Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу , в якому зазначив, що 25 квітня 2015 року у виконавчому комітеті Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис №14. Від сумісного проживання мають дитину [PERSON], [INFO]. З лютого 2017 року не проживають однією сім'єю, тому жодної підстави для його збереження не має. Позивач вважає, що за таких обставин їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Надав до суду письмову заяву в якій просив справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, строк на примирення просив не надавати. Відповідач, будучи вчасно, належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про слухання справи в її відсутності, позов визнає. На примирення не погоджується. Після розірвання шлюбу просила відновити її дошлюбне прізвище Поворознюк. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 25 квітня 2015 року у виконавчому комітеті Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, про що вчинено актовий запис № 14 ( свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ № 084269, видане виконавчим комітетом Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, а.с. 8). Від сумісного проживання мають дитину сина [PERSON], [INFO]. З лютого 2017 року сторони не проживають однією сім'єю, тому жодної підстави для його збереження не має, а тому надання строку на примирення є недоцільним. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок . З огляду на зазначене,

Outcome: approved