Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» про визнання договору № 11181198000 від 10.07.2007, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк». В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач не мав права надавати кредит відповідачу [PERSON] оскільки не було надано згоди позивача на отримання даного кредиту. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримав позовні заяви. В судове засідання відповідач та представник відповідача не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк», 10.07.2007 було укладено договір № 11181198000 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк», надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 11256,00 доларів США на придбання автомобіля марки Dewoo Lanos легковий седан-В 2007 року випуску зеленого кольору, терміном погашення до 26.08.2018. Відповідно до п. 3.4.2 зазначеного договору позичальник зобов'язується письмово повідомити банк про зміну будь-яких даних щодо особи позичальника, зазначених далі в цьому підпункті договору, а саме: паспортних даних, фактичної адреси проживання, адреси для листування, тощо. Крім того, позичальник зобов'язався повідомити банк про виникнення будь-яких інших обставин, які можуть вплинути на виконання позичальником зобов?язань за договором та надати відповідні документи, що підтверджують такі зміни. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Крім того, згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 та 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Судом встановлено, що кредитний договір був підписані сторонами у справі - відповідачами [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк». Спір з приводу невідповідності підписів у кредитному договорі між сторонами відсутній. Наявність підписаного правочину та його умови, свідчать про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому, та що умови правочину були виконані обома сторонами правочину. За таких обставин, відсутні підстави щодо визнання правочину недійсними. Тільки волевиявлення, здійснене без мети вчинення правочину, а лише для виду або для прикриття собою іншого правочину впливає на дійсність правочину. Окремо слід зазначити, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, в розумінні положень ст.ст. 57-60 ЦПК України, того, що кредитний договір від 10.07.2007 № 11181198000 про надання споживчого кредиту на придбання автомобіля марки Dewoo Lanos легковий седан-В 2007 року випуску зеленого кольору, було укладено без відома позивача та, що нею не було надано згоди на його укладання. Таким чином, вищезазначені положення вимог діючого законодавства спростовують твердження позивача щодо незаконності укладення кредитного договору. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору, укладеного між сторонами у справі, оскільки вони діяли за власним переконанням та на власний ризик, та сам факт отримання кредиту свідчить про дотримання та виконання сторонами кредитного договору всіх умов, передбачених кредитним договором, тому у задоволенні позовної заяви [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» про визнання договору недійсними - слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed