Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на рухоме та нерухоме майно у порядку спадкування, зазначивши, що 27 травня 2017 року померла [PERSON], яка є його матірю та дружиною відповідача по справі. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина,яка складається з: - земельної ділянки площею 0,0433 гектарів, яка розташована на території АНД району м. Дніпропетровська, вул. Богомаза, буд. 90; - житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, буд. 90, - 1/3 частини квартири [ADDRESS]; - грошового вкладу у розмірі 18 187,35 грн. (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят сім гривень 35 коп.), що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я [PERSON]; - грошового вкладу у сумі 14000,00 грн., що знаходиться на депозитному рахунку № 26201609032420 на підставі депозитного договору від 25.04.2016 року № SAMDNWFD007113182050, відкритого у АТ КБ «Приватбанк» з відповідними відсотками, нарахованими на суму вкладу до дня їх фактичного повернення; - грошового вкладу у сумі 2800,13 доларів США, що знаходиться на депозитному рахунку № 26306615769284 на підставі депозитного договору від 06.06.2016 року № SAMDNWFD007119028040, відкритого у АТ КБ «Приватбанк» з відповідними відсотками, нарахованими на суму вкладу до дня їх фактичного повернення; - грошових коштів у сумі 166,51 США, що знаходиться на банківській картці № 5168757283170001, відкритій 20.04.2015 року у АТ КБ «Приватбанк». - грошових коштів у сумі 1844,29 грн., що знаходиться на банківській картці № 4731217109750057, відкритій 20.04.2015 року у АТ КБ «Приватбанк». 13 березня 2018 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, у звязку з чим була відкрита спадкова справа за №62125530, проте Постановою Приватного нотаріусу ДМНО [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю підстав для фактичного прийняття спадщини. Спадкодавець з 26.02.1983 року по 05.11.2015 року була зареєстрована за адресою: [INFO]. За тією самою адресою на момент смерті спадкодавця були зареєстровані позивач та відповідач. З 05.11.2015 року спадкодавець хоч і не була зареєстрована за вищезазначеною адресою, проте продовжувала там проживати. Позивач проживав разом з матірю однією сім'єю з 26.02.1983 року та до моменту її смерті, доглядав за нею, провів її поховання і фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги. В передбачений законом строк з часу відкриття спадщини після смерті матері в нотаріальну контору Позивач не звертався, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину. Позивач просив суд встановити факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем, яка померла 27 травня 2017 року, на момент відкриття спадщини за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 40/52. Визначити, що частка [PERSON], яка померла 27 травня 2017 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/3. Визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме та рухоме майно в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не зявився. Його представник надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Третя особа в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомила. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0433 гектарів, яка розташована на території АНД району м. Дніпропетровська, вул. Богомаза, буд. 90, що підтверджується Державним актом на право власності серії ДП № 022228, виданим 16 лютого 1999 року Дніпропетровською міською радою народних депутатів, на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17.12.1998 року № 2481. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.1994 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр № 4-412, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 571 за реєстровим № 69 18.05.1994 року [PERSON] належав житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, буд. 90, що складається з: житлового будинку літ. А-1 загальна площа 49,4 кв.м., житлова - 37,1 кв.м., що складається з: поз. 1 - тамбур (площею - 2,0 кв.м.), поз. 2 - кухня (площею 6,5 кв.м.), поз. З - комора (площею 3,8 кв.м.), поз. 4 - житлова (площею 11,10 кв.м.), поз. 5 - житлова (площею - 7,0 кв.м.), поз. 6 - житлова (площею 12,7 кв.м.) ,поз. 7 - житлова (площею 6,3 кв.м.); сарай літ. Б площею 6,7 кв.м., сарай літ. В площею 20,6 кв.м., гараж літ. Г площею 16,9 кв.м., вбиральня площею 10,0 кв.м., навіс літ. Е, огорожа №1-4, споруда №5, мощення, що підтверджується. Також [PERSON]\~була власником грошового вкладу у сумі 14000,00 грн., що знаходиться на депозитному рахунку № 26201609032420 на підставі депозитного договору від 25.04.2016 року № SAMDNWFD007113182050, відкритого у АТ КБ «Приватбанк» з відповідними відсотками, нарахованими на суму вкладу до дня їх фактичного повернення; грошового вкладу у сумі 2800,13 доларів США, що знаходиться на депозитному рахунку № 26306615769284 на підставі депозитного договору від 06.06.2016 року № SAMDNWFD007119028040, відкритого у АТ КБ «Приватбанк» з відповідними відсотками, нарахованими на суму вкладу до дня їх фактичного повернення; залишку грошових коштів у сумі 166,51 США, що знаходиться на банківській картці № 5168757283170001, відкритій 20.04.2015 року у АТ КБ «Приватбанк»; залишку грошових коштів у сумі 1844,29 грн., що знаходиться на банківській картці № 4731217109750057, відкритій 20.04.2015 року у АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1999 року, виданим Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням від 28.12.1999 року №6824 квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 27 травня 2017 року померла [PERSON], про що 29.05.2017 року складено відповідний актовий запис № 1035 органом державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про смерть [PERSON] районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз'яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, у силу вимог ч.1 ст.1299 ЦК України спадкоємці зобов'язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.п. 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 26.03.2018 року за № 14/5-2128, спадкодавець з 26.02.1983 року по 05.11.2015 року була зареєстрована за адресою: [INFO]. За тією самою адресою на момент смерті спадкодавця були зареєстровані Позивач та Відповідач. З 05.11.2105 року спадкодавець хоч і не була зареєстрована за вищезазначеною адресою, проте продовжувала там проживати. Таким чином суд приходить до висновку про встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 13 березня 2018 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], у звязку з чим була відкрита спадкова справа за №62125530. 18 квітня 2018 року позивач звернувся до Приватного нотаріусу ДМНО [PERSON] з заявою про видачу Свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] проте постановою Приватного нотаріусу ДМНО [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю підстав для фактичного прийняття спадщини. Статтею 328\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач у передбачений законом строк прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в цій частині. Щодо вимог позивача про визначення частки спадкодавця у праві власності на квартиру [ADDRESS], то суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial