Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладеного між ним та ПСП «Лан» 20.06.2006 року та зареєстрованим у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18.10.2006 року за № 228 та стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що вказаний договір він не підписував, а відтак вищевказаний договір є недійсним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, просив їх задовольнити. На запитання представника відповідача повідомив, що примірник оспорюваного договору він не отримував, його текст йому став відомим із монітора комп`ютера і про його існування йому стало відомо нещодавно. Крім того, додав, що плату за користування земельною ділянкою отримував від відповідача за користування ділянкою. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що позивач щорічно отримував орендну плату за користування його земельною ділянкою, знав про існування договірних відносин, а відтак звернувся до суду з пропуском звернення до суду і просив суд застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 4,88 га, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, що підтверджено відповідним Державним актом на право приватної власності на землю. 20 червня 2006 року від його імені був укладений договір оренди земельної ділянки із ПСП «Лан» зі строком дії на 25 років. Цей договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18.10.2006 року за № 228. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки- це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі-це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 717/2250/15-ц, що відповідає положенню ч.4 ст.263 ЦПК України. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За клопотанням позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза. Згідно з висновком експерта № 570/571/19-27 від 11.04.2019 року підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 20.06.2006 року, який укладений між [PERSON] та ПСП «Лан», який зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 228, акті про передачу та прийому земельної ділянки в натурі, (додаток 1 до договору оренди земельної ділянки від 20 червня 2006 року, акті визначення меж земельної ділянки в натурі( додаток 2 до договору оренди земельної ділянки від 20 червня 2006 року) виконані не самим [PERSON] , а іншою особою без наслідування підписного почерку останнього. Даний висновок експерта суд визнає допустимим та належним доказом, який одержаний в порядку, встановленого законом, що відповідає вимогам ст.ст. 77,78 ЦПК України. Отже, враховуючи те, що оспорюваний договір позивач не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, суд приходить до висновку, що відсутність волевиявлення власника є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст.203,21 ЦК України). Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 255 ЦК України. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням наведеного та на підставі статті 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач зазначив, що про існування оспорюваного договору йому стало відомо у серпні 2018 року лише коли працівники ПСП «Лан» надали йому копію цього договору. До суду за захистом свого порушеного права звернувся у листопаді 2018 року в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд проводить розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved