Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує наступним: 04 травня 2018 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити 500 доларів США. Враховуючи те, що він добре знав відповідача та у нього на той час була така сума грошей, він погодився позичити йому 500 доларів США, що на день написання позовної заяви за офіційним курсом НБУ становить 13000 грн., за умови повернення йому зазначеної суми в строк 6 місяців, тобто до 04 листопада 2018 року. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка, з якої випливає, що [PERSON] взяв у нього в борг 500 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 06 листопада 2018 року. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Окрім цього, вказує, що відповідачем не сплачувались і проценти за користування позикою. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути йому гроші, однак останній кошти не повернув, що змушує його звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь: несплачену суму боргу за розпискою від 04 травня 2018 року у розмірі 500 доларів США, що на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ складає 13000 гривень; суму процентів за розпискою від 04 травня 2018 року в розмірі 1256 гривень 55 копійок; суму витрат від інфляції за розпискою від 04 травня 2018 року в розмірі 1584 грн., 3% річних за розпискою від 04 травня 2018 року в розмірі 243 грн. 15 коп. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3150 грн., Стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Вовк Е.П. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Письмового відзиву на позов не подав. Причини неявки суду не повідомив. Виклики в судове засідання були направлені відповідачу за адресою, згідно відомостей Центру надання адміністративних послуг Ямпільської міської ради за зареєстрованим місцем проживання та за фактичним місцезнаходженням відповідача. Які повернулися до суду з відміткою «повернено проживає в м. Ямпіль» та «відмова одержувача». Відповідно до вимог ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача. З показів свідка [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що до нього звертався [PERSON] з проханням позичити кошти, однак у нього не було відповідної суми. Йому відомо, що відповідач звернувся до [PERSON] та отримав в позику 500 доларів США, про що написав розписку. Кошти в обумовлений строк не повернув та відтягував з їх поверненням. Заяви, клопотання: заява про виклик свідків, заява позивача про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність, заява представника позивача про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: 30 травня 2019 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 14 червня 2019 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. 09 серпня 2019 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що 04 травня 2018 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) написали розписку про передачу від позикодавця позичальнику у борг 500 (п`ятсот) доларів США під 10 відсотків місячних нарахувань, які позичальник зобов`язується повернути у строк до шести місяців, що підтверджується копією розписки, яка міститься у справі. Оригінал розписки було оглянуто в судовому засіданні (а.с.7). У борговій розписці від 04 травня 2018 року вказані: сторони зобов`язання, сума грошей, яку позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю; відсотки за користування позикою; дата складання боргової розписки; строк повернення боргу; особистий підпис позичальника. З інформації НБУ щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти від 21 травня 2019 року встановлено, що станом на 21 травня 2019 року курс 100 доларів США становить 2620 грн. 29 коп. (а.с.8). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених ЦПК України. Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з нормою ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до норм ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони». Враховуючи вищевикладене, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Розписка свідчить про укладення 04 травня 2018 року договору позики між позивачем та відповідачем, відповідно до якого відповідач отримав в борг 500 доларів США під 10 відсотків місячних нарахувань, які він зобов`язувався повернути в строк шість місяців. Факт передачі грошей відповідачу підтверджується наявною у позивача розпискою з підписом [PERSON] , оригінал якої було надано в судовому засіданні для ознайомлення та показами свідка. Доказів, які спростовують ці обставини відповідачем до справи не надано. Частина друга ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Зазначення у борговій розписці суми позики у доларах США узгоджується з зазначеною нормою. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-1672цс16 від 21.12.2016. Відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 21 травня 2019 року (день звернення до суду позивача) (100 доларів США = 2620 грн. 29 коп.) 500 доларів США = 13 101 грн. 30 коп. Однак позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь несплачений борг у сумі 13000 гривень.

Outcome: approved