Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.07.2014 він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №108. Дітей у них немає. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Це в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин в 2016 році. З цього часу спільне господарство між ними не ведеться, спору про майно немає. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить розірвати шлюб та судові витрати покласти на нього. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, згідно якої просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, згідно наявного рекомендованого повідомлення та оголошення про виклик до суду, у визначений судом строк відзив не подала, і не повідомила суд про причини своєї неявки. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ст. 223 ч.4, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно повторного свідоцтва про шлюб від 27.12.2017, серія І-АМ№210744 (а.с. 6) сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу дітейнемає. Спільне життя сторін не склалось. Фактичні взаємини не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст.ст. 110-113 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.105 ч.3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 12 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини з 2016 року не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сім'ю не має, належним чином повідомлений відповідач не надала суду будь-яких заперечень, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно його вимог, залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved