Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме просив стягнути з відповідача на його користь суму шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 25552,17 грн суму витрат на послуги по встановленню вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 300,00 грн, суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., а також суму витрат пов'язаних з оплатою судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 липня 2014 року по справі № 644/2042/14-ц (а.с. 56) в якості співвідповідача по справі було залучене Закрите акціонерне товариство «Українська екологічна страхова компанія». Позивач в засідання для розгляду заяви з'явився, позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставині викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що належним відповідачем по справі є ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія». Надав письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 43-44). Представник відповідача ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки представник ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» неодноразово викликався до суду належним чином, у порядку ст. ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України, не з'явився в жодне судове засідання, про які повідомлявся завчасно (31.07.2014 року, 03.09.2014 року, 01.10.2014 року, 06.10.2014 року), але в суд не з'являвся, причини неявки суду не повідомив. Позовні вимоги не оспорює, письмових заперечень суду не надав, суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п.2, 3 ЦПК України. З урахуванням думки сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази окремо та в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 липня 2014 року по справі № 644/2042/14-ц (а.с. 56) в якості співвідповідача по справі було залучене Закрите акціонерне товариство «Українська екологічна страхова компанія». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.04.2011 року о 12 год. 20 хв., рухаючись по Салтівському шосе м. Харкова, водій [PERSON] (1-й відповідач), керуючи автомобілем «Пежо» дер. номер [NUMBER] при зміні напрямку руху завчасно не зайняв відповідне ліве положення та не переконавшись, що буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем КІА, держ. номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (позивач),чим порушив Правила дорожнього руху України, а саме п. 10.1, 10.4. 11.05.2011 року постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Копія постанови наявна в матеріалах справи (а.с. 26-27). За таких умов, позивач вважав, що вина відповідача - [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Фрунзенським районним судом м. Харкова від 11.05.2011 та є доведеною, а тому позивач набуває право на компенсацію матеріальної шкоди, витрат на проведення оцінки, моральної шкоди. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10000,00 грн. Мотивуючи це тим, що протягом тривалого часу, у зв'язку з пошкодженням автомобіля, позивачу, який є пенсіонером, самостійно довелось шукати гроші для ремонту автомобіля, а сімейний бюджет довелось спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Все це, згідно позовної заяви, спричинило виникнення пригніченого стану, позивачу довелось пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Питання про залучення співвідповідача - ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» позивач залишив на розсуд суду. Позивач зазначав, що щодо ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» було порушено процедуру банкрутства, проте матеріали справи відомостей щодо порушення провадження у справі господарським судом про банкрутство відповідача, так само як, і визнання його банкрутом не містять. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував. В запереченнях на позовну заяву зазначав, що на момент ДТП, в нього був дійсний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0082347 ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» (ЗАТ «УЕСК»). 04 квітня 2011 року відповідачем, згідно його пояснень, було подано заяву до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» (ЗАТ «УЕСК») з відомостями про ДТП, проханням на підставі ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 та відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ № АА /0082347, виплатити страхове відшкодування постраждалим від його дій особам у випадку, якщо в порядку визначеному законодавством України його буде визнано винним у настанні ДТП. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2011 року, відповідача [PERSON] визнано винним у ДТП, що сталася 02 квітня 2011 року по Салтівському Шоссе в м. Харкові та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 гривень. Після набрання вищевказаною постановою законної сили, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) гривень в якості франшизи згідно страхового полісу № АА/0082347, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] в присутності свідка, оскільки він звертався за відшкодуванням шкоди до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» (ЗАТ «УЕСК»), яка відповідно полісу повинна відшкодувати збитки. Весь цей час (3 роки), згідно заперечень на позовну заяву, відповідач [PERSON] вважав, що його страховою компанією погашена сума матеріальної шкоди, оскільки це їх обов'язок відповідно полісу. Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, відповідач [PERSON], вважав ці вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] був повідомлений про необхідність звернення до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» щодо відшкодування йому матеріальної шкоди для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу для чого, в присутності свідка отримав суму франшизи за полісом у розмірі 1000 гривень для її сплати при зверненні до страхової компанії. Більш того, відповідачем [PERSON], згідно його пояснень, було зроблено все від нього залежне для того, щоб [PERSON] мав можливість безперешкодно звернутися до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» та отримати компенсацію, а тому [PERSON] вважає, що моральної шкоди [PERSON] ним не заподіяно, оскільки він не шукав гроші для ремонту автомобіля, а звернувся до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» і така шкода могла бути заподіяна лише бездіяльністю посадових осіб компанії. Таким чином, відповідач [PERSON] вважав, що погашення суми матеріальної шкоди повинно здійснюватися ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія», оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована на суму, яка перевищує позовні вимоги, а ним були виконані всі вимоги для того, щоб таке відшкодування відбулося і тому вважав, що відповідачем за вказаним позовом повинно бути ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія». Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.04.2011 року о 12 год. 20 хв., рухаючись по Салтівському шосе м. Харкова, водій [PERSON] (відповідач), керуючи автомобілем «Пежо» дер. номер [NUMBER] при зміні напрямку руху завчасно не зайняв відповідне ліве положення та не переконавшись, що буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем КІА, держ. номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (позивач),чим порушив Правила дорожнього руху України, а саме п. 10.1, 10.4. 11.05.2011 року постановою Фрунзенським районним судом м. Харкова [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Копія постанови наявна в матеріалах справи (а.с. 26-27). Згідно звіту по встановленню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запасних частин № 237 від 20.04.2011 позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі 25552,17 грн. (а.с. 5-23). Вартість витрат на проведення вищевказаного звіту, згідно квитанції які понесені позивачем складають 300 грн. (а.с. 28). Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АА/0082347 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» (а.с. 45). Страхова премія за яким складала 414000,00 грн., що значно перевищує розмір заподіяної шкоди згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно матеріалів справи, страховик - ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» був належним чином повідомлений про ДТП заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування заявою від страхувальника від 04.04.2014 року (а.с. 46), а вина страхувальника у ДТП встановлена постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року (а.с. 26-27). За таких обставин, суд прийшов до висновку про доведеність права позивача на вимогу до співвідповідача - ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування для відшкодування суму шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 25552,17 грн суму витрат на послуги по встановленню вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 300,00 грн. Будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду позовної заяви, відповідач ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» своїх заперечень проти позову не висловив, тому суд не мав підстав вважати, що відповідач не порушив прав позивача. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Статтею 22.1. зазначеного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом статті 36 вказаного закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідачем суду не було надано доказів про прийняття рішення за заявою позивача про виплату страхового відшкодування, тому суд вважає, що права позивача були порушені і підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача - ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» розміру завданих збитків. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь суми шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 25552,17 грн, суми витрат на послуги по встановленню вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 300,00 грн. підлягають задоволенню та стягненню з другого співвідповідача - ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія», з підстав зазначених вище. Проте, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими регулюються правовідносин сторін, не передбачають можливості стягнення моральної шкоди зі страховика у разі несвоєчасної виплати страхового відшкодування. Крім того, моральні страждання позивача не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами. А тому позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Outcome: partial