Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Бериславської районної державної адміністрації, третя особа: відділ Держгеокадастру у Бериславському районі Херсонської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що 20 квітня 2011 року Бериславською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження за № 335 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду», яким надано позивачу в оренду для створення (ведення) фермерського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Шляхівської сільської ради площею 8,5429 га. На підставі вказаного розпорядження 04 серпня 2011 року між Бериславською районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 8,5429 га, строком на 10 років, який зареєстровано в Відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 652060004000600 від 04 серпня 2011 року. Вважає, що розпорядження за № 335 від 20 квітня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду є незаконним, через різний правовий режим земель. Тому за відсутності дотримання механізму зміни виду цільового призначення (використання) земельної ділянки, встановленого законодавством, конкретизованого уповноваженим органом державної влади, у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та у документі, що посвідчує право на земельну ділянку, укладений на підставі даного розпорядження договір оренди від 04.08.2011 року є недійсними. Крім того, договір не містить умови передачі ділянки у заставу та внесення до статутного фонду фермерського господарства права оренди земельної ділянки, яка є істотною відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати розпорядження Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області №335 від 20 квітня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду»; 2) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 04 серпня 2011 року укладений між Бериславською районною державною адміністрацією та [PERSON], який зареєстровано в Відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 652060004000600 від 04 серпня 2011 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позов з підстав, що зазначені у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмове заперечення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, згідно наданої заяви просив справу розглянути у його відсутність. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 20 квітня 2011 року Бериславською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження за № 335 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду», яким надано [PERSON] в оренду для створення (ведення) фермерського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Шляхівської сільської ради площею 8,5429 га. На підставі вказаного розпорядження 04 серпня 2011 року між Бериславською районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 8,5429 га, строком на 10 років, який зареєстровано в Відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 652060004000600 від 04 серпня 2011 року. Відповідно до п. 15 Договору земельна ділянка передається в оренду з метою створення (ведення) фермерського господарства. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 19 ЗК України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення. Землями сільськогосподарського призначення згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. У свою чергу відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтями 31, 33-37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель. Так, згідно зі статтею 33 ЗК України громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Спірне розпорядження не містить відомості про правовий режим земельної ділянки, яка передається [PERSON], однак вказано вид земель та мета надання - для створення фермерського господарства. На думку суду, вказана обставина не може бути підставою для визнання розпорядження незаконним та його скасування. Тобто, судом не встановлена невідповідність розпорядження вимогам Закону. Тому в частині визнання незаконним та скасування розпорядження №335 від 20 квітня 2011 року позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Істотні умови договору оренди землі визначені у частині першій статті 15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до положень частини першої зазначеної статті Закону у редакції чинній на час укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. В силу частини першої статті 210 ЦК України та частини першої статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і, виходячи зі змісту статей 210, 640 ЦК України та статті 18 Закону України «Про оренду землі», є укладеним з моменту його державної реєстрації. Укладений договір визнається недійсним на підставі статті 215 ЦК України при недотриманні сторонами вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Оскільки спірний договір оренди земельної ділянки зареєстрований 04 квітня 2011 року та укладений на 10 років, відсутність у договорі оренди землі умов передачі права оренди земельної ділянки до статутного капіталу фермерського господарства та умов передачі у заставу, не відповідає вимогам закону на час укладання договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для визнання договору оренди землі недійсним. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити в звязку з необгрунтовністю. Понесені судові витрати представник позивача просив залишити за позивачем, тому суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати позивача по сплаті судового збору.

Outcome: partial