Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 01 квітня 2013 року сторони уклали договір позики, згідно з умовами якого відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 10000 доларів США, які зобов'язався повернути до 23 квітня 2013 року. У визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору. До теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання зобов'язання. У зв'язку з цим, позивач вважає необхідним повернути грошові кошти у судовому порядку та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 256476,40 грн., а також 3 % річних у сумі 22935,40 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач [PERSON] позов не визнав, підтвердив факт отримання 01 квітня 2013 року від позивача у позику грошових коштів у сумі 10000 доларів США, однак зазначив, що цього ж дня повернув вказану суму грошей [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України вбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01 квітня 2013 року між [PERSON], як позикодавцем, і [PERSON], як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки (а.с. 4, 46). Згідно з вимогами вказаного договору [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 10000 доларів США. За цим договором сторони домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено 23 квітня 2013 року. Однак, у вищевказаний строк [PERSON] свої зобов'язання не виконав, суму позики не повернув. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вищезазначених обставинах, враховуючи, що відповідач порушив вимоги ст. 526 ЦК України та ст. 525 ЦК України, якою встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики від 01 квітня 2013 року у сумі 10000 доларів США, що за курсом НБУ станом на час звернення до суду з вказаним позовом (а.с. 5) складає 256476,40 грн., а також 3 % річних у сумі 22935,40 грн. При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо повернення ним суми позики позивачу у день її отримання, оскільки на підтвердження своїх слів, у порушенням вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, відповідачем не надано належних та допустимих доказів. А надана відповідачем на підтвердження цих пояснень копія розписки (а.с. 47), у якій за поясненнями [PERSON] міститься рукописний запис позивача про отримання суми боргу, суд не визнає належним та допустимим доказом підтвердження своєчасного повернення суми боргу, оскільки надана копія розписки про отримання відповідачем у борг 10000 доларів США містить лише рукописний запис, виконаний позивачем наступного змісту: «Получено. [PERSON] 01.04.2013», не підтверджуючи при цьому факт повернення відповідачем грошових коштів позивачу. За поясненнями ж позивача, які не спростовані у судовому засіданні відповідачем, на копії розписки він дійсно розписався з проставленням відмітки «Получено», підтвердивши тим самим факт отримання оригіналу розписки, а не грошових коштів. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2794,12 коп. (квитанція а.с. 13) На підставі викладеного,

Outcome: approved