Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за централізоване опалення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що КП «Добро» Добропільської міської ради надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення житлового приміщення за адресою: Донецька область, м.Добропілля, вул.Луганського, 23/32, споживачем яких є [PERSON] Останній має заборгованість по сплаті вказаних послуг, яка за період з 01.10.2016 року по 01.12.2018 року станом на 01.01.2019 складає суму в розмірі 4495,72 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, у звязку з простроченням [PERSON] грошового зобовязання, просить стягнути з останнього суму інфляційної складової боргу в розмірі 521,82 грн. та 3 % річних за прострочення платежів в розмірі 157,04 грн.. Також позивач просить відшкодувати понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що підтримує заявлений позов, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач належним чином був повідомлений. Причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі. Будь-яких клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не зявився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Між сторонами виник спір стосовно надання послуг з централізованого опалення. З копії договору №1/7847 від 27.06.2018 року, який укладено між Комунальним підприємством «Добро» Добропільської міської ради та [PERSON] про надання послуг з централізованого опалення вбачається, що КП «Добро» Добропільської міської ради зобовязалось надавати послуги з централізованого опалення за адресою: м.Добропілля, вул.Луганського, 23/32, а споживач [PERSON] зобовязався своєчасно оплачувати надані послуги (а.с.9-10). З розділу 9 вказаного договору також, вбачається, що даний договір набирає чинності з 14.10.2016 року і діє до 31.12.2018 року, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. В той же час, щодо набрання вказаним договором чинності, суд зазначає таке. Відповідно до ст..631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, враховуючи вищевказані норми цивільного законодавства вбачається, що договір про надання послуг з централізованого опалення №1/7847 від 27.06.2018 року, який укладений між КП «Добро» Добропільської міської ради та [PERSON], набрав чинності з моменту його підписання, а саме з 27.06.2018 року. Але зі змісту вказаного договору вбачається, що укладений між сторонами договір №1/7847 від 27.06.2018 року набирає чинності з 14.10.2016 року (п.9.1 вказаного договору, а.с.9), що суперечить нормам ст.631 ЦК України. Зі змісту вказаного договору №1/7847 від 27.06.2018 року не вбачається, що укладаючи даний договір сторони узгодили, що він застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме до відносин, які між ними існували в період з 14.10.2016 року по 27.06.2018 року. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним(ст..203 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст..202 ЦК України). Приймаючи до уваги викладене, суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу, надану копію договору, який на думку позивача підтверджує його право вимоги про стягнення грошової заборгованості за надані ним послуги боржнику за період з 14.10.2016 року по 27.06.2018 року. При цьому, згідно відповіді на запит про інформацію з відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №16-19/130 від 01.02.2019 року вбачається, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] з 02.02.2012 року (а.с.33). Таким чином судом встановлено, що відповідач споживав послуг з централізованого опалення, які надаються позивачем за адресою м.Добропілля, вул.Луганського, 23/32, в період з 01.10.2016 року по 01.12.2018 року. В судовому засіданні встановлено, що квартира, за адресою якої позивачем надаються послуги з централізованого опалення, розташована в багатоквартирному будинку, який приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд при розгляді даної справи враховує, що споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що КП «Добро» Добропільської міської ради є юридичною особою, яке створено Добропільською міськрадою з метою задоволення потреб громади у наданні якісних послуг з постачання теплової енергії. Вказане підприємство діє на підставі Статуту, затвердженого Рішенням Добропільської міської ради №7/8-38 від 20.04.2016 року (а.с.20-26,16) та на підставі виданих ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1554 від 15.09.2016 року (а.с.18). КП «Добро» з жовтня 2016 року по теперішній час, здійснює постачання теплової енергії фізичним особам\~споживачам послуг, в тому числі і відповідачеві з 01.10.2016 року, згідно тарифів, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 року (зі змінами) для субєкта господарювання, який є виконавцем послуг - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», що підтверджується рішеннями Добропільської міськради «Про надання дозволу щодо тимчасового використання тарифів на послуги з централізованого опалення» №7/16-33 від 21.10.2016 року, № 7/17-34 від 16.11.2016 року, № 7/22-32 від 15.02.2017 року (а.с.13-15). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (а.с.8) вбачається, що позивачем на імя відповідача, відкритий особовий № 2635. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем оплата за надані позивачем послуги, за адресою м.Добропілля, вул.Луганського, 23/32, здійснювалась не в повному обсязі. Розрахунком підтверджується, що оплата за надані послуги не надходила. Внаслідок не оплати за надані послуги у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги за період з 01.10.2016 року по 01.05.2017 року та з 01.10.2017 року по 01.05.2018 року, яка станом на 01.01.2019 року складає 4495,72 грн. Вказаний розрахунок заборгованості (а.с.8), суд вважає правильним. Аналізуючи досліджені в засіданні докази, суд вважає, що сума боргу відповідача за надані послуги з центрального опалення є доведеною в частині періоду з 01.10.2016 року по 01.05.2017 року та з 01.10.2017 року по 01.05.2018 року. Доказів неправильності проведеного розрахунку відповідачем суду не надано. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення, позивач просив застосувати частину 2 статті 625 ЦК України та стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості . Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобовязань по сплаті заборгованості за\~надані послуги\~з централізованого\~опалення в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у договорі про надання послуг з централізованого опалення строку оплати спожитих послуг. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості в розмірі, вказаному в позовних вимогах. На підтвердження вказаних в позові сум, позивачем були надані розрахунок інфляційного нарахування на суму боргу та розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу (а.с.70-71). Розрахунок позивача 3% річних від простроченої суми боргу відповідача суд вважає вірним (а.с.71). В той же час, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої позивачем суми інфляції на суму існуючої заборгованості, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок, який викладений розрахунку(а.с.70) є не правильним виходячи з такого. Сума інфляційних визначається за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо грошове зобовязання набуло статусу простроченого з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то воно індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця, то розрахунок розпочинається з наступного місяця. Аналогічно,\~якщо заборгованість\~погашається з\~1-го\~по 15-й\~день відповідного\~місяця,\~то інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця то з урахуванням цього місяця.

Outcome: partial