Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області, Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 2.5 га, розташовану на території Батуринської міської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 029900 належала його померлому 21.11.1996 року батьку [PERSON] та яка була фактично успадкована матір»ю позивача [PERSON]; після смерті 03.12.2012 року [PERSON], позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, але не має можливості належним чином зареєструвати своє право власності на вищевказану земельну ділянку, оскільки оригінал державного акту серії ІІ-ЧН № 029900 втрачений, що позбавляє [PERSON] можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану ним землю після смерті батьків, тому за захистом своїх прав він змушений звернутися до суду. Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.04.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] та [PERSON] Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; заперечень проти позову не направили. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 21.11.1996 року помер батько позивача [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав в [INFO] (а.с.3, 5, 10) Згідно з довідкою №146 від 22.02.2016 року, виданою виконавчим комітетом Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, на день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою разом з померлим проживала його дружина та мати позивача [PERSON] (а.с.10). 09.07.2002 року Бахмацькою райдержадміністрацією Чернігівської області на ім»я [PERSON] був виданий державний акт серії ІІ-ЧН № 029900 на право приватної власності на землю загальною площею 2.15 га, розташовану на території Батуринської селищної ради ради, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а с.13). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 24.03.2016 року № 673, спадкова справа після померлого [PERSON] була відкрита за заявою про прийняття спадщини [PERSON] ( а.с.29) Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином дружина [PERSON] та мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ним та подала нотаріусу відповідну заяву. [PERSON] померла 03.12.2012 року, залишивши заповіт на все своє майно на ім»я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень п. г ч.1 ст.81 ЗК України, однією з підстав набуття права власності на земельну ділянку є прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість . Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 06.04.2016 року №827/01-16, спадкова справа після померлої [PERSON] була відкрита 12.02.2013 року за заявою про прийняття спадщини [PERSON], якому було видано свідоцтво про право на частину спадщини та за заявами [PERSON] та [PERSON] про відмову від вказаної спадщини (а.с.46-55). Отже позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], проте, у зв»язку з тим, що державний акт серії ІІ-ЧН № 029900 на право приватної власності на землю на даний час втрачений, то нотаріус не може видати позивачу свідоцтва про право на дану спадщину (а.с.12). Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оголошенням, опублікованим в районній газеті «Голос Присеймів»я» від 05.03.2016 року позивачем було повідомлено про втрату державного акта на право власності на землю серії ІІ-ЧН № 029900, виданого 09.07.2002 року на ім»я [PERSON] з проханням вважати втрачений державний акт недійсним (а.с.8). Вищевикладене підтверджує право позивача в порядку спадкування на земельну ділянку загальною площею 2.15 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ст.16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Виходячи з вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку, яка згідно з державним актом серії ІІ-ЧН № 029900 на право приватної власності на землю належала його батьку [PERSON] та була фактично успадкована його дружиною та матір»ю позивача [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст.1217,1268,1297 ЦК України, ст. 524, 525, 548, 549 ЦК УРСР, ст.81 Земельного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved