Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вищезазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що позивач та відповідач уклали кредитний договір № KRK0GK00150977. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 32324,00 доларів США строком до 17.09.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки № KRK0GK00150977. Згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 37,80 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 20.10.2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 37,80 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк». Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши в інших судових засіданнях представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 19 вересня 2007 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приват Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № KRK0GK00150977. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 32324,00 доларів США строком до 17.09.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. (а.с.6-7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки № KRK0GK00150977 (а.с. 8-10), згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 37,80 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, позивач звертався до суду із позовом по звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.11-13). Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст. 33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволенними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням. У відповідності до п.43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки; протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно листа Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 01.10.2014р. №8/35-3146, що знаходиться в матеріалах цивільної справи № 216/7703/13-ц, не можливо визначити осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС в Дніпропетровській області від 26.05.2015 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], отже, не є зареєстрованим у будинку, що є предметом іпотеки. Крім того, з Акту про відсутність мешканців від 13 січня 2016 року, засвідченого головою квартального комітету №8, вбачається, що у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та інші мешканці відсутні, житловий будинок зачинено і відсутні ознаки проживання фізичних осіб. Земельна ділянка навколо зазначеного володіння перебуває у занедбаному стан. Зі слів сусідів господар не з'являється за вказаною адресою протягом року. Отже, позовні вимоги щодо виселення Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], на думку суду є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи не надано жодного доказу порушення прав Позивача з боку зазначених осіб. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» є незаконними, необґрунтованими, взагалі недоведеними, а отже не підлягають задоволенню, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed