Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, скасування реєстрації, вказуючи, що він в 1981 р. зареєстрував шлюб із [PERSON], який був розірваний 12.07.2006 р. В період їх шлюбу за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартири [ADDRESS], які є спільною сумісною власністю подружжя. 09.06.2010 р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та з [PERSON] - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. При оформленні зазначених договорів [PERSON] надала заяву про те, що вона у шлюбі не перебуває, проте в цій заяві не зазначала, що майно, яке відчуджується, не є спільною сумісною власністю. 21.09.2010 г. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 17.11.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вважає, що договір від 17.11.2011 р., який не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, був укладений у зв'язку з тим, що 11.11.2011 р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання зазначених вище договорів недійсними, є фіктивним, укладений без наміру створення юридичних наслідків та є зловмисною домовленістю [PERSON] з [PERSON] Позивач не надавав своєї письмової згоди на реалізацію квартир [PERSON], яка на порушення ст.369 ЦК України, самостійно розпорядилась майном, яке знаходилось у спільній сумісній власності. Також вважає, що оскаржуваними договорами було порушено його право як співвласника спірного майна на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, посилаючись на ст.362 ЦК України. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 р. за ним визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Просить ( з врахуванням уточнень) визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.06.2010 р., укладений між [PERSON]та [PERSON], купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.06.2010 р., укладений між [PERSON]та [PERSON], купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.06.2010 р., укладений між [PERSON] та [PERSON]; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]; повернути сторони до первісного стану шляхом повернення [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та за [PERSON] на кв. [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що про укладання оскаржуваних угод вона свого колишнього чоловіка - позивача [PERSON] не повідомляла, оскільки її запевнили, що після повернення нею боргу вона отримає квартири назад у власність. Про укладання угод [PERSON] стало відомо в кінці січня 2011 р. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що при купівлі квартири [ADDRESS] у [PERSON] останній повідомив йому, що в ній мешкають колишні власники, і відповідач мав намір вирішити це питання у судовому порядку. Квартиру перед купівлею він не оглядав, оскільки планував капітальний ремонт житла, тому його стан не мав для нього значення. Купівля була вчинена за 22000 доларів США, проте у договорі вони зазначили меншу суму. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що [PERSON] сплатив [PERSON] 200 000 грн. за квартиру [ADDRESS] та є добросовісним набувачем. Про те, що в квартирі [ADDRESS] мешкають інші особи, продавець йому не повідомив (а.с.158). Представник третьої особи Харківського МУЮ - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, зокрема, що скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності можливо лише на підставі рішення адміністративного суду (а.с.202). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про наступне. В судовому засіданні встановлено, що 09.06.2010 р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та з [PERSON] - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 21.09.2010 г. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 17.11.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказані обставини сторонами визнані і не оспорюються. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 р. договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] та договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] - визнані недійсними, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.86). Згідно ч.1 ст.362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та за інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Враховуючи, що позивач є власником 1/2 частини спірного майна, проте [PERSON], на порушення вимог ч.2 ст.362 ЦК України, не повідомила його письмово про намір продати свою частку, суд вважає обгрунтованими доводи позивача про порушення його переважного права на купівлю частки іншого співвласника, у зв'язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, визнаючи недійсними договір купівлі-продажу інших, не належних [PERSON], 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 09.06. 2010 р. між [PERSON] та [PERSON], і договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 09.06.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] При цьому суд зазначає, що визнання недійсним первісного договору купівлі-продажу є підставою для визнання недійсними усіх наступних договорів відчудження спірного майна. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє, оскільки позивач, вимагаючи повернення спірного майна у власність [PERSON], не має права на звернення в її інтересах, тобто обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права. Вимоги щодо скасування державної реєстрації є також неправомірними, оскільки орган державної реєстрації безпосередньо права позивача не порушував. Враховуючи, що вимог про переведення на позивача прав та обов'язків покупця - не заявлено, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: approved