Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг та [PERSON] було укладено договір №8082666366ГМ/2015-11 від 04.11.2015 року про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії, згідно якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000,00 грн. зі строком погашення 30.11.2018 року. Відповідач зобов`язання по кредиту не виконав, проценти не сплатив, кредит не повернув. 04.10.2016 року Дзержинський районним суд м. Кривого Рогу ухвалено рішення за позовом АТ «Укрексімбанк», яким з відповідача стягнуто заборгованість за кредитом станом на 17.06.2016 року в розмірі 4306,92 грн., з яких: тіло кредиту 3628,77 грн., проценти 192,15 грн., пеня 486,00 грн. Заборгованість, яка розрахована до 17.06.2016 року є погашеною. Але, за період з 18.06.2016 року по 16.07.2018 року відповідачу були нараховані проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за не виконання умов кредитного договору. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 16.07.2018 року становить 5299,51 грн. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 5299,51 грн., а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача Соколов О.О. до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оприлюднення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав. Правом на відзив не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.11.2015 року між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір №8082666366ГМ/2015-11 про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії, згідно якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000,00 грн., зі строком погашення 30.11.2018 року. Банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. Частиною 1 ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ч.\~1\~ст. 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~1\~та 2 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.\~1\~ст. 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Кривий Ріг заборгованість за кредитом у розмірі 4306,92 грн., що складається: заборгованість по кредиту 3628,77 грн., заборгованість по процентам - 192,15 грн., заборгованість по пені 486,00 грн. Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили 17.10.2016 року (а.с. 15-16). Як зазначено позивачем в позовній заяві, заборгованість яка розрахована до 17.06.2016 року є погашеною. Але при цьому, у період з 18.06.2016 року по 16.07.2018 року відповідачу було нараховано проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за не виконання умов кредитного договору, з яких: прострочена заборгованість нуль грн., заборгованість за процентами 2404,95 грн., заборгованість по пені 2894,56 грн., що в цілому складає 5299,51 грн. В підтвердження заборгованості [PERSON] банком надано розрахунок, який не підписаний відповідальною особою представником ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», якщо ж це є його копія, то вона є не завіреною належним чином. Водночас, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. При цьому, наданий ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» розрахунок не може бути віднесеним до документів первинної бухгалтерської документації. Так, 04.11.2015 року між сторонами було укладено договір зі строком погашення до 30.11.2018 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04.10.2016 року стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом станом на 17.06.2016 року в сумі 4306,92 грн., яка, як зазначив позивач, є погашеною відповідачем. Відтак, з матеріалів справи та наданих позивачем доказів, суд не має можливості встановити з яких саме підстав позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за не виконання умов кредитного договору за період з 18.06.2016 року по 16.07.2018 року. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed