Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на його користь суму позики у розмірі 49 566 грн 00 коп та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, та додатково складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 49 566,00 грн, які зобов'язувався повернути до 12 грудня 2014 року. Однак до зазначеного договором строку відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав і борг не повернув. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем складає 49 566,00 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, його представником до суду була подана заява, в якій останній просив розглядати справу без його участі, зазначив що не заперечує проти заочного розгляду справи та підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 49 566 грн 00 коп, які зобов'язувався повернути до 12 грудня 2014 року (а.с.3-6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом було встановлено, що відповідач до зазначеного в договорі строку грошові кошти не повернув позивачу. Тому з урахуванням вищенаведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 49 566 грн 00 коп. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 495 грн 67 коп, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с. 7). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved