Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених сум пенсії, посилаючись на те, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2011 року було задоволено позов [PERSON], зобов'язано управління здійснити перерахунок пенсії з 29 грудня 2010 року із застосуванням показника середнього заробітку за 2009 рік. Розпорядженням № 195153 від 08 липня 2011 року управлінням було проведено відповідний перерахунок, однак постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2011 року, в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Позивач стверджує, що на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду розпорядженням від 05 серпня 2014 року було проведено перерахунок пенсії відповідачки та встановлено, що в період з 29 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року утворилась переплата пенсії в розмірі 528, 74 грн. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, була сповіщена про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала та про причини неявки суд не повідомляла. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності таких осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачки за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2011 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку їй пенсії із застосуванням показника про середній заробіток за 2007 рік та зобов'язати відповідача здійснити такий перерахунок із застосуванням показника про середній заробіток за 2009 рік. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2011 року позов [PERSON] було задоволено, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси провести їй перерахунок пенсії з 29 грудня 2010 року відповідно до ч. 1, 2 ст. 40, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік. Також звернуто постанову до негайного виконання. Розпорядженням № 195153 від 08 липня 2011 року Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси було проведено відповідний перерахунок. Однак, в подальшому, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року скасовано вищевказану постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2011 року, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Розпорядженням № 195153 від 05 серпня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси здійснило перерахунок пенсії відповідачки, внаслідок чого було встановлено, що в період з 29 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року утворилася переплата пенсії в розмірі 528, 74 грн. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом позивач фактично просить здійснити поворот виконання рішення суду. Проте, ч. 2 ст. 382 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003 р. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Разом з тим відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Таким чином, суд вважає, що представником позивача у судовому засіданні не доведено факт зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії. Правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії відповідачці, а також сумлінність поведінки одержувача презумуються, у зв'язку з чим [PERSON] є добросовісним набувачем переплачених коштів, а тому вони не підлягають поверненню. Під час судового розгляду будь-яких даних про зловживання з боку відповідачки або подання нею недостовірних даних, позивачем не було надано та судом не було встановлено. Вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав, закріплених частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для стягнення з [PERSON] переплаченої пенсії за період з 29 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 528, 74 грн., що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, стороною позивача не було надано до суду доказів, які б обґрунтовували правомірність заявлених позовних вимог. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed