Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері позивача, [PERSON], залишилось спадкове майно, яке складається з: - цілої частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва села Нова Буда Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 5,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і належить підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження № 102 голови Радомишльської РДА від 26 березня 1997 року, який зареєстровано 09 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 368, в якому вона помилково зазначена як «[PERSON]» замість «[PERSON]», інших спадкоємців які б мали право та претендували на зазначене майно немає, тому просив суд визнати за ним право на вищевказане майно. В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву в якій просив справу розглянути без його участі а позовні вимоги задовольнити. Представник Потіївської об»єднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 43 роки померла рідна мати позивача і спадкодавиця - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] було зроблено відповідний запис за № «9», що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане «09» вересня 2008 року Новобудською сільською радою Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: - цілого права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва села Нова Буда Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 5,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), поле № 368, на підставі Довідки № 8, виданої 16.01.2017 Потіївською сільською радою Радомишльського району Житомирської області. Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виготовлений на підставі розпорядження № 102 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 26 березня 1997 року, який зареєстровано 09 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 368. Вартість права на земельну частку (пай) розміром 5,83 га становить 6'218,00 грн. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року (надалі скорочено - «ЦК України»): спадкуванням - є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України, передбачено: спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Тобто, спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. [PERSON] заповітів не залишила, тому має місце спадкування за законом. Судом встановлено, що позивач є рідним сином померлого спадкодавця, що підтверджується: - Свідоцтвом про народження позивача [NUMBER], виданим 20.05.1987 Новобудськоою сільською радою Радомишльського району Житомирської області, в якому його батьком уписаний - «[PERSON]», а матір'ю уписана - «[PERSON]». У померлого спадкодавця на час її смерті (09.09.2008) в живих відсутні інші спадкоємці за законом, окрім позивача, згідно ст.ст. 529, 535 ЦК УРСР та/або ст.ст. 1241, 1261-1266 ЦК України, які мають право та одночасно претендують на зазначене спадкове майно. Відповідно до відомостей, зазначених у Довідці № 6, виданій 16.01.2017 Потіївською сільською радою Радомишльського району Житомирської області: «…громадянка, [PERSON],, на день смерті [INFO], постійно проживала та була зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] Крім померлої в цьому жилому будинку проживали та були зареєстровані на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, син [PERSON] - [INFO], більше ніхто, не проживав та не був зареєстрований. Позивач єдиний, хто фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], шляхом догляду до смерті матері, провів за свій рахунок поховання спадкодавця (своєї матері), робив по ній 9-ий та 40-ий обіди, доглядає за нерухомістю, обробляє земельні ділянки, користується врожаєм, плодами, передала в оренду право на земельну частку (пай) тощо; Окрім позивача, у померлого спадкодавця відсутні інші спадкоємці, які мають право і одночасно претендують на зазначене спадкове майно. Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до пункту 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Таке ж правило має застосовуватись і до земельних ділянок та прав на земельну частку (пай). При житті спадкодавець своє право на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку оформила, але не розпаювала на земельні ділянки в натурі та не отримав правовстановлюючі документи - Державні акти, тобто належним чином це право не зареєструвала і при житті відповідний Витяг про реєстрацію права власності не одержала. Оригінал правовстановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку (пай) виданий Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження № 102 голови Радомишльської РДА від 26 березня 1997 року, який зареєстровано 09 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 368 - втрачений і відновити його в адміністративному порядку неможливо. Відповідно до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно до вимог «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18 лютого 2002 року за № 157/16445, з наступними змінами, а також листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності якого не була проведена, і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Неможливість позивачу отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, за наявністю перешкод - відсутності належних правовстановлюючих документів, є очевидним і не потребує додаткового пред'явлення позивачем суду Постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нот. дії. Звернення позивача до нотаріуса за такою постановою є формальною стороною спору і така постанова надається суду, коли особа звертається до суду за оформленням права власності без наявності перешкод, які є очевидними. Згідно вимог ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено - «ЦПК України») суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивач не може також по причині наявності зазначених перешкод, факти по яким можуть бути встановлені тільки судом, за умови відсутності інших спадкоємців, тому це питання не можливо вирішити у позасудовому порядку. Визнання судом права власності в порядку спадкування за наявності перешкод для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом не суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені. Право змінювати правовідносин, захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси належить тільки суду, до компетенції якого згідно із законом є оформлення спадщини, оскільки в такому випадку вимоги про розподіл спадщини і визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду тільки судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved