Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття донькою [PERSON], [INFO], а починаючи з 28 листопада 2001 р. в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2011 року ні разу не бачила своїх дітей, не спілкувалася з ними та не надавала матеріальної підтримки. На будь які його вмовляння хоч інколи телефонувати дітям, щоб вони відчували материнську любов не відповідає, уникає зустрічей, не телефонує, не вітає зі святами, не з'являється у школі, не цікавиться їх життям, вживає спиртні напої. За останній рік перестала відповідати на телефонні дзвінки взагалі. Діти від народження і до сьогодні проживають з ним, все що потрібно для їх розвитку і життя він забезпечує самостійно. В'язку з тим, що відповідачка дітей не відвідує, не цікавиться їх вихованням, розвитком, станом здоров'я, матеріальної допомоги не надає, зловживає спиртними напоями, не має поважних підстав які б завадили їй виконувати батьківські права і обов'язки по відношенню до дітей. Факт дійсного ухилення від виконання батьківських обов'язків підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2012 року та позовною заявою про визнання батьківства поданою ще в 2011 році, де вказано, що мати, [PERSON] вже близько 2-х років не піклується про сина, взагалі не відвідує його. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та день слухання справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради підтримала висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні прокурор, зазначила, що вважає за доцільне задовольнити позовну заяву та позбавити батьківських прав [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] сину та доньці матеріально не допомагає, їх вихованням не займається. Позивач ніколи не перешкоджав відповідачу у спілкуванні з сином та донькою. Суд, в межах наданих доказів, за участю органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, заслухавши пояснення позивача, пояснення свідка, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] та донька [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою ОЖБК № 865 (а.с. 10). Згідно характеристики загальноосвітньої школи I-III ступенів № 17 на ученицю 5-А класу [PERSON], вихованням [PERSON] займається батько, [PERSON], а також бабуся [PERSON], систематично відвідують батьківські збори, цікавляться навчанням учениці, піклуються, в разі необхідності забирають зі школи. Мати [PERSON] жодного разу в школі не була (а.с.8). Згідно характеристики загальноосвітньої школи I-III ступенів № 17 на учня 2-А класу [PERSON], мати [PERSON] навчанням та вихованням своєї дитини не займається, не відвідує школу, батьківські збори, не цікавиться життям сина. На даний час вихованням дитини займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.9). Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 7643/49-05-24 від 04.10.2013 р. є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В ході бесіди з дітьми [PERSON] та [PERSON] з'ясовано, що вони згодні з позбавленням їх матері [PERSON] батьківських прав відносно них (а.с. 11-12). В судовому засіданні [PERSON] погодилася з позбавленням її матері, [PERSON], батьківських прав, оскільки вона їх не виконує, не цікавиться її життям, не підтримує матеріально. В судовому засіданні встановлено, що вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] та [PERSON] займається один позивач, який створив всі умови для їх всебічного розвитку, не перешкоджав та не перешкоджає спілкуванню матері з донькою та сином. При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, [PERSON], протягом тривалого часу не займається вихованням своїх малолітніх дітей, не проявляє до дітей материнської уваги та турботи, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я дітей, матеріально не утримує. Все вищевикладене, є нічим іншим, як свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню дітей, тому суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Розмір аліментів може бути визначеним, як ? частина всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved