Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, посилаючись на те, що відповідач по справі є його рідним батьком. Після припинення між батьками фактичних шлюбних відносин, він залишився проживати з матірю та на даний час знаходиться на її утриманні, оскільки проходить навчання в Українському державному університеті залізничного транспорту, на денному відділенні, та на час навчання не має можливості працювати. Матір офіційно працевлаштована, однак доходів, які вона отримує, не вистачає на погашення витрат на харчування та проживання, оплату транспортних витрат, придбання навчальної літератури. Батько офіційно працевлаштований, інвалідом не являється, має добрий стан здоровя та стабільний заробіток, на хронічні захворювання не страждає, інших утриманців не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться, а тому здатний надавати йому матеріальну допомогу на час його навчання. В звязку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. 10.01.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Третя особа, у визначений судом строк, письмових пояснень на позов також не надала. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-ВЛ № 080610, виданим виконавчим комітетом Панютинської селищної ради Лозівського району 25 серпня 1998 року (а.с.4). Із копії свідоцтва про зміну імені Серії І-ВЛ № 009176, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 09 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.5). З 01.09.2018 року [PERSON] навчається в Українському державному університеті залізничного транспорту денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року. Згідно з п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч.1 ст.181\~СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст.189\~цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України. Згідно з ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями п.20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Коментар до ст.199\~СК України розяснює, що обов'язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. З вищенаведеного вбачається, що при вирішенні питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та визначення їх розміру має значення встановлення можливості надання батьками матеріальної допомоги, а також зясування потреби дитини, яка продовжує навчання, у отриманні такої допомоги. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також враховуючи що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, його мати, [PERSON] є єдиною особою, яка несе витрати на його утримання, в той час, коли батько [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу, крім того з нього вже стягувалися аліменти на утримання сина на час його навчання у Державному автомобільно дорожньому технікуму суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь держави.

Outcome: approved