Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Свої вимоги мотивує тим, що 08 листопада 1975 року була прийнята свердлувальником третього розряду на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 02 жовтня 1975 року о 12.45 годині перебуваючи на роботі, в звязку з недосконалістю технологічного процесу видувки металевої стружки з агрегатного станка, вона отримала тяжку травму правої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 03.10.1975 року. На момент настання нещасного випадку її дівоче прізвище було [PERSON]. В пункті 15 акту Н-1 від 03.10.1975 року зазначено, що причиною нещасного випадку є те, що видувка металевої стружки проводиться вручну та неуважність [PERSON] при роботі на агрегатному станку. На її думку основною причиною нещасного випадку, що трапився зі мною є недосконалість технологічного процесу видувка металевої стружки з агрегатного станка проводилась вручну. Також в акті про нещасний випадок не вказано, що я порушила будь-яку інструкцію з охорони праці під час роботи на агрегатному станку. Відповідачем не було забезпечено безпеку технологічного процесу та його відповідність вимогам нормативних актів з охорони праці при роботі на вище вказаному станку. Тому в п.16 акту Н-1 від 03.10.1975р. «Перелік міроприємств по усуненню причин нещасного випадку» зазначено: видувку металевої стружки на агрегатних станках із ручної перевести на механічну. В наслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоровя у вигляді відкритого перелому пясних кісток правої кисті. Весь курс лікування вона проходила в Ківерцівській районній лікарні. Так як в неї була тяжка травма правої кисті, то змушена була тривалий час перебувати на лікарняному, але функції кисті в мене повністю не відновились. 30 липня 2014 року висновком Профпатологічної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 (двадцять) відсотків довічно. В звязку з професійною травмою вона не можу повноцінно користуватись правою кистю, що супроводжується незручностями в повсякденному житті та веденні господарства. Так як функції правої кисті в неї не відновились вона змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які я постійно переживаю. Отримане мною ушкодження здоровя є незворотним. Завдану моральну шкоду вона оцінюю в 100 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача в її користь моральну шкоду у звязку з отриманим трудовим каліцтвом у розмірі 100 0000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що в даному каліцтві винен сам позивач, а підприємство створило нормальні умови праці. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 08 листопада 1975 року [PERSON] була прийнята на посаду свердлувальником третього розряду на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 02 жовтня 1975 року о 12.45 годині перебуваючи на роботі, у звязку з недосконалістю технологічного процесу видувки металевої стружки з агрегатного станка, вона отримала тяжку травму правої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився [PERSON] під час виконання трудових обовязків було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 03.10.1975 року. На момент настання нещасного випадку дівоче прізвище позивача було [PERSON]. 30 липня 2014 року висновком Профпатологічної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії позивачу [PERSON] вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 (двадцять) відсотків довічно. Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли з 30 липня 2014 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Аналогічне положення міститься в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. З акту Н-1 від 03.10.1975 року вбачається, що причиною нещасного випадку є те, що видувка металевої стружки проводиться вручну та неуважність потерпілої [PERSON] при роботі на агрегатному станку. Суд вважає, що факт порушення відповідачем законних прав працівника позивача [PERSON], а саме права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце. Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що вона особисто винна у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нещасний випадок з позивачем стався 02 жовтня 1975 року при виконанні нею трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює їй моральні та фізичні страждання, обмежує її можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь вини працівника та підприємства у настанні нещасного випадку, ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності, отримане нею ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Виходячи з принципів розумності й справедливості, \~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 35 000 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial