Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований у квартирі №28 на вул.Совєтській, 29 у смт.Миронівський Донецької області та зареєстрований як побутовий споживач електричної енергії, особовий рахунок №130729028. Стверджує, що не зважаючи на надання житлово-комунальних послуг, відповідач не здійснив їх оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість станом на 9 жовтня 2013 року. Просить суд стягнути з відповідача 216, 43 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 4,70 грн. трьох процентів річних та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] з 2 вересня 1994 року (а.с.49), за якою у публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», що надає послуги з постачання електричної енергії, відкрито особовий рахунок №130729028 на імя відповідача. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію станом на 9 жовтня 2013 року (а.с.7) та довідки про наявність заборгованості станом на 9 жовтня 2013 року (а.с.5) по особовому рахунку №130729028 існує заборгованість в розмірі 216,43 грн. Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею\~13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Крім того, у відповідності до п.42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Однак в судовому засіданні представником позивача представлено суду службову записку начальника Дебальцівського районного відділення енергозбуту публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» від 25 червня 2015 року, відповідно до якої [PERSON] за особовим рахунком №130729028 11 жовтня 2013 року здійснив оплату заборгованості в розмірі 216,43 грн. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу на те, що п.20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відтак, не зважаючи на оплату відповідачем заборгованості за житлово-комунальні послуги, у звязку з простроченням виконання ним грошового зобовязання, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три проценти річних у сумі 4,70 грн., згідно з розрахунком, здійсненим представником позивача, який суд приймає до уваги (а.с.4). Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач прострочив оплату за послуги з постачання електричної енергії, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача три проценти річних, а також судовий збір на користь позивача, на підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial