Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму в якості страхового відшкодування у розмірі 7819,27 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.08.2017 між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.117534, предметом якого є страхування автомобіля «Lexus RX 450», д.н. [NUMBER] . 04.04.2018 в м. Києві на просп. В.Лобановського, 115 відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля «Lexus RX 450», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Golf» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно Євпропротоколу, складеному на місці ДТП, відповідачем було визнано свою вину у настанні даного страхового випадку. До позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору і позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 18 050,62 грн. Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Golf» д.н. [NUMBER] було застраховано у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 10 231,35 грн. На теперішній час, залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме 7 819,27 грн. Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо відшкодування різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом та франшизи, сума страхового відшкодування відповідачем не погашена. На підставі зазначеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.01.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.08.2017 року між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.117534, предметом якого є страхування автомобіля «Lexus RX 450» д.н. [NUMBER] . Вбачається, що 04.04.2018 в м. Києві на просп. В.Лобановського, 115 відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля «Lexus RX 450» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Golf» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно Євпропротоколу, складеному на місці ДТП, відповідачем було визнано свою вину у настанні даного страхового випадку. До позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. Встановлено, що позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із рахунку - фактури № СМУ00012391 від 07.05.2018 здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 18050,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15855 від 10.05.2018 р. Вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Golf» д.н. [NUMBER] була застраховано у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0789222 від 25.12.2017 р. Судом встановлено, що позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 10 231,35 грн. Вбачається, що на даний час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме 7 819,27 грн. Встановлено, що 08.02.2019 на адресу відповідача було направлено претензію щодо виплати суми (різниці) страхового відшкодування, однак, зазначену вимогу було повернуто на адресу представника позивача, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо відшкодування різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом та франшизи, сума страхового відшкодування відповідачем не погашена, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності зі ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Спеціальні норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Положеннями статті 29 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092. Таким чином, позивачу як кредитору належить право вимоги до відповідача в межах ліміту страхового відшкодування. Позивач вільно, на власний розсуд може обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 24.04.2018р. по справі №910/9030/17; постанові ВС від 01.02.2018 р. по справі № 910/22886/16; постанові ВС 6- 1009цс15 від 24.02.2016р.; постанові ВС №910/15182/17 від 10.07.2018р.; постанова ВС №760/9055/15-ц від 13.06.2018р. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно положень ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини на які позивач посилався при зверненні до суду з даним позовом, а тому, вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1921 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved