Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з ним, посилаючись на те, що 06.10.2009 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з початку 2017 року у них з відповідачкою почали виникати непорозуміння з різних дрібних підстав, що призвело до погіршення сімейних дружніх стосунків. Влітку 2018 року дружина почала займатися торгівлею на ринку у смт. Кирилівка Якимівського району під час курортного сезону. Позивач зазначає, що забезпечував її усім необхідним, допомагав придбавати товари для реалізації, продукти харчування. З липня 2018 року дружина знаходилась у смт. Кирилівка і деякий період часу дитина перебувала з нею. Наприкінці серпня 2018 року відповідачка повідомила його про свій відїзд на заробітки до м. Києва разом з іншим чоловіком. За взаємною згодою донька залишилася проживати з позивачем. Відповідачка з донькою не спілкується та не піклується про неї, не бере участі у її вихованні, постійного місця роботи не має. Позивач вказує, що він офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату у достатньому розмірі, алкогольні напої не вживає, за місцем проживання характеризується позитивно. Під час останнього телефонного дзвінка, як зазначає позивач, у вересні 2018 року відповідачка, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, повідомила про те, що вона можливо забере дитину, з дозволу свого нового чоловіка, до себе. Це викликало емоційний стрес у доньки, яка навчається у школі, має своє коло спілкування, не бажає переїжджати. У звязку з викладеним позивач вважає збереження їхнього шлюбу неможливим та просить розірвати шлюб. Враховуючи зазначені обставини, позивач вважає, що є достатні підстави для визначення місця проживання дитини разом з ним. У судове засідання позивач не зявився, але від його представника адвоката [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації. Відповідач про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 924, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.7). Судом встановлено, що сторони з серпня 2018 року фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство ними не ведеться. Згідно з наданою до матеріалів справи копією довідки про склад сім'ї від 08.10.2018 року, донька [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. І.Франка, 185 (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами неможливо, суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до вимог ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною пятою вказаної статті визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до наданого висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає, що немає підстав для того, щоб не підтримувати позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком. Згідно з вказаним висновком, органом опіки та піклування обстежено житлово-побутові умови родини батька [PERSON] за адресою: м. Мелітополь, вул. Івана Франка, буд. 185, у житловому будинку створені умови для проживання та виховання малолітньої дитини. З метою обстеження житлово-побутових умов проживання матері дитини [PERSON] комісія у складі спеціалістів служби у справах дітей Мелітопольської міської ради відвідала житло за адресою, вказаною у позовній заяві: м. Мелітополь, вул. Будівельна, буд. 210. У результаті з'ясовано, що [PERSON] на теперішній час за цією адресою не проживає (факт непроживання підтверджено довідкою голови квартального комітету № 4 м. Мелітополя [PERSON]А.), тому обстежити умови проживання та поспілкуватися з гр. [PERSON] неможливо. Мати дитини [PERSON] на бесіду до служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області для з'ясування її думки щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] та на засідання комісії з питань захисту прав дитини 14.02.2019 не з'явилася (була запрошена поштовим листом), жодних письмових пояснень до служби у справах дітей Мелітопольської міської ради не надала. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики дитини, наданою Мелітопольською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 13 від 29.12.2018, в якій навчається малолітня [PERSON], [INFO], дитина володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця, має багато друзів. За результатами проведеної психодіагностики загальний рівень інтелектуального та мовного розвитку дівчини відповідає віковій нормі, емоційний стан під час обстеження врівноважений. За результатами внутрішньо-сімейних стосунків виявлено, що значущими для [PERSON] дорослими, яких вона ідентифікує як родину є мати та батько. Однакову прихильність дівчинка виявляє і до матері і до батька, як в типових, так і критичних ситуаціях. Вона бачить свою родину у спільному проживанні та позитивно ставиться до обох батьків. Відповідно до інформації адміністрації КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» ММР ЗО від 21.12.2018, до лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 8 з приводу медичного огляду та лікування дитини [PERSON], [INFO], звертається мати, призначення та рекомендації лікаря-педіатра виконуються в повному обсязі. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], не перебуває на обліку в службі у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області, як дитина, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради Запорізької області 14.02.2019 року. Враховуючи розглянуті документи, беручи до уваги, що мати дитини [PERSON] не надала жодних письмових пояснень щодо її думки із зазначеного питання, не звернулась до суду із зустрічною позовною заявою щодо визначення місця проживання малолітньої доньки з нею, заслухавши думку батька [PERSON], члени комісії вирішили, що немає підстав для того, щоб не підтримувати позов [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком. Суд погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його цілком обґрунтованим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої [PERSON] з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Відповідач у судове засідання жодного разу не зявилася, відзиву від неї до суду не надходило, а також не надала суду жодних доказів, що проживання доньки разом з матірю буде найкраще відповідати інтересам дитини. Судом встановлено, що проживання дитини з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Таким чином, вирішуючи спір по суті, на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону та висновку органу опіки та піклування, встановивши, що інтереси дитини у вирішенні цього спору є першочерговими, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO], необхідно визначити з її батьком [PERSON] Разом з тим, суд наголошує, що встановлення місця проживання дитини разом з батьком не є відібранням дитини від матері та не позбавляє дитину можливості спілкування з матір'ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved