Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, посилаючись на те. що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народився син. На даний час син сторін є повнолітнім, навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі на денному відділенні і у зв'язку з чим потребує утримання, яке відповідач має можливість надавати, проте у добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала а просила задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, направив заперечення проти позовних вимог та зазначив, що дитині завжди допомагав, сплачував аліменти вчасно, наразі також бажає приймати участь в утриманні сина у зв'язку із навчанням проте, аліменти може сплачувати в розмірі 300 грн., а не ? частини про яку просить позивач, оскільки має від іншого шлюбу має неповнолітню дитину, яка потребує утримання. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого і них народивсясин[PERSON], [INFO], року народження, який на даний час є повнолітнім та навчається у Українсько - Арабському інституті міжнародних відносин та лінгвістики ім. Аверроеса на першому курсі та стипендію не отримує /а.с. 3, 4, 10/. Згідно свідоцтва про одруження та народження вбачається, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого має малолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с. 23, 24/. Згідно довідки про доходи позивача остання отримує мінімальну заробітну плату /а.с. 27/. Відповідач визнав позовні вимоги в межах 300 грн. , оскільки маж на утриманні малолітню дитину та виходячи з матеріального стану не може сплачувати аліменти у іншому розмірі. Доказів про отримання відповідачем заробітної плати її розмір сторони не надали. Син сторін потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, так як навчається на контрактній основі на денному відділенні. В судовому засіданні сторонами не оспорювались вище наведені обставини, а тому суд вважає їх такими, що останніми визнані. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до абз.1 п. 20 ППВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 року але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено те, що син сторін є повнолітнім, потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, відповідач може надавати матеріальну допомогу сину в розмірі 300 грн., проти чого в подальшому не заперечувала і позивач. Визначаючи розмір аліментів, суд вважає, що підстави для їх стягнення у твердій грошовій сумі передбачені ст. 184 СК України мають місце, з метою забезпечення їх стабільного надходження та планування витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial