Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що сторони мають спільну дитину, яка проживає з відповідачем, яка перешкоджає позивачу спілкуватися із сином, не дає можливості зустрічатися особисто та спілкуватися в інший спосіб. З грудня 2014 року сторони почали проживати окремо та з цього часу відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач бажає приймати участь у вихованні дитини, виконувати свої батьківські обов'язки. позивач звертався до відповідачки з договором про здійснення батьківських обов'язків, який остання отримала 03.05.2017 року. Проте даний договір відповідач не прийняла, у зв'язку із чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. 11.10.2017 від відповідача надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів. В якому відповідач просить стягнути з позивача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/, оскільки позивач протягом трьох років не приймає участі у вихованні та утриманні сина та не надає матеріальну допомогу на його утримання. В судовому засіданні позивач та представник останнього підтримали позовні вимоги, просили зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні із донькою та встановити години спілкування із сином без участі відповідача. Крім того, позивач зазначив, що не погоджується з висновком третьої особи, оскільки часу відведеного для спілкування з сином встановлено не багато. Щодо вимог зустрічного позову не заперечував. Відповідач та представник останньої позовні вимоги визнали частково та погодились щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно висновку наданим третьою особою. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Представник третьої особи просив винести рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони проживали однією сім'єю у шлюбі. В період спільного проживання сторін в останніх народився син [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. В подальшому сторонни розірвали шлюб та припинили спільне проживання /а.с.5-6/. Син сторін залишився проживати разом із відповідачем, після чого остання стала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Позивач бажає спілкуватися із дитиною та приймати участь у її вихованні, у зв'язку з чим звертався до відповідача з пропозицією щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте останні залишилися поза увагою. Згідно розпорядження третьої особи позивачу були визначені години спілкування із дитиною, з участю відповідача /а.с. 32-33/. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно висновку третьої особи про встановлення годин спілкування позивача із сином було надано висновок у якому зазначено, що з метою забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини є доцільним визначити позивачу часи спілкування з сином, з обов'язкової присутності відповідача, щовівторка з 19:00 години до 20:30 години; щочетверга з 19:00 год до 20:30 год. /а.с. 32-33/. Суд вважає вказаний висновок повним та обґрунтованим, оскільки останній зроблений на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, про що зазначено у висновку, що відповідає ч. 1 ст. 158 СК України. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний задовольнити в повному обсязі, оскільки згідно висновку та пояснень відповідача дитина протягом двох років не бачила батька, а тому суд погоджується з висновком третьої особи з метою забезпечення прав та інтересів дитини, а також з метою недопустимості травмування дитячої психіки суд вважає за доцільне встановити зустрічі позивача з дитиною встановлених службою у справах дітей. На підставі викладеного та

Outcome: partial