Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якому зазначила наступне. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В належній позивачу квартирі з 10.04.2013 року зареєстрована [PERSON], однак відповідач фактично не проживала та не проживає у вказаній квартирі. Позивач посилаючись на те, що відповідач з реєстраційного обліку добровільно не знявся, фактично не мешкає в квартирі, просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач надала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Однак, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками з відміткою поштового відділення на конвертах «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзив не надала. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності суду не надавала. Представник третьої особи надав письмову заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статей 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], 11.03.1990 року, є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2014 року згідно якого зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаної квартири за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; свідоцтвом про право власності на житло №34 від 25.01.2013 року, яке видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, згідно якого 1/2 частка власності на вказану квартиру належить [PERSON] Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-17/6406 від 07.08.2018 року у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO], з 10.04.2013 року і по теперішній час. Як вбачається із матеріалів справи відповідач у квартирі не проживає. Вказане також підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], згідно якими відповідач у квартирі за адресою . Запоріжжя, [ADDRESS], не проживає та не проживала, відповідач тільки відвідувала свою матір, яка проживала у вказаній квартирі та померла ще у 2012 році. Добровільно відповідач з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам. Отже, належним способом захисту є позбавлення особи права на користування житловим приміщенням. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в квартирі не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику квартири позивачу у здійсненні нею права власності. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача права користування квартирою. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сімї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання предявивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У звязку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового зняття з реєстрації відповідача, оскільки позивачем невірно вибрано спосіб захисту. Крім того, рішення про зняття з реєстрації приймається уповноваженими посадовими особами органів реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не зверталась до органів реєстрації, а також орган реєстрації не є відповідачем у цій справі, суд вважає, що вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial