Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька позивача, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з: - права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с. Вишевичі, Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 2,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 5 881,00 гривень, інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~\~ \~ \~Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], народився 17.12.1972 року в с. Вишевичі, Радомишльського району, Житомирської області. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії І-ТП № 259193, що видане Вишевицькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області 22.02.1973 року, його батьками є: батько, [PERSON], українець, та мати, [PERSON], українка. 01 вересня 2003 року помер батько позивача, [PERSON], у віці 61 рік в с. Вишевичі, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 229503, видане виконавчим комітетом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 02.09.2003 року. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняв його син тобто позивач, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки, отримував кошти за землю та інше даний факт також підтверджує довідка № 946 від 17.08.2017 року, видана виконавчим комітетом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Крім того, спадщину після смерті [PERSON] ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після його смерті не заводилась. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті батька позивача входить право на земельну частку (пай) члена АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с. Вишевичі, Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 2,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 5 881,00 гривень, що належав померлому батьку позивача згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0157733 від 20 березня 1997 року, виданого на імя «Лисенко Микола Петрович» на підставі рішення Радомишльської РДА № 100 від 20.03.1997 року. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) позивач, як спадкоємиць за законом не має можливості через те, що у даному сертифікаті містяться підтертості та виправлення, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», робить даний правовстановлюючий документ таким, що не підлягає для вчинення необхідної нотаріальної дії. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподар-ського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Згідно вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, судовим рішенням може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо через відсутність документів не можливо оформити спадщину через нотаріуса. Вартість земельної частки (паю) становить 5 881,00 гривень. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Outcome: approved