Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов»язати [PERSON], усунути перешкоду користування його майном шляхом знесення огорожі вздовж річки Красна, по вул. Гагаріна в с. Щербанівка, Обухівського району, Київської області із розрахунку забезпечення ширини дороги до земельної ділянки та будинку, що належить йому, не менше ніж 6 метрів по всій ширині. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням 20 сесії 5 скликання Щербанівської сільської ради Обухівського району Київської області від 22.01.2009 року, було встановлено, що при приватизації земельної ділянки батьком відповідача [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], та [PERSON], було порушено ст. 39, 118 ЗК України, ст. 12 Закону України «Про планування та забудову територій» та інших актів, що спричинило негативні наслідки для позивача: а саме проїзна дорога до земельної ділянки та будинку, яка належить позивачу по вул. Гагаріна в с. Щербанівка Обухівського району Київської області, прокладена впродовж будинку [PERSON], на протязі двох метрів складає ширину 3,5 метри, в той час як встановлена норма найменшої ширини дороги складає 6 метрів, а відстань вищезазначеної проїзної дороги від струмка річки «Красна» складає 8 метрів та 14 метрів від річки «Красна», що є порушенням прибережної захисної смуги, та порушення конституційних прав позивача. Крім того рішенням Щербанівської сільської ради №9 від 26.12.2012 року було затверджено протокол засідання комісії з питань регулювання земельних відносин № 6 від 15.12.2012 року, відповідно до якого було встановлено, що посадовими особами Щербанівської сільської ради [PERSON] рекомендовано навесні облаштувати проїзд до земельної ділянки позивача. Листом Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 16.08.13р. встановлено, що [PERSON] додатково до самовільно побудованого житлового будинку з верандою в 2010 році самовільно, без отримання документу, добудував індивідуальний житловий будинок з верандою, погребом, літньою кухнею з верандою, сараєм, воротами, колодязем та огорожею, яка чинить позивачу перешкоду у проїзді до своєї земельної ділянки, а тому її необхідно знести, оскільки вона порушує права позивача. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON], та [PERSON], позов підтримали та просили його задовольнити повністю та послались на обставини викладені в позові. Відповідач та його представник [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог, та просив відмовити в їх задоволенні повністю в зв»язку з безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог. Третя особа Щербанівська сільська рада в судове засідання не з'явилась та направила клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини: На підставі рішення виконкому Щербанівської сільської ради №5 від 20.01.1998 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,305 га. для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка була розташована на території Щербанівської сільської ради, Обухівського району, Київської області. 18.05.1998 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 112937 загальною площею 0,305 га.. 26.03.1999 року [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2001 року спадкоємцями земельної ділянки площею 0,305 га. для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства яка розташована в с. Щербанівка, по вул. Гагаріна, Обухівського району, Київської області стали [PERSON] та [PERSON], та отримали 18.08.2003 року державний акт на право приватної власності на землю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], відповідач [PERSON] 21.12.2012 року отримав два державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд яка розташована в с. Щербанівка, по вул. Гагаріна, Обухівського району, Київської області, та на земельну ділянку площею 0,0522 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Щербанівка, по вул. Гагаріна, Обухівського району, Київської області. Відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок встановлено, що [PERSON] в 2010 році побудував житловий будинок, погріб, веранду сарай, огорожу та ворота по [ADDRESS]. 30.01.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок. 29.12.2012 року, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, що розташована [ADDRESS]. Судом також встановлено з листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 21.08.2013 року, технічної документації із землеустрою, щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] 2010 року, що зовнішні межі земельної ділянки не змінювалися з часу приватизації. Розміри, 0,305 га., земельної ділянки відповідають першому державному акту на право приватної власності на землю, що зареєстрований в книзі записів державних актів Щербанівської сільської ради народних депутатів за № 43 від 18.05.1998 року на прізвище [PERSON], а також наступному державному акту серії Р2 № 361629 від 18.08.2003 р., актовий запис № 216 на прізвища [PERSON] та [PERSON]. Крім того в листі Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 21.08.2013 році, зазначається, що [PERSON] 20.03.1999 р. купив житловий будинок [ADDRESS]. Земельна ділянка біля цього будинку оформлена не була. При купівлі-продажу будинку [PERSON], не поцікавився межами сусідньої приватизованої земельної ділянки, а конфлікт з даного питання виник при оформлені вказаної земельної ділянки спадкоємцем [PERSON] під час винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. За висновками інспекції ДАБК у Київській області з виїздом на місцевість було проведено перевірку законності забудови земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] за результатами, якої встановлено, що забудова [PERSON] здійснена в межах власної земельної ділянки в 1990 році. Порушень містобудівного законодавства в ході перевірки не виявлено. Згідно акту відновлення меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 20.07.2010 року вказано що при проведенні обстеження земельної ділянки яка перебуває у власності [PERSON], було встановлено що площа, склад угідь та суміжні землевласники і землекористувачі не змінилися, межі земельних ділянок проходять по існуючим межовим знакам. Суд встановивши обставини справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ч.1 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з земельних відносин. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, а згідно ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що рішення Щербанівської сільської ради №23 від 15.10.1996 року, лист Щербанівської сільської ради від 16.11.2010 року за Вих. №127, лист Щербанівської сільської ради віід 21.06.2013 року за Вих.№97, рішення Щербанівської сільської ради №6.2 від 22.01.2009 року, лист служби Державного пожежного нагляду Обухівського РВГУМНС України в Київській області від 03.06.2011 року за Вих. №480, лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 16.08.2013 року, лист Управління Держземаганства в Обухівському районі від 11.06.2013 року, лист Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель в Київській області від 10.07.2009 року, лист Головного управління Держкомзему в Київській області від 08.07.2010 року, лист Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 09.11.2009 року, лист Головного Управління Держкомзему в Київській області від 24.12.2010 року, лист міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області від 26.12.2013 року, лист прокуратури Обухівського району від 10.12.2013 року не є належними доказами на підтвердження обставин викладених в позові позивачем, з матеріалів справи не вбачається будь-яке порушення прав позивача з боку відповідача, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні вимог відмовити повністю, через відсутність порушеного права позивача, та за недоведеністю і необґрунтованістю позову.

Outcome: dismissed