Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом зазначивши, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної ділянки, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 12.04.2014, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-611, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,103 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:657:0013. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою Інною Миколаївною було відкрито спадкову справу № 41/2019, в рамках якої позивачу 27.09.2019 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом реєстр №2940 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] .Щодо оформлення спадкових прав на земельну ділянку 0,103 га з кадастровим номером 1210100000:01:657:0013, приватним нотаріусом відповідно до постанови від 28.09.2019 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови вказано подвійне цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд; ведення особистого підсобного господарства. Позивач звернувся до ФОП [PERSON] для складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] 03.04.2021р було виготовлено технічні документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості): - для ведення особистого підсобного господарства (01.03 для ведення особистого селянського господарства) площею 0,0030 га; - для обслуговування житлового будинку, та господарчих будівель і споруд присадибна ділянка (02.01) площею 0,1000 га. Згідно матеріалів технічні документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було скасовано подвійне цільове призначення земельної ділянки. Управлінням Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області було зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 1210100000:01:657:0013 цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, та господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) та видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1215846792021 від 19.04.2021р. Відділом у Корюківському районі Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області було зареєстровано земельну ділянку площею 0,0030 га кадастровий номер 1210100000:01:657:0166 цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства та видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7420759412021 від 14.05.2021р. Для подальшого утримання та збереження майна позивачу необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку, не існує. Представник позивача надала заяву про розряд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача до судового засідання не з`явився. У наданому відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не доведено факту наявності спору з відповідачем. Спірна земельна ділянка не належить до земель комунальної власності і Дніпровська міська рада не вважає себе належним відповідачем по справі. Вислухав пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна сестра позивача - [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.04.2014р виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-611 та Витягу з державного Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 12.04.2014р, яка розташована за адресою [ADDRESS] площею 0,103 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:657:0013. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевой Інною Миколаївною було відкрито спадкову справу № 41/2019 та видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом реєстр №2940 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Щодо оформлення спадкових прав на земельну ділянку 0,103 га з кадастровим номером 1210100000:01:657:0013, приватним нотаріусом Яковлевою І.М., відповідно до постанови від 28.09.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови вказано подвійне цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд; ведення особистого підсобного господарства. Управлінням Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області було зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 1210100000:01:657:0013 цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, та господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) та видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1215846792021 від 19.04.2021р. Відділом у Корюківському районі Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області було зареєстровано земельну ділянку площею 0,0030 га кадастровий номер 1210100000:01:657:0166 цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства та видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7420759412021 від 14.05.2021р. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникне у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки відповідно до висновків викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61- 11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Щодо розподілу судових витрат, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Прохальна частина позовної заяви не містить клопотання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат при зверненні до суду з даним позовом. Відтак, витрати позивача щодо сплати судового збору належить віднести на його рахунок.

Outcome: approved