Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28 рудня 2009 року з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль марки «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Розмір завданих збитків відповідно до висновку експерта склав 6 906,41 грн. Відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. В зв'язку з настанням події МТСБУ здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 1 151,07 грн. та 5 755,34 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати на аварійного комісара в розмірі 200,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача 5 955,34 грн. виплаченого потерпілій стороні страхового відшкодування з урахуванням 200,00 грн. понесених витрат на визначення розміру шкоди (тобто за послуги аварійного комісара), 1500,00 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати по справі в розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі , чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 28 грудня 2009 року о 12:55 годині [PERSON], керуючи транспортним засобом «Зіл 133 автокран», д/н [NUMBER], в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись заднім ходом по території заводу «Машинобудівник», розташованого по вул. Байкальська, 9-А в м. Дніпропетровську, не впевнився в безпеці руху, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Хюндай», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив пункт 2.9а, 10.9 Правил дорожнього руху України, при цьому автомобілям спричинені механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2010 року /а. с. 12/. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до звіту №3803 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, складеного ФП [PERSON] 07 квітня 2010 року, визначений в розмірі 6 906,41 грн. /а. с. 13-24/. [PERSON] відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України 10 листопада 2010 року та 27 вересня 2010 року здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 1151,07 грн. та 5 755,34 грн. відповідно /а. с. 27, 32/. Крім того МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 200,00 грн. /а. с. 31/. Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією, що здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч.2.1. Закону). Відповідно до ст.41 п.41.1 п. п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством, шкоду пов'язану із втратою товарного вигляду Моторне (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує (ст.32 п.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В зв'язку з виплатою страхового відшкодування до позивача в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 933, 1191 ЦК України в межах фактично понесених витрат перейшло право вимоги до відповідача, а в останнього виникло зобов'язання виплатити відповідну суму на користь позивача. Щодо строку звернення до суду, то суд виходить з того, що відповідно до ст.261 ч.6 ЦК України - за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст.255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Так, страхове відшкодування було виплачене в повному обсязі 27 вересня 2010 року, у зв'язку з чим строк позовної давності за вимогами МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу сплив 27 вересня 2013 року. Проте, враховуючи, що розгляд справи здійснюється в заочному порядку та відповідачем, відповідно, не було заявлено про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 755,34 грн. та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь відповідача дану суму грошових коштів. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги позивача стосовно стягнення на його користь понесених витрат на встановлення розміру збитків (на послуги аварійного комісара) в розмірі 200,00 грн., оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт за дорученням МТСБУ згідно з рах. № 05/08-01 від 26 серпня 2010 року /а. с. 31/. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору на суму 1 378,00 грн. Між тим, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. не підлягають задоволенню з огляду на те, що на підтвердження понесення таких витрат позивачем надано платіжне доручення № 2142 від 21 травня 2013 року про сплату ФОП [PERSON] 750,00 грн. «за надання правової допомоги (спр.11580) згідно Дод.угоди № 23 від 13.05.13 р. до Контр.№71 від 28.09.12р. Без ПДВ» /а. с. 7/, проте відповідної угоди між МТСБУ та ФОП [PERSON] суду надано не було, як не було й надано доказів сплати решти 750,00 грн. Крім того, суд звертає увагу на те, що ДТП сталось у грудні 2009 року, відшкодування шкоди відбулось у вересні 2010 року, витрати на правову допомогу здійснені позивачем у травні 2013 року, а до суду з даним позовом позивач звернувся лише у жовтні 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial