Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба в справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що з 28.09.2012 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 01.06.2016 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку. Вказує, що сторони не досягли згоди з приводу місця проживання дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до Служби у справах дітей із відповідною заявою, за результатами розгляду якої остання рекомендувала досягнути домовленості між собою. Позивач працює на посаді молодшого інспектора відділу охорони в Білоцерківській виправній колонії №35, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Зазначає, що з лютого 2019 року по теперішній час син проживає та зареєстрований за адресою проживання позивача в однокімнатній квартирі. Дитина прихильна до батька та в свої майже сім років виявила бажання проживати з позивачем. Вказує, що відповідачка з червня 2018 року по жовтень 2018 року перебувала в Польщі, а дитина проживала разом з позивачем. По поверненню, відповідачка стала проживати зі своїм співмешканцем на орендованій квартирі. Власного житла та постійного доходу відповідачка не має. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визначити місцем проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . 16.09.2019 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення місця проживання дитини, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування вимог вказала, що дійсно з кінця жовтня 2018 року з відповідачем проживають окремо. Зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє неправомірні дії стосовно неї та її малолітнього сина. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з матір`ю, а не з батьком. На даний час вона працює, робочий день триває з 9 год. до 17 год., а тому має можливість проводити дитину до школи, займатися її вихованням, виходити на прогулянки. Також, оскільки вона має стабільний дохід, має можливість забезпечити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Крім того, позивачка вказує, що проживає у комфортабельній двокімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Зазначає, що шкідливих звичок не має, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. А тому, просить суд, визначити постійне місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю в квартирі [ADDRESS] ; встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] : першої та третьої суботи, кожного календарного місяця, починаючи від 9 год до 18 год; другої та четвертої неділі, кожного календарного місяця, починаючи з 9 год до 18 год. Ухвалою суду від 20.09.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.11.2019 року зустрічна позовна заява [PERSON] об`єднана з первісною позовною заявою. Ухвалою суду від 11.12.2019 року закрито підготовче судове засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали в повному обсязі надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили зустрічний позов задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання свого представника не направила, направила клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, при винесенні рішення просила керуватися інтересами дитини. З`ясувавши думку сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає первісну позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а зустрічну позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає. Так, судом встановлено, що сторони з 28.09.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року було розірвано, що підтверджується відповідним рішенням /а.с. 8/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 7/. Як пояснив позивач за первісним позовом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та малолітній [PERSON] фактично проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , що також підтверджується актом про фактично проживаючих осіб від 16.07.2019 року, складеним КП БМР МСЗ. Крім того, в акті зазначено, що тимчасово відсутні із числа зареєстрованих з 01.12.2018 року - [PERSON] /а.с. 11/. Даний факт сторонами не заперечується. Позивач за первісним позовом [PERSON] працює в Білоцерківській виправній колонії №35 на посаді молодшого інспектора відділу охорони, дохід за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року за виключенням аліментів склав 48 363,71 гривень /а.с. 9/, позитивно характеризується за місцем роботи та згідно характеристики зі школи /а.с.24-25/. Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Давидюк О.А. від 11.01.2019 року, відкрито виконавче провадження №ВП 58029521 з примусового виконання виконавчого листа №357/4488/16-ц, 6/357/114/18 виданий 15.05.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 20/. 21.11.2018 р. позивач за первісним позовом звертався до у Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області щодо вирішення спору між ним та колишньою дружиною про визначення місця проживання сина, за результати розгляду якої комісією рекомендовано батькам досягнути домовленості між собою про участь батьків у вихованні сина /а.с. 14/. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.12.2018 року, складеними Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради, встановлено, що за місцем фактичного проживання дитини позивачем за первісним позовом [PERSON] створені всі належні умови для життя дитини /а.с. 12/. За вимогами зустрічного позову [PERSON] просить визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею за місцем її проживання по [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.12.2018 року, складеними Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрації за згодою власника, без укладення договору оренди, [PERSON] - співмешканець матері, [PERSON] та її малолітній син [PERSON] . За даною адресою створені всі належні умови для життя дитини. У вказаному житлі [PERSON] проживає разом із співмешканцем, за згодою власників, без укладення договору оренди. Заперечуючи проти доводів позивача за первісним позовом, відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом надала довідку ДНЗ №35 «Вербиченька» від 06.09.2019 року №106/01-04 про те, що [PERSON] , 31.10.2012 року дійсно відвідує садок, психолого-педагогічну характеристику на вихованця групи №8 навчального закладу комбінованого типу (ясла-садок) №35 «Вербиченька» від 11.03.2019 року №25/01-04, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує садок з вересня 2015 року, за весь період відвідування дитячого садка на батьківських зборах, дитячих ранках та святах була присутня лише мати, наразі батьки приводять і забирають хлопчика по домовленості; та довідку від 11.07.2019 року №б/н про те, що дитина [PERSON] починаючи з 01.12.2018 року систематично відвідував спортивну секцію з рукопашного бою та фріфайту, з ініціативи батька [PERSON] припинив відвідування спортивної секції з 29.01.2019 року /а.с. 42,44, 47, 62/. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] працює в ТОВ «Київхліб» з 08.01.2019 року на посаді представник торговельний, дохід за останні 6 місяців склав 54 868,67 гривень. Також, в матеріалах зустрічної позовної заяви міститься розрахунок заборгованості від 06 лютого 2019 року №140, за яким, станом на 01 лютого 2019 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 34 843,39 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року звільнено [PERSON] від сплати вказаної заборгованості по аліментам, які стягуються на сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом у справі №357/4488/16-ц, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 15 травня 2018 року, в сумі 34 843,39 грн. 21.07.2019 р, 06.08.2019 р., 12.09.2019 р., відповідачка за первісним позовом зверталась до органів поліції із заявами щодо чинення перешкод з боку [PERSON] у спілкуванні з дитиною /а.с.50-53/. За результатами проведення перевірок за зверненнями [PERSON] , у висновках правоохоронних органів зазначалося про закінчення перевірки по факту звернення [PERSON] та рекомендовано для вирішення спірних питань з колишнім чоловіком, тощо, звернутися до суду /а.с.54-60/. Предметом спірних правовідносин у цій праві є визначення місця проживання дитини за первісним та зустрічним позовами. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим, суд приймаючи рішення у справі враховує рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 19.11.2019 р. № 824, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] /а.с. 104/ Крім того, у зв`язку з розглядом даного спору з малолітнім [PERSON] була проведена психологічна діагностично-корекційна та розвивальна робота в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Згідно з висновками практичного психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» О.А. Росохач, затвердженим керівником закладу 04.11.2019 року: «За мамою [PERSON] дуже скучив, але говорить, що хоче жити з батьком. Тести показують, що поряд з батьком хлопець почуває себе більш впевнено і захищено». Наведене підтверджується висновком психолога щодо психічного обстеження в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» [PERSON] , [INFO] . /а.с. 134/. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є вчителем малолітнього [PERSON] , пояснила, що сторони піклуються та займаються дитиною, мама [PERSON] приводить сина в садок, однак забирає з садка дуже рідко. Зазначає, що побачивши батька [PERSON] радіючи біжить до нього. В судовому засідання також було допитано свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача за первісним позовом, яка також пояснила, що [PERSON] виявляє більшу прихильність до свого батька, оскільки [PERSON] хороший батько і належно займається вихованням дитини. [PERSON] набагато краще буде проживати з батьком, що підтверджує і сам син. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , яка є близькою подругою відповідачки за первісним позовом, та яка пояснила, що малолітній [PERSON] не отримує належного догляду батька, а тому вважає, що дитині краще буде проживати з матір`ю, оскільки вони є непослідовними, викликані негативним ставленням до [PERSON] та суперечать встановленим обставинам по справі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, вказано про необхідність відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved