Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним пункт 3.1 Договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та [PERSON]; визнати недійсним пункт 3.3.4 Договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватним акціонерним товариством «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД МІНЕРАЛЬНИХ ДОБРИВ» було укладено Кредитний договір № 247/12-KLMV. 12.02.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про виконання зобов'язання третьою особою. Пунктами 3.1, 3.3.4 Договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 року надано право та доручено Позивачу здійснити договірне списання коштів з двох рахунків Відповідача з яких Інструкцією та Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492 заборонено здійснювати договірне списання коштів. Таким чином, зважаючи на те, що пункти Договору про виконання зобов'язання третьою особою укладені з порушенням норм чинного законодавства, позивач просить визнати пункти договору недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та Приватним акціонерним товариством «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД МІНЕРАЛЬНИХ ДОБРИВ» було укладено Кредитний договір № 247/12-KLMV, відповідно до п.п.1 якого в порядку та на умовах, встановлених цим договором та чинним законодавством України, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит, а Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути Кредит, сплатити Проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього Кредитного Договору (а.с. 46-54). На виконання умов кредитного договору позивач надав ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД МІНЕРАЛЬНИХ ДОБРИВ» кредит у розмірі 19 400 000 доларів США, з кінцевим строком повернення не пізніше 19.01.2016 року. Також, як свідчать матеріали справи між позивачем та [PERSON] 12.02.2015 р. було укладено договір про виконання зобов'язань третьою особою (а.с. 63-66). Даний договір було укладено на виконання зобов'язань новим боржником по кредитному договору № 247/12-KLMV, укладеного 28.11.2012 року між ПАТ «Златобанк» та Приватним акціонерним товариством «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД МІНЕРАЛЬНИХ ДОБРИВ». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до умов договору про виконання зобов'язання третьою особою новий боржник [PERSON] взяв на себе зобов'язання виконати частину зобов'язання за кредитним договором, спрямувавши грошові кошти на погашення заборгованості перед кредитором за кредитним договором. Обов'язки мають бути виконані новим боржником не пізніше 13.02.2015 року, в той час як договір про виконання зобов'язання третьою особою укладено 12.02.2015 року. Пунктами 3.1, 3.3.4 договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 року надано право та доручено банку здійснити договірне списання коштів з двох рахунків відповідача із кодом 2635, а саме рахунків № [NUMBER], [NUMBER]. 04.07.2014 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] укладено Договори банківського вкладу «Класичний плюс» № 065061 та № 065059, відповідно до п.п. 1 яких Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 67-71, 72-76) Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492 заборонено здійснювати договірне списання коштів визначено, що кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Відповідно до п. 10.20 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492 з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються, зокрема, шляхом перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Якщо це передбачено договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті можуть бути повернуті шляхом обміну іноземної валюти на іншу іноземну валюту з одночасним зарахуванням обміняної іноземної валюти на власний поточний або вкладний (депозитний) рахунок цієї фізичної особи відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань торгівлі іноземною валютою та умов договору банківського вкладу. Відповідно до п. 1 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 року № 280, план рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків) - це систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності. За положеннями Інструкції рахунок із кодом 2635 призначений для обліку довгострокових вкладів (депозитів) фізичних осіб. За кредитом рахунку проводяться суми коштів, що отримані від фізичних осіб на довгострокові вклади (депозити). За дебетом рахунку проводяться суми повернених довгострокових вкладів (депозитів). Отже, рахунок із кодом 2635 не передбачає можливість здійснення договірного списання коштів, а передбачена можливість виключно повернення довгострокових вкладів (депозитів). Так, договірне списання коштів може здійснюватися, наприклад, із рахунку з кодом 2620, але в жодному випадку не із кодом 2635. У відповідності до умов Договорів банківського вкладу «Класичний плюс» № 065061 та № 065059 Банк зобов'язаний по закінченні строку, зазначеного в п. 1.1 цього Договору, повернути Вкладнику суму Вкладу та сплатити проценти по Вкладу шляхом перерахування на його рахунок, на підставі відповідної письмової заяви Вкладника, в порядку, встановленому чинним законодавством України, або шляхом видачі готівки через касу Банку, з оплатою Вкладником зазначених операцій за тарифами Банку, що діють на день здійснення таких операцій, згідно з умовами цього Договору (п. 2.1.5 Договорів). Відповідно до п. 10.12 Постанова Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492 кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Відповідно до п. 10.20 Постанова Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492 з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи - резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом: виплати готівкою (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України); виплати платіжними документами (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України); перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Таким чином, укладеними договорами банківських вкладів, на підставі яких Відповідачу було відкрито № [NUMBER], [NUMBER], забороняється проведення розрахункових операцій по даних рахунках та передбачена можливість виключно повернення коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Вкладника. Тобто, здійснення договірного списання коштів із рахунків № [NUMBER], [NUMBER] суперечить Договору банківського вкладу № 065061 «Класичний плюс» від 04.07.2014 року та Договору банківського вкладу № 065059 «Класичний плюс» від 04.07.2014 року. Отже, чинним законодавством України передбачається виключно можливість повернення коштів із депозитного рахунку на поточний рахунок вкладника або на будь-який інший рахунок, якщо це зазначено в його заяві. Будь-який інший спосіб повернення коштів згідно з режимом роботи рахунків, що передбачений Інструкцією та Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492 заборонений. Приписами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В свою чергу згідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За встановлених обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо визнання недійсним п.п. 3.1, 3.3.4 Договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 року, укладеного між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК Україниякщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved