Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] 26.06.2009 року було укладено кредитний договір № Б 49.103.72260, відповідно до якого відповідачка отримала кредит на суму 2 875 гривень. Протягом строку дії кредитного договору відповідачка систематично порушувала терміни сплати кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим їй було надіслано листи-повідомлення з вимогою повернення боргу, які були залишені без відповіді і задоволення. Відтак, заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 10.12.2013 року становить 14 373,58 гривень, яку позивач просить стягнути в судовому порядку разом з судовими витратами, пов`язаними з сплатою судового збору. Представник позивача двічі у судове засідання не з'явився подав до суду суду клопотання про розгляд справи справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просив такий задовольнити та у разі неявки відповідачки не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилася, 11.02.2014 року подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2009 року між ПАТ «Плюс Банк» та [PERSON]. було укладено кредитний договір № № Б 49.103.72260, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти на поточні потреби у сумі 2 875 гривень строком на 12 місяців, з остаточним поверненням кредиту та сплати процентів по ньому до 26.06.2010 року. Як вбачається із змін до статуту Публічного акціонерного товариства «Плюс Банк», Публічне акціонерне товариство «Плюс Банк» перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» відповідно до рішення Загальних Зборів Акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов`язків. З довідки - розрахунку, наданої позивачем вбачається, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 10.12.2013 року становить 14 373,58 гривень, з яких: 2 875 гривень - прострочений борг, 5 595,03 гривень - прострочені проценти, 51,04 гривень - строкові проценти, 400,47 гривень - прострочена плата за обслуговування кредиту; пеня - 5 362,04 гривень та віндикаційні витрати - 90 гривень. Проте, у вказаному розрахунку не міститься жодної інформації яким чином проводився такий розрахунок, не зазначено дат та сум фактично сплачених часткових платежів на погашення основного боргу за кредитом, розмір відсотків при нарахованні прострочених та строкових процентів, від якої суми кредиту вони нараховувались та за який період; не зазначено у якому розмірі, від якої суми боргу, за який період прострочки нарахована пеня. Оскільки позивачем не надано суду документів - доказів щодо часткового погашення боргу, позивач в судове засідання не зявився, просив справу розглядати у відсутності представника позивача, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування позивачем процентів та пені. У позовній заяві також не обгрунтовано стягнення з відповідачки віндикаційних витрат у сумі 90 гривень. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи. У відповідності до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості за простроченим основним боргом за кредитним договором у сумі 2 875 гривень. В решті частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки позивач не довів та не надав суду належних доказів та розрахунків, які б свідчили про підставність та правильність нарахування процентів, пені та віндикаційних витрат.

Outcome: partial