Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в обґрунтування якого вказала, що вона э власником квартири за адресою: м-н «Молодіжний», 39/20, м.Димитров Донецької області. 13.03.2013р. з її дозволу у вказаній квартирі був зареєстрований відповідач. На момент подання позовної заяви відповідач не проживає у цій квартирі більше 1 року, фактично він там не проживає з 2013р. Крім цього, відповідач не виказує зацікавленості у користуванні житловим приміщенням, не сплачує комунальні послуги, речей в квартирі відповідача немає. Відповідач добровільно покинув квартиру та фактично мешкає за адресою: вул.Белинського, 89, м.Димитров Донецької області. На її усні прохання щодо звільнення її приміщення та зняття з реєстрації, відповідач ніяким чином не реагує, ключі від квартири не віддає, а тому вважає, що такі дії відповідача порушують її права як головного наймача вказаної квартири. На підставі вищевикладеного вважає, що відповідача повинно бути визнано таким, що втратив право користування квартирою, оскільки не проживає фактично в ній більше одного року без поважних причин та повинно бути знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. У звязку з цим, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку за адресою: м-н «Молодіжний», 39/20, м.Димитров Донецької області. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що ніяких умов при реєстрації відповідача не було, оскільки вони мешкали разом. У відповідача маленький бюджет, він мешкав у гуртожитку і тому вона вирішила прописати його у своїй квартирі. Зараз квартира у жилому стані, там за можливе проживати. На першому поверсі знаходиться її магазин, на другому поверсі квартира. Вона й брала квартиру під магазин. За адресою її реєстрації це квартира її матері. Відповідач повинен оплачувати за квартиру. Відповідач за адресою: вул.Білинського, 89, м.Димитров мешкав завжди, це будинок його брата. На квартирі 2 замка. Коли відповідач забрав у неї сумку, там були ключі від обох замків, це сталося 14.02.2015р., потім вони поміняли верхній замок. До 14.02.2015р. у нього ключів не було, коли йому було за потрібно, він їх брав у неї. Вона його прописала чисто із жалості. Мешкали однією сімєю з 2005р. по 03.01.2015р. Він неодноразово у неї забирав гроші. Вони дійсно разом ніколи не мешкали у спірній квартирі. У спірній квартирі ліжка та меблів немає. Сантехніка є, вода, світло є. Вона дійсно використовує цю квартиру під склад для своєї підприємницької діяльності. До 14.02.2015р. у нього не було ключів від цієї квартири, ключі були у неї. Вона не знає, скільки раз він брав сам ключі та ходив по цигарки у цю квартиру. У спірній квартирі вони не жили. Представник позивача пояснив суду, що на цей час сторони однією сімєю не мешкають, ніяких відносин не має і тому вона бажає його зняти з реєстрації. Раніше вони мешкали однією сімєю. Мешкали однією сімєю періодично, то сходилися, то розходилися. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що зараз він ночує де приходиться. Ключів у нього від спірної квартири не було ніколи, він їх тримав як від складу. Він мешкав разом з відповідачем з 2005р. за адресою: м-н «Східний» 15/47, м.Димитров до 2010р. З 2010р. у м.Красноармійськ, вул.Плеханова, 7, до 03.01.2015р. Мешкали вони однією сімєю, він був членом сімї. З 03.01.2015р. мешкає на вулиці. До 2005р. він мешкав у селі. З Таджикистану приїхав у 1997р. у м.Запоріжжя. У 2000р. приїхав у м.Димитров. З 2000р. до 2005р. мешкав з жінкою у житлі співмешканки. Він взагалі не мешкав за спірною адресою, він там був просто зареєстрований, ключів від цієї квартири у нього не було. Він не буде виписуватися з цієї квартири, тому що у нього пенсія, кредит. За адресою: вул.Білинського, 89, м.Димитров йому не дають згоди на реєстрацію. Представник відповідача надав письмові пояснення, які підтримав у судовому засіданні, де вказав, що відповідач не мешкає за адресою: вул.Белинського, 89, м.Димитров Донецької області. Квартира за спірною адресою є фактично не житловим приміщенням, а складом тютюнових виробів, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності. Ключів від квартири відповідач немає, права позивача не порушує, перешкоди у користуванні приміщенням під склад, відповідач не ставить. Позивач навіть не зазначила у позові, які саме інтереси нібито порушує відповідач. Тобто немає порушень з боку відповідача. Також потрібно підкреслити такий факт, що відповідач у теперішній час не є членом сімї позивача та юридично їм не був. 11 років вони вели спільне господарство, проживали разом та разом займалися підприємницькою діяльністю, але юридично не були членами сімї. А тому не буде коректним у цих правовідносинах використовувати ч.2 ст.405 ЦК України, дія якої розповсюджується на членів сімї. Якщо гіпотетично уявити, що позовні вимоги буде задоволено, то наступить ситуація, коли буде знято з реєстрації місце відповідача. При цьому, як зазначає відповідач, іншого житлового приміщення, де можна було б зареєструвати місце проживання відповідача у нього в розпорядженні або у власності немає. Крім того, відповідач не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Тобто у найближчому часі відсутня навіть перспектива зареєструвати місце проживання відповідача. За проживання без реєстрації місця проживання передбачена відповідальність за ст.197 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, за умови існування рішення, яким буде знято з місця реєстрації відповідача, будуть штучно створені умови для адміністративного правопорушення. Тому судове рішення в цьому напрямку не можна назвати законним та таким, що порушує або суперечить Закону. Третя особа до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом встановлено, що квартира за адресою: м-н «Молодіжний», 39/20, м.Димитров Донецької області належить позивачу на підставі Договору купівлі-продажу квартир від 13.11.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстраційний № 6474 (а.с.6-8). Згідно довідки ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 04.03.2015р., відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] з 13.03.2013р. по теперішній час (а.с.9). Згідно Акту ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 05.03.2015р., відповідач не мешкає за адресою: м-н «Молодіжний», 39/20, м.Димитров Донецької області з 2013р. по теперішній час (а.с.10). Згідно довідок квартальної та виконкому Димитровської міської ради від 31.03.2015р., відповідач не мешкає за адресою: вул.Белинського, 89, м.Димитров Донецької області (а.с.22, 24). Згідно довідки Управління комунальної власності від 31.03.2015р., відповідач станом на 30.03.2015р. не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у виконкомі Димитровської міської ради (а.с.23). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що відповідач взагалі не мешкав у спірній квартирі з моменту реєстрації, тобто більше 1 року. Поважних причин непроживання відповідача за адресою: м-н «Молодіжний», 39/20, м.Димитров Донецької області, не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Оскільки сторони по справі разом мешкали та вели спільне господарство з 2005р., то суд вважає відповідача членом сімї позивача і тому доводи представника відповідача, що відповідач не є членом сімї позивача та що до цих правовідносин не може застосовуватися ст.405 ЦК України, не ґрунтуються на Законі. Також суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання. Таким чином само рішення суду є підставою для зняття фізичної особи з реєстрації і додаткові вимоги з приводу зняття фізичної особи з реєстрації, є зайвими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial