Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та звільнення від сплати аліментів. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 24.10.2009 року уклав шлюб з відповідачем, який рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.06.2014 року було розірвано. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.02.2014 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який направлено на виконання до Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області. З серпня 2017 року дочка [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, в звязку з чим з вересня 2017 року він припинив сплачувати відповідачу аліменти. Внаслідок цього за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року утворилася заборгованість у позивача по сплаті аліментів на користь відповідача в сумі 11206,25 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та від сплати аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав звялені позовні вимоги, зазначивши, що з серпня 2017 року й по даний час його малолітня дочка [PERSON] проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідачка не бере участі в утриманні та вихованні дитини, місце її проживання невідоме, оскільки відповідач з серпня 2017 року покинула місце свого проживання, залишивши дитину у позивача, позивач не звертався до суду з подібним позовом раніше, оскільки очікував повернення відповідача, проте відповідач не повернувся. Відповідач до суду не зявився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. 06.06.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 02.07.2018 року. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва [PERSON]; світлокопію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.02.2014 року по справі № 468/276/14-ц; світлокопію виконавчого листа, виданого Баштанським районним судом Миколаївської області від 28 лютого 2014 року; довідку Христофорівського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 14.05.2018 року № 219/21.03-7; акт депутата про встановлення факту проживання [PERSON] від 04.05.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01.05.2018 року; інформацію про реєстрацію місця проживання [PERSON], матеріали цивільної справи №468/276/14-ц), суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2009 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі ? частини усміх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 лютого 2014 року й до досягнення нею повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили, а 28 лютого 2014 року Баштанським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області. З серпня 2017 року малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач з серпня 2017 року не проживає з дитиною та участі в її вихованні не приймає. Починаючи з вересня 2017 року позивач припинив сплату аліментів на користь відповідача, внаслідок чого за період з вересня 2017 року до квітня 2018 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 11206,25 грн., проте з позовом до суду про припинення сплати аліментів одразу не звертався, оскільки очікував швидкого повернення відповідача. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після\~набрання рішенням\~суду законної\~сили,\~яким з\~відповідача присуджені\~періодичні платежі,\~зміняться обставини,\~що впливають\~на визначені\~розміри платежів,\~їх тривалість\~чи припинення,\~кожна сторона\~має право\~шляхом предявлення\~нового позову\~вимагати зміни\~розміру,\~строків платежів\~або звільнення\~від них. Оскільки судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, а відповідач проживає окремо від дитини за іншою адресою та не бере участі у вихованні та утриманні дочки, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення позивача від сплати аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла в період з вересня 2017 року по квітень 2018 року, то суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому, як вказано вище, визначальною для наявності обовязку по сплаті аліментів є факт проживання чи не проживання разом з дитиною та надання у звязку з цим допомоги на її утримання тому з батьків, хто проживає з дитиною. Відповідно до рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.02.2014 року по справі № 468/276/14-ц на час ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів дитина сторін проживала разом з відповідачем, проте з серпня 2017 року та до теперішнього часу дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, що і є тією обставиною, яка має істотне значення в контексті ч.2 ст. 197 та ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, а, отже, є достатньою підставою для прийняття рішення про звільнення позивача від сплати аліментів у період, протягом якого дитина постійно проживала з ним та перебувала на його утриманні. Крім того, відсутні підстави стверджувати, що з часу виникнення вказаних вище обставин (серпень 2017 року) до часу звернення позивача з позовом до суду (травень 2018 року) минув розумний строк, протягом якого платник аліментів у передбаченому законом порядку мав звернутись до суду з позовом про звільнення його від сплати аліментів. Отже, вимога позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача відповідно до ставок, встановлених п.п.1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved