Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем [PERSON], знаходився у шлюбі з 24 серпня 1996 року по 15 липня 2014 року. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 15.07.2014 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу сторони 16.01.2006 року на спільні кошти придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Красіна, 90. Частину коштів на придбання будинку позивач взяв у борг, який виплачує особисто. Цей будинок був придбаний сторонами для сумісного проживання. Позивач вважає, що житловий будинок був придбаний ними під час шлюбу, за спільні кошти та з метою спільного сумісного проживання їхньої сімї і незважаючи на обтяження його кредитними зобовязаннями в інтересах сімї, вважає, що даний будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і їхні з відповідачкою частки у ньому мають бути рівними, тобто по 1/2частини кожному. Просить визнати житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Красіна, 90, обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за ним [PERSON], право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Красіна, 90. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'явилась, за невідомих суду причин, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не надала. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4\~ст.169 ЦПК України\~та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони перебували у шлюбі з 24.08.1996 року до 15.07.2014 року, що підтверджується рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.07.2014 року. Згідно договору купівлі-продажу від 16.01.2006 року ВСО №165377 який посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Красіна, 90, зареєстрований в реєстрі №4 (а.с.8-9). Довідкою КП «СМБТІ» від 18.08.201р., №7461250 підтверджено факт реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок за [PERSON](а.с.31). Відповідно до\~статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З зазначеною нормою права кореспондується норма, визначена частиною 3\~статті 368 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З зазначеною нормою права кореспондується норма, визначена частиною 2 статті 372\~Цивільного кодексу України, відповідно до якої уразі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вказані норми матеріального права встановлюють презумпцію спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не доказано кимось із подружжя. Житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Красіна, 90, придбано в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів іншого відповідачем не надано. Відповідно до положень\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.\~368, ч. 2 ст.\~372 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суд встановив, що спірний житловий будинок набутий у власність під час шлюбу сторін, а тому зазначене майно належить їм на праві спільної сумісної власності, не дивлячись на те, що у правовстановлюючому документі власником будинку зазначена відповідач [PERSON]. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (1996-2014 рік) придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто у іншого з подружжя виникло право на 1/2 частину будинку. Таким чином, враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Красіна, 90, що було придбано ними під час перебування у шлюбі, суд вважає за правомірне визнати за обома сторонами право власності на указане майно в ідеальних частках, кожному по 1/2 частині указаного майна без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, тобто суд визнає ідеальні частки сторін у майні, що було придбано ними під час перебування у шлюбі, без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн., який підлягає стягненню з відповідача у звязку із задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved