Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. 03.11.2015 року до суду надійшла заява [PERSON] в порядку ст.220 ЦПК України, в якій вона просить суд постановити додаткове рішення стосовно вимог, на які надавалися пояснення та докази однак не ухвалено рішення суду. А саме, ставилося питання про стягнення з ВАТ «АТП-15142» на користь позивачки мінімальної заробітної плати відповідно до втраченої мною працездатності, а саме 80 % мінімальної заробітної плати починаючи з липня 2015 року та довічно. З'ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про винесення додаткового рішення.\~\~ Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Як вбачається з тексту позову, [PERSON] дійсно ставила питання про стягнення з ВАТ «АТП-15142» на її користь 80% мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 441 ЦК Української PCP 1963 року організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, а згідно ст. 455 цього Кодексу в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Аналогічні за змістом норми містяться й в новому ЦК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а у відповідності з ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (ч.3 цієї статті). Як вбачається з ч. 4 Прикінцевих та перехідні положень ЦК Украйни, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом Украйни, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки правовідносини щодо каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи є тривалими, до спірних відносин, які виникли між [PERSON] та ВАТ «АТП-15142», слід застосовувати норми ЦК України 2004 року. Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.02.2012 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному реєстрі судових рішень України - 21840975). Як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2012 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному реєстрі судових рішень України - 22464213), розмір відшкодування у разі каліцтва фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, слід визначати у відсотках, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Відповідно до п.12, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що коли протягом 24 місяців, які передували ушкодженню здоровя, потерпілий не мав певних джерел доходів, розмір відшкодування визначається виходячи із встановленого законом мінімального розміру заробітної плати. Відшкодування виплачується незалежно від одержуваних потерпілим пенсії, заробітку, доходів і стипендії.» Відповідно до п.1ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved