Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив сягнути з нього на свою користь прострочену заборгованість по Угоді від 11.02.2013року з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2017 по вересень 2018 року в сумі 28094,60 грн., три відсотка річних в сумі 842,16 грн., залишок боргу за період з жовтня 2018 року в сумі 71000,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 лютого 2011 року між сторонами по справі був укладений контракт між професіональним футбольним клубом і футболістом професіоналом, відповідно до якого громадянин відповідач приймається на роботу футболістом професіональної футбольної команди клубу на термін дії цього контракту, який згідно п. 6.1 цього Контракту встановлений з 01.02.2011 р. по 01.07.2012 р. Пунктом 2.3 розділу 2 Контракту визначено, що футболіст при виконанні своїх професійних обов'язків підпорядковується керівництву та тренерам Клубу, виконує їх розпорядження і рішення Ради Клубу, визнає Статут, інші нормативні документи Клубу, Статут і Регламенти Федерації футболу України, Професіональної футбольної ліги України та рішення юридичних органів Професіональної футбольної ліги України, Федерації футболу України, УЄФА і ФІФА. Відповідно до умов Контракту (п.1.3 та п. 3.3) Клуб здійснює підготовку Футболіста. У 2013 році відповідач прийняв рішення поновити діяльність у статусі футболіста - професіонала в іншому футбольному клубі, в зв'язку з чим 11 лютого 2013 року між сторонами по справі на підставі п.7 СТ.22 розділу VII Регламенту ФФУ зі статусу і трансферу футболістів, була укладена письмова Угода (надалі - Угода від 11.02.2013 р.), згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов'язання сплатити до 31.12.2013 року компенсацію за підготовку футболіста у розмірі 325000 грн. позивачу, а останній в свою чергу не заперечує проти реєстрації футболіста за новий клуб. Додатковою угодою №1 від 29.11.2013 року були внесені зміни до Угоди від 11.02.2013 року, згідно яких був визначений новий строк для сплати компенсації за підготовку футболіста до 28.02.2014 року. 25.12.2013 року відповідачем були сплачені на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 164 000,00 грн. Додатковою угодою №2 від 02.01.2015 року до Угоди від 11.02.2013 року був змінений порядок сплати компенсації за підготовку футболіста та викладений у новій редакції п.5 Угоди, а саме: компенсація за підготовку футболіста має бути виплачена Клубу безпосередньо футболістом [PERSON] Частина компенсації за підготовку футболіста в сумі 161000,грн. сплачується по 2000,00 грн. в місяць до повної виплати 161000,00 грн. Протягом 3-х банківських днів після погашення повної суми компенсації за підготовку футболіста в сумі 325000,00 грн. згідно п. 3 Угоди складається акт прийому-передачі трансферних прав [PERSON] У період часу з січня 2015 року по березень 2018 року відповідачем було сплачено на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 64060,00 грн. (останній платіж був здійснений 06.03.2018 року, яким була закрита заборгованість по сплаті щомісячних платежів, визначених додаткової угодою N9 2 від 02.01.2015 р., за липень, серпень 2017 року, та частково в сумі 60 грн. за вересень 2017 року), а всього по Угоді від 11.02.2013 року відповідачем станом на 01.09.2018 року сплачено 228060,00 грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за період з 11.02.2013 - 31.08.2018 р. Відповідно до протоколу N° 22 від 31.07.2018 року Зборами Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб «Нафтовик-Укрнафта» було прийнято рішення про припинення ТОВ ФК «Нафтовик-Укрнафта» шляхом ліквідації та призначена ліквідаційна комісія. 06.09.2018 року за вихідним № 155 Головою ліквідаційної комісії позивача на відому Клубу електронну адресу, була направлена вимога про сплату заборгованості. 11.09.2018 року дана вимога також була направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу місця проживання відповідача, яка зазначена в Угоді б/н від 11.02.2013 р. 18.09.2018 року Головою ліквідаційної комісії ТОВ ФК «Нафтовик-Укрнафта» по телефону, який належить відповідачу було повідомлено про направлення Вимоги про сплату заборгованості. Одночасно Відповідач повідомив про те, що в нього змінилася електронна адреса, та повідомив нову електронну адресу у CMC-повідомленні, а 19.09.2018 року ним була уточнена електронна адреса також смс-повідомленням. 19.09.2018 року, на електронну адресу вказану Відповідачем у CMC-повідомленні, була повторно направлена Вимога про сплату заборгованості з додатками до неї. Станом на 01.09.2018 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в межах місячних платежів за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року включно в сумі 23940,00 грн. З урахуванням індексу інфляції заборгованість відповідача станом на 01.09.2018 року за Угодою від 11.02.2013 року за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року включно складає 26094,60 грн. Крім того, у вересні 2018 року відповідачем також не була здійснена оплата в сумі 2000 грн., внаслідок чого загальна сума простроченої заборгованості на дату подачі позовної заяви збільшується на суму простроченої заборгованості за вересень 2018 року. Загальна сума простроченої заборгованості з урахуванням нарахованого індексу інфляції станом на 04.10.2018 року складає 28094,60 грн. Три відсотка річних складає 842,16 грн. Залишок заборгованості по Угоді від 11.02.2013 року за період з жовтня 2018 року, термін оплати яких на час подання позову ще не настав складає 71000 грн., однак, з огляду на те, що позивач перебуває у стадії припинення шляхом ліквідації, з урахуванням вимог ч.1 ст.111 ЦК України, вказана сума підлягає стягненню. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Надав суду заяву, в якій просив справу без його присутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. Судом встановлено, що 23 лютого 2011 року між сторонами по справі був укладений контракт між професіональним футбольним клубом і футболістом професіоналом, відповідно до якого відповідач приймається на роботу футболістом професіональної футбольної команди клубу на термін дії цього контракту, який згідно п. 6.1 цього Контракту встановлений з 01.02.2011 р. по 01.07.2012 р. Пунктом 2.3 розділу 2 Контракту визначено, що футболіст при виконанні своїх професійних обов'язків підпорядковується керівництву та тренерам Клубу, виконує їх розпорядження і рішення Ради Клубу, визнає Статут, інші нормативні документи Клубу, Статут і Регламенти Федерації футболу України, Професіональної футбольної ліги України та рішення юридичних органів Професіональної футбольної ліги України, Федерації футболу України, УЄФА і ФІФА. Відповідно до умов Контракту (п.1.3 та п. 3.3) Клуб здійснює підготовку Футболіста. Згідно пунктів 1 та 2 статті 7 Регламенту Федерації футболу України (надалі ФФУ) зі статусу і трансферу футболістів, у редакції прийнятій Виконавчим комітетом ФФУ 19.07.2010 року, футболіст-професіонал, який завершує свою діяльність після закінчення строку дії контракту, або футболіст-аматор, який завершує свою діяльність, залишається зареєстрованим у своєму останньому клубі протягом тридцяти місяців. Цей строк визначається від дати, коли футболіст брав участь в останньому для нього матчі за клуб. Якщо протягом тридцяти місяців футболіст поновлює діяльність у статусі футболіста-професіонала, клуб, який останнім уклав з ним контракт, має право на компенсацію за його підготовку у відповідності до розділу VII Регламенту «Компенсація за підготовку футболіста». У 2013 році відповідач прийняв рішення поновити діяльність у статусі футболіста - професіонала в іншому футбольному клубі, в зв'язку з чим 11 лютого 2013 року між сторонами по справі на підставі п.7 СТ.22 розділу VII Регламенту ФФУ зі статусу і трансферу футболістів, була укладена письмова Угода (надалі - Угода від 11.02.2013 р.), згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов'язання сплатити до 31.12.2013 року компенсацію за підготовку футболіста у розмірі 325000 грн. позивачу, а останній, в свою чергу, не заперечує проти реєстрації футболіста за новий клуб. Додатковою угодою №1 від 29.11.2013 року були внесені зміни до Угоди від 11.02.2013 року, згідно яких був визначений новий строк для сплати компенсації за підготовку футболіста до 28.02.2014 року. 25.12.2013 року відповідачем були сплачені на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 164 000,00 (сто шістдесят чотири тисячі) грн. Додатковою угодою №2 від 02.01.2015 року до Угоди від 11.02.2013 року був змінений порядок сплати компенсації за підготовку футболіста та викладений у новій редакції п.5 Угоди, а саме: компенсація за підготовку футболіста має бути виплачена Клубу безпосередньо футболістом [PERSON] Частина компенсації за підготовку футболіста в сумі 161000,грн. сплачується по 2000,00 грн. в місяць до повної виплати 161000,00 грн. Протягом 3-х банківських днів після погашення повної суми компенсації за підготовку футболіста в сумі 325000,00 грн. згідно п. 3 Угоди складається акт прийому-передачі трансферних прав [PERSON] У період часу з січня 2015 року по березень 2018 року відповідачем було сплачено на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 64060,00 грн. (останній платіж був здійснений 06.03.2018 року, яким була закрита заборгованість по сплаті щомісячних платежів, визначених додаткової угодою N9 2 від 02.01.2015 р., за липень, серпень 2017 року, та частково в сумі 60 грн. за вересень 2017 року), а всього по Угоді від 11.02.2013 року Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період з 11.02.2013 - 31.08.2018 р. відповідачем станом на 01.09.2018 року сплачено 228060,00 грн. Відповідно до протоколу N° 22 від 31.07.2018 року Зборами Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб «Нафтовик-Укрнафта» було прийнято рішення про припинення ТОВ ФК «Нафтовик-Укрнафта» шляхом ліквідації та призначена ліквідаційна комісія. 06.09.2018 року за вихідним № 155 Головою ліквідаційної комісії ТОВ ФК «Нафтовик - Укрнафта» на відому Клубу електронну адресу, була направлена вимога про сплату заборгованості. 11.09.2018 року дана вимога також була направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу місця проживання відповідача, яка зазначена в Угоді б/н від 11.02.2013 р. Станом на 01.09.2018 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в межах місячних платежів за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року включно в сумі 23940,00 грн. З урахуванням індексу інфляції заборгованість відповідача станом на 01.09.2018 року за Угодою від 11.02.2013 року за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року включно складає 26094,60 грн. Крім того, у вересні 2018 року Відповідачем також не була здійснена оплата в сумі 2000 грн., внаслідок чого загальна сума простроченої заборгованості на дату подачі позовної заяви збільшується на суму простроченої заборгованості за вересень 2018 року. Загальна сума простроченої заборгованості з урахуванням нарахованого індексу інфляції станом на 04.10.2018 року складає 28094,60 грн. Три відсотка річних складає 842,16 грн., згідно з розрахунку: 25940 х 3 х 395:365:100=842,16 грн. де 25940,00 грн. - сума заборгованості за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року включно; 395 - кількість днів прострочки. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов'язання ( справа № 6-113 цс 14 , постанова від 01.10.2014 року), будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення. Така позиція висвітлена в листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за кожен місяць прострочення платежу окремо. При цьому, якщо заборгованість виникла з 1 по 15 число відповідного місяця, розрахунок індексу інфляції слід проводити з врахуванням цього місяця. Судом приймаються розрахунки позивача відповідно до яких, нарахована сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року, яка складає 28094,60 грн. Окрім цього судом приймаються розрахунок 3% річних за цей період, сума яких становить 842,16 грн. Щодо заявлених вимог стосовно стягнення залишку заборгованості по угоді від11.02.2013 року за період з жовтня 2018 року суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. З огляду на те, що ТОВ ФК «Нафтовик-Укрнафта» перебуває у стадії ліквідації, а заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно угоди від 11.02.2013 року за період з жовтня 2018 року складає 71000,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому існують всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, суми індексації за прострочення грошового зобов'язання та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання відповідно до наданих позивачем розрахунків. Приймаючи дане рішення, суд виходить з диспозитивності та рівності сторін процесу, що сторони користуються рівними правами на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини на які вона покликається. Разом з тим, відповідач вказаних позовних вимог не спростував. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved