст. ст. 512, 513, 514, 516 ЦК України [PERSON] було направлено лист-повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Однак, всупереч вищевказаній нормі, та незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконала свої зобовязання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачкою кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 369, 37 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь Банку. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved