Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням уточнень від 12.03.2016 року та від 19.04.2017 року просив в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №660/19-514 від 20.03.2007 року у розмірі 26 233, 71 дол. США в гривневому еквіваленті на дату прийняття рішення суду звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення першого поверху, прим. №700, в будинку [ADDRESS], загальною площею 18 кв.м., шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, ціну предмета іпотеки встановити у розмірі 480 427 грн.. Також просив стягнути з відповідача на їх користь суму судового збору у розмірі 7083, 00 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.03.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №660/19-514, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 45 000 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 березня 2017 року або достроково. У якості забезпечення кредитних зобов'язань між банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Пачевою І.І. за реєстровим №8730), згідно якого відповідача передала банку в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення першого поверху, прим. №700, в будинку [ADDRESS], загальною площею 18 кв.м.. Відповідачка у порушення вимог кредитного договору повернення кредиту та сплату відсотків за кредит здійснювала з простроченням. Відповідач не виконав взяті зобов'язання щодо повернення заборгованості, сплати відсотків та штрафних санкцій. ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк» та з урахуванням викладеного змушений був звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 11.05.2017 року провадження у даній справі було зупинено у зв'язку з призначенням по справі судово будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 02.02.2018 року провадження у справі було відновлено. До суду 05.03.2018 року надійшла заява ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до якої повідомили, що відповідач врегулював питання з приводу погашення заборгованості по кредитному договору мирним шляхом, тобто заборгованість по кредитному договору №660/19-514 від 20.03.2007 року відсутня, тому позов в частині стягнення боргу не підтримують. При цьому, просив вирішити питання щодо стягнення з [PERSON] понесених ними (банком) судових витрат, так як врегулювання погашення боргу відбулось лише після звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з відповідним позовом. У судове засідання 06.03.2018 року учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в які підтримує вимоги лише, щодо стягнення судового збору, в іншій частині позову не підтримує свої позовні вимоги. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду клопотання, згідно якого просила справу розглядати за її відсутності та залишити без розгляду її позовні вимоги, пред'явлені до ПАТ «УкрСоцбанк». На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 06.03.2018 року первісний позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним було залишено без розгляду. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.03.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №660/19-514, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 45 000 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 березня 2017 року або достроково. У якості забезпечення кредитних зобов'язань між банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Пачевою І.І. за реєстровим №8730), згідно якого відповідача передала банку в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення першого поверху, прим. №700, в будинку [ADDRESS], загальною площею 18 кв.м.. У зв'язку з неналежним виконанням своїх кредитних зобов'язань, станом на 05.02.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість перед банком за кредитним договором №660/19-514 від 20.03.2007 року у розмірі 26 233, 71 дол. США, що підтверджується розрахунком, наданим банком, у зв'язку з чим останні вимушені були звернутись до суду з дійсним позовом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 ст. 589 ЦК України передбачено, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, у ПАТ «Укрсоцбанк» на момент звернення до суду були всі законні підстави для пред'явлення вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором або вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, враховуючи заяву представника позивача від 05.03.2018 року, відповідно до якої учасники справи врегулювали спір мирним шляхом, [PERSON] погасила суму заборгованості перед банком у добровільному порядку та позивач не підтримує більше позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної позовної вимоги ПАТ «УкрСоцбанк». Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» сплатило суму судового збору у розмірі 7 083 (сім тисяч вісімдесят три) гривень, що підтверджується платіжним дорученням № [NUMBER] від 28.10.2015 року (а.с.27). Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Виходячи з положень ЦПК України, чинного на момент винесення судового рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення з відповідача понесених ними витрат по оплаті судового збору у розмірі 7083, 00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial