Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому зазначив, що 21.05.2012 року між ним та гр. [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №28-2800-12-00063, відповідно до умов якого предметом страхування є автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER]. 21.01.2013 року по вул. Червоноармійській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілю «Кіа» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобілю «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю «Мітсубісі» була завдана матеріальна шкода в розмірі 2 319,88 грн. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2013 року відповідача було визнано винним у скоєнні вказаного ДТП. В подальшому, позивачем було виплачено гр. [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 1 864,88 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензійним листом з проханням сплатити на рахунок позивача суму страхового відшкодування в розмірі 1 864,88 грн., однак зазначена сума відповідачем сплачена не була. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1 864,88 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою його останнього відомого місця проживання, однак на адресу суду повернувся конверт з поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2012 року між позивачем та гр. [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-28000-12-00063, за умовами якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], який належить гр. [PERSON] (а.с.12-13). 21.01.2013 року [PERSON] в м.Києві по вул.Червоноармійській, 29, керуючи автомобілем «Кіа» д.н.з. [NUMBER] не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушила п.13.1 ПДР України. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2013 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за обставини, що викладені вище на накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн. (а.с.23). На момент розгляду справи зазначена вище постанова суду від 07.02.2013 року набрала законної сили. Відповідно до ст.61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], яким керувала гр. [PERSON] (а.с.6). Відповідно до страхового акту №ДККА-23844 та розрахунку суми страхового відшкодування від 05.02.2013 року, розмір страхового відшкодування пошкодженого автомобілю «Мітсубісі» складає 1 864,88 грн.(а.с.10-11). Згідно положень ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. [PERSON] звернулась до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, та відповідно до розпорядження про виплату страхового відшкодування від 08.02.2013 року гр. [PERSON] позивачем було виплачено відшкодування у сумі 1 864,88 грн. (а.с.24, 29, 31). Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, 20.10.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № ДККА-23844 за вих. №902/14 від 16.10.2014 року з проханням сплатити на рахунок позивача завдані збитки в межах фактичної суми виплаченого страхового відшкодування, а саме, 1864,88 грн. (а.с.34). Однак вказана сума відповідачем сплачена не була. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved