Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] на особистій сторінці відповідача у соціальній мережі «Facebook» за посиланням: [INFO]) було розміщено недостовірну інформацію такого змісту: «ТРАГЕДІЯ ПОДІЛЬСЬКОГО МОСТА: Ху із [PERSON] і його вірний [PERSON] ?... На разі виходить так, що всі ниточки ведуть до двох персон [PERSON] й його помічника [PERSON] ... Формально в місті за будівництво відповідає комунальна Дирекція Будівництва Шляхово-Транспортних Споруд - вони по документам замовник. Але фактично спорудженням моста дирижує такий собі [PERSON] ... Далі вже щодня від його імені всіма процесами на мосту керує [PERSON] . Він роздає всім обіцянки, що невдовзі з усіма розрахуються. Але компанії сидять без проплат. А мужики мостобудівці по 2-4 місяці без зарплат. Всіх обманули!... За словами джерела, історію з крадіжками вант компанією «ІМК» скоріш за все вигадала ця «парочка» і передала в мерію... Взагалі, за словами знайомого мостобудівця, [PERSON] і [PERSON] діють, як справжні шкідники...За вказівкою [PERSON] - [PERSON] вони почали здирати всю гідроізоляцію над [PERSON] . Це було важко, бо вона, як і належало, в`їлася у бетон. Тоді ця парочка наказала зривати з бетоном... Бо це максимально дивно, що таке масштабне шахрайство відбувається у всіх на виду, а реагують на це кілька блогерів і депутатів.». Відповідач на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Facebook звинуватив Позивача у тому, що він займається шахрайською діяльністю. Використання слів «його вірний», «ця парочка», «шкідники» щодо особи, без сумніву, є крайнім ступенем негативної оцінки такої особи та тяжкою образою, що принижує її честь та гідність. Слово «шахрайство» також негативно характеризують особу, принижує її честь та гідність. У звязку з чим просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, опубліковану і поширену [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі ЕасеЬоок 08 серпня 2020 року, а саме: «ТРАГЕДІЯ ПОДІЛЬСЬКОГО МОСТА: Ху із [PERSON] і його вірний [PERSON] ?... Наразі виходить так, що всі ниточки ведуть до двох персон [PERSON] й його помічника [PERSON] ... Формально в місті за будівництво відповідає комунальна Дирекція Будівництва Шляхово-Транспортних Споруд - вони по документам замовник. Але фактично спорудженням моста дирижує такий собі [PERSON] ... Далі вже щодня від його імені всіма процесами на мосту керує [PERSON] . Він роздає всім обіцянки, що невдовзі з усіма розрахуються. Але компанії сидять без проплат. А мужики мостобудівці по 2-4 місяці без зарплат. Всіх обманули!... За словами джерела, історію з крадіжками вант компанією «ІМК» скоріш за все вигадала ця «парочка» і передала в мерію... Взагалі, за словами знайомого мостобудівця, [PERSON] і [PERSON] діють, як справжні шкідники...За вказівкою [PERSON] - [PERSON] вони почали здирати всю гідроізоляцію над [PERSON] . Це було важко, бо вона, як і належало, в 'їлася у бетон. Тоді ця парочка наказала зривати з бетоном... Бо це максимально дивно, що таке масштабне шахрайство відбувається у всіх на виду, а реагують на це кілька блогерів і депутатів.»; зобов`язати протягом 3-х днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати усю зазначену інформацію на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. [INFO] на веб-сторінці у соціальній мережі «Facebook», в аккаунті якої вказано користувача [PERSON] , за посиланням: [INFO]) було розміщено інформацію такого змісту: «ТРАГЕДІЯ ПОДІЛЬСЬКОГО МОСТА: Ху із [PERSON] і його вірний [PERSON] ?..На разі виходить так, що всі ниточки ведуть до двох персон [PERSON] й його помічника [PERSON] ... Формально в місті за будівництво відповідає комунальна Дирекція Будівництва Шляхово-Транспортних Споруд - вони по документам замовник. Але фактично спорудженням моста дирижує такий собі [PERSON] ... Далі вже щодня від його імені всіма процесами на мосту керує [PERSON] . Він роздає всім обіцянки, що невдовзі з усіма розрахуються. Але компанії сидять без проплат. А мужики мостобудівці по 2-4 місяці без зарплат. Всіх обманули!... За словами джерела, історію з крадіжками вант компанією «ІМК» скоріш за все вигадала ця «парочка» і передала в мерію... Взагалі, за словами знайомого мостобудівця, [PERSON] і [PERSON] діють, як справжні шкідники...За вказівкою [PERSON] - [PERSON] вони почали здирати всю гідроізоляцію над [PERSON] . Це було важко, бо вона, як і належало, в`їлася у бетон. Тоді ця парочка наказала зривати з бетоном... Бо це максимально дивно, що таке масштабне шахрайство відбувається у всіх на виду, а реагують на це кілька блогерів і депутатів.». Позивач просить визнати недостовірною зазначену вище інформацію, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та зобов`язати спростувати протягом 3-х днів з дня набрання рішенням суду законної сили усю зазначену інформацію на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, за своєю суттю є негативного характеру, що принижує честь і гідність, ділову репутацію позивача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано експертний висновок Державного підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів та адресів» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет (а.с.8-17); копіяю наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпроект-Інвест» від 30 вересня 2019 року № 13 (а.с.18); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.19-24,25-30); Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Позивач стверджував, що відповідач особисто поширив недостовірну інформацію в соціальних мережах, оскільки в аккаунті зазначено ім`я та прізвище відповідача. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 12, ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з наведеного, роздруківка з веб-сторінки соціальної мережі «Facebook» та експертний висновок Державного підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів та адресів» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет, на якій зазначено аккаунт з ім`ям та прізвищем відповідача без підтвердження справжності введення даних, ідентифікації користувача за документами, що посвідчує особу є лише припущенням, що ця інформація поширена відповідачем. Оскільки позивачем не доведено опублікування спірної інформації відповідачем в соціальній мережі «Facebook», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн. відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовується сплачений ним судовий збір.

Outcome: dismissed