Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій та визнання протоколу загальних зборів учасників в частині звільнення з посади директора за власним бажанням незаконними, поновлення на посаді директора з 09.06.2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 2012 року [PERSON] працював на посаді директора ТОВ «ЛІК ОМ». 15.03.2017 року позивач став, крім того, і засновником товариства. Внаслідок шахрайських дій невідомих осіб до Реєстру були внесені завідомо неправдиві дані про засновника та керівника ТОВ «ЛІК ОМ». Так, відповідно до Протоколу Загальних зборів учасників товариства позивача звільнено з посади за власним бажанням та з 10.06.2017 року призначено на посаду [PERSON] Відповідно до Висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.08.2018 року підпис у зазначеному протоколі виконаний не [PERSON], таким чином позивач жодного волевиявлення на своє звільнення не здійснював. У зв'язку із викладеним, позивач просив визнати дії відповідача щодо його звільнення з посади директора незаконними, визнати Протокол загальних зборів Учасників ТОВ «ЛІК ОМ» №06/17 від 09.06.2017 року в частині звільнення [PERSON], поновити позивача на посаді директора ТОВ «ЛІК ОМ» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2425,00 грн. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, наказом №1 від 20.12.2012 року [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «ЛІК ОМ» на підставі Протоколу №1 Установчих зборів засновників товариства від 20.12.2012 року (а.с. 11). Позивач перебував на посаді директора ТОВ «ЛІК ОМ», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 11.01.2013 року та Відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 07.10.2016 (а.с. 14, 15). Із Договору №1/17 купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ «ЛІК ОМ» від 15.03.2017 року та Протоколу №15/03/17 Загальних зборів учасників товариства від 15.03.2017 року убачається, що [PERSON] отримав у власність частку у розмірі 100%, що складає 11 908 000,00 грн. статутного капіталу ТОВ «ЛІК ОМ», таким чином одноособово став засновником та власником вказаного товариства (а.с. 16-18, 19-20). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 30.08.2017 року керівником ТОВ «ЛІК ОМ» є [PERSON] (а.с. 21-26). Разом з тим, згідно відомостей, що містяться у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 17.07.2017 року засновником та керівником ТОВ «ЛІК ОМ» є [PERSON] (а.с. 27- 30). У відповідності до Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЛІК ОМ» від 09.06.2017 року [PERSON] як засновник товариства продав частку у статутному капіталі у розмірі 100% [PERSON] (а.с. 42-43). Згідно Протоколу №06/17 Загальних зборів учасників ТОВ «ЛІК ОМ» від 09.06.2017 року [PERSON] було звільнено з посади директора за власним бажанням з 09.06.2017 року та призначено на цю посаду [PERSON] (а.с. 44-45). [PERSON] звернувся із заявами про вчинення кримінального правопорушення до Києво-Святошинської місцевої прокуратури, в якій вказав про заволодіння належним йому як засновнику товариством шахрайським шляхом, в результаті чого 19.07.2017 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження №42017111200000429 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 206-2, ч. 1 ст. 358 КК України (а.с. 31). В рамках даного кримінального провадження проведено комплексну судово-почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів для встановлення факту підписання позивачем Протоколу №06/17 від 09.06.2017 року. Так, Висновком Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №8-4/1725 від 14.08.2017 року встановлено, що підпис у Договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЛІК ОМ» від 09.06.2017 року та у Протоколі №06/17 Загальних зборів учасників ТОВ «ЛІК ОМ» від 09.06.2017 року виконаний не [PERSON] (а.с. 50-61). Окрім цього, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач ТОВ «ЛІК ОМ» змінив свою назву на ТОВ «Пледон Райз» (а.с.147). За приписами ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Згідно ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин, враховуючи те, що позивач ні у письмовій, ані в усній формі із заявою про звільнення за власним бажанням не звертався, Протоколу Загальних зборів Учасників, у якому зазначено про його звільнення, не підписував, ТОВ «ЛІК ОМ» наказу про звільнення [PERSON] з посади директора не видавав, а також те, що позивачу не було видано трудової книжки, не вручено наказу про звільнення, не здійснено розрахунку останнім, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поновлення позивача на директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІК ОМ» підлягають задоволенню. Разом з тим, у задоволенні вимоги про визнання дій ТОВ «ЛІК ОМ» щодо звільнення позивача з посади директора незаконними слід відмовити, оскільки задоволення вимоги про поновлення [PERSON] на посаді директора ТОВ «ЛІК ОМ» обумовлює те, що дії відповідача щодо звільнення його з посади директора були незаконними, а права [PERSON] були порушені. У ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум Частиною 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Оскільки суд прийшов до висновку про незаконність звільнення позивача, то в порядку ст. 235 КЗпП України позивач має право на стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п. 32 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Таким чином, відповідно до квитанцій про виплату заробітної плати середній заробіток позивача становить 2425,00 грн. (а.с. 98-102). Врахувавши, що позивач не заперечує факту отримання заробітної плати за червень та липень 2017 року, суд доходить висновку про стягнення з ТОВ «ЛІК ОМ» на користь [PERSON] середнього заробітку за серпень 2017 року у розмірі 2425,00 грн. Вимога позивача про визнання Протоколу №06/17 Загальних зборів учасників ТОВ «ЛІК ОМ» від 09.06.2017 року в частині звільнення [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки Протокол загальних зборів по своїй суті не є конкретним документом, у ньому лише фіксуються питання, які перебували на порядку денному зборів учасників товариства та відповідно управлінські рішення, які були прийняті за результатами загального обговорення. Таким чином, сам протокол не може бути визнаним недійсним. Окрім того, частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З матеріалів справи вбачається, що позивачу не було вручено наказу про звільнення, а трудової книжки [PERSON] не отримував, тому суд вважає, що позивачем не порушено строки звернення до суду, визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП України, тому вимога позивача про поновлення строку звернення до суду про вирішення трудового спору не підлягає задоволенню. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню 1280,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial