Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.07.2006 року між ними, було укладено кредитний договір № НЕСFRX00120234, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 1690.79 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за. Даний договір укладено на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, відповідно до яких відповідач зобов'язався своєчасно повернути отримані кредитні кошти, своєчасно сплачувати проценти за користування ними, а також належним чином виконувати інші умови Кредитного договору. Оскільки умови договору кредиту відповідачем не виконані, позивач просить стягнути на його користь заборгованість у сумі 22277.78 грн., а також судові витрати в розмірі 243.60 грн. В судовому засіданні представник позивача Гора А.В. позовні вимоги підтримала на підставах викладених в заяві та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України 2003 року за договором кредиту банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.07.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1690.79 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами 24,00 відсотків на рік. Згідно розрахунку заборгованість відповідача за договором № НЕСFRX00120234 від 03.07.2006 року, станом на 18.04.2014 року становить 22277.78 грн. з яких: 605.22 грн., - заборгованість за тілом кредиту; 7908.28 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом; 538.46 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11688.78 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1037.04 грн., - штраф (процентна складова). У відповідності до умов договору від 03.07.2006 року відповідачу надавався кредит на строк 24 місяці з кінцевим терміном повернення 03.07.2008 року, включно. Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам наданого представником позивача, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюються тривалістю п'ять років. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з умов кредитування, строк повернення кредиту становить до 03 липня 2008 року і саме з цієї дати, починається перебіг строку позовної давності. У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Отже, судом встановлено, що дата 03.07.2008 року є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого Банк має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку. Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду аж 10.06.2014 року, тобто більше ніж через 5 років після настання у позивача права вимоги та обізнаності про порушення своїх прав. Позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності. Всупереч вимогам ст.ст. 15, 15-1, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Та обставина, що зобов'язання за кредитним договором не припинені внаслідок того, що їх виконання не відбулося, не тягнуть висновку про продовження дії кредитного договору. Строк дії кредитного договору сторін не залежить від стану виконання зобов'язань і не може вважатися продовженим через невиконання зобов'язань. Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд враховує також роз'яснення викладені в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р., № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, суд вважає, що поважних причин порушення позивачем строку позовної давності по стягненню заборгованості, яка виникла з боку відповідача не встановлено, а тому, в задоволенні позову належить відмовити, у зв'язку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed