Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 14.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0272/06 про надання кредитних коштів на купівлю автомобіля у розмірі 63410,00 грн., зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом, строком до 13.12.2011 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язання, з відповідачем був укладений договір застави майна № 0272/06 від 14.12.2006 року. Предметом застави є транспортний засіб, автомобіль моделі ВАЗ 21124, ХТА2112407044721, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов`язання не виконав. Станом на 15.01.2007 року заборгованість відповідача не була погашена і складала 58436,47 грн. Згідно зі ст.6.4 Договору застави майна, 04.11.2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю. учинено виконавчий напис на заставлене майно автомобіль ВАЗ 21124, ХТА2112407044721, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Сума виконавчого напису складається з: заборгованості по кредиту в сумі 55772,99 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 2524,50 грн., пені за прострочення платежів в сумі 139,33 грн. та 1060,00 грн. за вчинення виконавчого напису, всього 59496,47 грн. Предмет застави автомобіль ВАЗ 21124, ХТА2112407044721, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , було реалізовано за 4180,10 грн. За рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля, частково задоволена вимога банку по сплаті заборгованості за кредитним договором. Станом на 01.02.2012 року залишок заборгованості складає 95828,04 грн. із них: залишок заборгованості за кредитом 54942,13 грн.; нараховані відсотки 39046,82 грн.; штраф та пеня 1839,09 грн. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначають, що відповідно до п.п.3.3.4. кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним впродовж періоду кредитування, щомісячно ануїтетними платежами в сумі 2450,00 грн., з другого року щомісячно ануїтетними платежами в сумі 1280,00 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Перший ануїтетний платіж 28.12.2006 року, в подальшому не пізніше 28 числа місяця наступного. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше 13.12.2011 року. Розділом 3.2 кредитного договору передбачено право Банку дострокового повернення кредиту та процентів у випадку порушення позичальником грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем та отримання відповідачем письмових вимог про дострокове повернення кредитних коштів та відсотків, як в період дії кредитного договору, так і по закінченню строку повернення кредиту 13.12.2011 року. Наданий позивачем розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками [PERSON] не містить відомостей того, що вказаний розрахунок проведений банком саме за кредитним договором № 0272/06 від 14.12.2006 року. Позивачем не доведено розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором та наданий банком розрахунок взагалі не відповідає умовам кредитного договору, враховуючи обов`язок відповідача сплачувати кредит та відсотки за його користування, щомісячно. Позивачем не надано суду доказів наявності боргу позичальника перед банком, якими є саме первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальнику боргу по основній сумі кредиту та процентам. Виходячи зі змісту позовної заяви, відповідач нібито виконав грошові зобов`язання за кредитним договором частково, внаслідок чого станом на 15.01.2007 року утворилась заборгованість в розмірі 58436,47 грн., а позовна заява подана банком лише 24.08.2011 року. Таким чином, позивач підтверджує, що у січні 2007 року йому було достовірно відомо про порушення своїх прав та інтересів відповідачем, але банк не звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач звернувся до суду з порушенням строків спеціальної позовної давності. Окрім того, позивачем 13.02.2012 року було подано доповнення до позову, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 95828,04 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 54942,13 грн.; відсотки в сумі 39046,82 грн.; штраф та пеня в сумі 1839,09 грн., долучивши до вказаної заяви розрахунок заборгованості станом на 01.02.2012 року. Заявлені позовні вимоги стосовно стягнення відсотків в сумі 39046,82 грн. та штрафу, пені в сумі 1839,09 грн. розрахованих станом на 01.02.2012 року суперечить нормам ЦК України. Окрім того, позивачем було отримано від відповідача 10000,00 грн., які були списані 05.02.2020 року з рахунку [PERSON] на підставі постанови про арешт коштів боржника від 28.01.2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-2408/11 виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська на примусове виконання заочного рішення від 03.02.2012 року винесеного у даній справі. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0272/06 про надання кредитних коштів на купівлю автомобіля у розмірі 63410,00 грн., зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом, строком до 13.12.2011 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язання, з відповідачем був укладений договір застави майна № 0272/06 від 14.12.2006 року. Предметом застави є транспортний засіб, автомобіль моделі ВАЗ 21124, ХТА2112407044721, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] систематично порушував щомісячний графік погашення кредиту, ухилявся від сплати кредитних сум. Отже, станом на 15.01.2007 року заборгованість відповідача не була погашена і складала 58436,47 грн. Згідно зі ст.6.4 Договору застави майна, 04.11.2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю. учинено виконавчий напис на заставлене майно автомобіль ВАЗ 21124, ХТА2112407044721, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Предмет застави автомобіль ВАЗ 21124, ХТА2112407044721, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , було реалізовано за 4180,10 грн. За рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля, частково була задоволена вимога банку по сплаті заборгованості за кредитним договором. Отже, саме з 15.01.2007 року позивач дізнався про порушення своїх прав, а до суду із позовом до [PERSON] позивач звернувся лише 24 серпня 2011 року. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з тексту кредитного договору, він не містить застереження щодо збільшення строку позовної давності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року за №6-16цс15. З огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed