Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 46745,49 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що дані кошти були виплачені позивачем за рішеннями суду. Проте в подаль-шому дані рішення були скасовані. Таким чином позивач вважає, що підстава для перерахування грошових коштів [PERSON] у розмірі 46745,49 грн. відпала, і відповідач на теперішній час зберігає в себе ці кошти без достатньої правової підстави. На письмову вимогу позивача відповідач надіслав відповідь електронною поштою, з якої вбачається, що він відмовляється повер-нути позивачу отримані ним кошти. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду за захистом свого порушеного май-нового права. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 серпня 2017 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» грошові кошти в сумі 1000,00 грн. та понесені судові витрати в сумі 29,48 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. При ухваленні рішення суд виходив з того, що сплачені позивачем відповідачеві грошові кошти у розмірі 45745,49 грн. це платежі, що прирівняні до заробітної плати. У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦПК України, заборонено поворот виконання рішення у справах, зокрема, про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з тру-дових правовідносин. А тому дані платежі не підлягають поверненню. Разом з тим, мора-льна шкода підлягає поверненню, оскільки дійсно ці кошти не відносяться до заробітної плати і платежів прирівняних до неї. На вказане рішення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 серпня 2017 року в частині відмови у стягненні безпідставно набутих коштів у розмірі 45 745,49 грн. та судового збору у розмірі 1348,52 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягненні безпідставно набутих коштів у розмірі 45 745,49 грн. та судового збору у розмірі 1348,52 грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що не погоджується з тим, що суми середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати є платежами, що прирівняні до заробітної плати та наголошує, що це є лише компе-нсаційна виплата. Крім того не підлягає застосуванню рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, адже суми середнього заробітку були нара-ховані у період, коли трудові відносини між сторонами вже були припинені. Представник позивача посилається на п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної пла-ти, відповідно до якого суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці. Тобто не є заробітною платою і не є пла-тежами, які прирівнюються до неї. Суд першої інстанції застосував до вимоги про повернення неправомірно набутої суми моральної шкоди ст. 1212 ЦК України, таким чином визнавши, що підстава набуття такої грошової суми відпала, проте чомусь не застосував цю норму так само до інших без-підставно отриманих відповідачем платежів. Позивач у даній справі і не повинен був доводити факт виплати відповідачу коштів на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях, наданих відповідачем, адже такі факти повинні встановлюватися при розгляді питання про поворот виконання рішення та особливостей такого повороту в окремих категоріях справ, про розгляд якого позивачем не було заявлено. Також на вказане рішення подав апеляційну скаргу [PERSON], в якій просив рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОКП «Донецьктеплоко-муненерго» відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що в ході судового розгляду не було встановлено, що кошти були сплачені [PERSON] внаслідок його недобросовісних дій, оскільки дані виплати входять до системи оплати праці згідно з умо-вами трудового договору, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», то будь-яких підстав, визначених законом, для стягнення як безпідставно набутих, судом першої інстанції не було встановлено. Питання про повернення коштів у порядку, передбаченому ст.ст. 380-382 ЦК Украї-ни позивачем не було заявлено. Відповідач зазначає, що питання із відновлення майнового стану особи, яка випла-тила кошти за скасованим рішенням, врегульовано процесуальним законом. А отже пи-тання повернення [PERSON] всього одержаного за скасованим рішенням суду необхідно вирішувати в порядку повороту виконання судового рішення. Посилання позивача на скасовані рішення як на підставу задоволення своїх вимог на підставі ст. 1212 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки грошові кошти не є безпідставно набутим майном, а отримані внаслідок правовідносин, що регулюються спеціальним законодавчим актом КЗпП України. Проте доказів про зазначення [PERSON] неправдивої інформації, на підс-таві якої були ухвалені судові рішення, позивачем не було надано. І в даному випадку поворот виконання рішення суду не допускається, адже це є справа про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають із трудових пра-вовідносин у відповідності до ст. 382 ЦПК України. Отже коли особа добросовісно одержувала певні виплати за скасованим рішенням суду, то вона не повинна повертати ці кошти чи надміру одержані кошти. З набранням законної сили новим судовим рішенням вона лише втрачає право на одержання подаль-ших виплат або зберігає це право щодо виплат у меншому розмірі. Представник позивача наполягала на задоволенні апеляційної скарги підприємства. У задоволенні апеляційної скарги відповідача просила відмовити. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечу-вала, просила задовольнити апеляційну скаргу відповідача. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апе-ляційний суд вважає, що скарги задоволенню не підлягають, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду від 11 лютого 2015 року по цивільній справі № 219/5690/14-ц позовні вимоги [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Донецьктепло-комуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикори-стану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання заяви про відпустку без збереження заробі-тної плати недійсною задоволені частково. Стягнуто з Обласного комунального підпри-ємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 17095,78 грн., стягнуто з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8132,04грн. та заробітну плату за жовтень 2014р. у розмірі 609,76грн., стягнуто з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25837,58 грн. без урахування прибуткового податку та інших обовязкових платежів. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» відхилено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року змінено в частині право-вого обґрунтування задоволення позовних вимог [PERSON] до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25837,58 грн. без урахування прибуткового податку та інших обовязкових платежів. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до копії постанови державного виконавця Василенко В.О. від 04 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47110655 по примусовому стягненню з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь [PERSON] грошових коштів стяг-нутих на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду від 11 лютого 2015 року (а.с. 12). Згідно до копії постанови державного виконавця Василенко В.О. від 25 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48836651 по примусовому стягненню з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на корить [PERSON] грошових коштів на підс-таві виконавчого листа, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 23 червня 2015 року на суму 1127 грн. (а.с. 13). З копії постанови державного виконавця Василенко В.О. від 25 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49719488 по примусовому стягненню з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на корить [PERSON] грошових коштів на підставі виконавчого листа, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 23 червня 2015 року на суму 20907,91 грн. (а.с. 14). З копій платіжних доручень: (а.с. 9-11) № 2649 від 22 червня 2015 року вбачається, що позивач перерахував на імя відповідача 25837,58 грн. на виконання постанови відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 04.04.2015 (ВП № 47110655, рішення Артемівського міськрайонного суду по справі № 219/5690/2014-ц), за № 2349 від 13 листопада 2015 року на суму 1127,24 грн., за № 239 від 18 січня 2016 року на суму 19780,67 грн.; за № 3065 від 03 грудня 2015 року 220,39 грн.; за № 391 від 22 січня 2016 року 2184,05 грн. (а.с. 15-16). Відповідно до копії постанови Верховного Суду України від 11 травня 2016 року (а.с. 17-22) заява обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» за-доволена частково. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого су-ду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року в час-тині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення се-реднього заробітку за час затримки розрахунку скасовано й ухвалено нове рішення. У по-зові [PERSON] до обласного комунального підприємства «До-нецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Згідно копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2016 року (а.с. 23-24) заява обласного комунального підприємства «Донецьктепло-комуненерго» про перегляд судового рішення по цивільній справі № 219/3802/2015-ц, 2/219/3802/2015 за нововиявленими обставинами задоволена. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року по цивільній справі № 219/3802/2015-ц, 2/219/3802/2015 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до обласного комунального підпри-ємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовлено у повному обсязі. З копії листа заступника генерального директора з правових питань ОКП «Донецьк-теплокомуненерго» на імя [PERSON] від 01 червня 2016 року (а.с. 25-27) вбача-ється, що останньому повідомляється про те, що він повинен повернути у 7-денний термін з моменту отримання даного листа перераховані кошти у розмірі 25837,58 грн. В іншому випадку, у разі не перерахування у вищезазначений термін грошей, обласне ко-мунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звертатиметься до суду з позовом про стягнення суми у примусовому порядку з нарахуванням штрафних санкцій з моменту прострочення повернення. Відповідно до копії листа заступника генерального директора з правових питань ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на імя [PERSON] від 07 вересня 2016 року (а.с. 28-30) вбачається, що останній повідомляється про те, що він повинен повернути у 7-денний термін з моменту отримання даного листа перераховані кошти у розмірі 20907,91 грн. В іншому випадку, у разі не перерахування у вищезазначений термін грошей, облас-не комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звертатиметься до суду з позо-вом про стягнення суми у примусовому порядку з нарахуванням штрафних санкцій з мо-менту прострочення повернення. Згідно копії листа представника [PERSON] [PERSON] від 13 черв-ня 2016 року (а.с. 31-32) керівництво обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» повідомляється про те, що жодного зобовязання щодо повернення будь-яких коштів підприємству за договором, іншим правочином не встановлено. Жодні підстави з боку підприємства стосовно вимоги про виконання неіснуючих зобовязань, які б ґрунтувались на нормах чинного законодавства України відсутні. Згідно копії статуту у новій редакції обласного комунального підприємства «Доне-цьктеплокомуненерго», затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 08 грудня 2006 року (а.с. 33-43) підприємство є юридичною особою, права і обовязки якої набуває з дня його державної реєстрації. Підприємство має самостійний баланс, по-точний, валютний та інші рахунки в банківських установах, печатку зі своїм найменуван-ням, штамп і фірмовий бланк. Підприємство може мати товарний знак (логотип), що ре-єструється відповідно до чинного законодавства. Підприємство є самостійним господар-ським субєктом, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обовязки, бути позивачем та відповідачем в судових органах, укладати угоди. Відповідно до копії постанови Верховного суду України від 12 квітня 2017 року (а.с. 112-113) у задоволені заяви обласного комунального підприємства «Донецьктеплокому-ненерго» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивіль-них і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року відмовлено. Відповідно до положень ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення по справі суд вирішує різні питання, в тому числі й питання, яка правова норма підлягає застосу-ванню до цих правовідносин. Судом першої інстанції зроблений вірний висновок, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, які були перелічені відповідачу при вико-нанні судового рішення. Тобто правовою підставою отримання відповідачем грошей було судове рішення, що набрало законної сили. Таким чином, застосування ст.ст.1212-1215 ЦК України, в яких йдеться про набуття майна без достатньої правової підстави не відповідає правовідносинам по справі, бо на час отримання грошей така правова підстава існувала. Враховуючи, що прававова підстава стягнення грошей відпала (рішення суду скасо-ване, на підставі якого гроші були стягнуті), йдеться про поворот виконання рішення. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалене рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Щодо відмови у стягненні заробітної плати та компенсації за затримку в її виплаті, судом першої інстанції у рішенні надано належний аналіз діючого законодавстся, з яким погоджується й колегія суддів. Щодо стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 1000 грн., суд першої інста-нції прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки дійсно ці кошти не відносяться до заробітної плати і платежів прирівняних до неї, а у розумінні статті 23 ЦК України є грошовим відшкодуванням за моральну шкоду, спричинену яки-мось правопорушенням, при цьому оцінюється глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступе-ня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення і тому у відповідності до вимог статті 1212 ЦК України підляга-ють поверненню позивачу. Але з такими висновками колегія суддів не може погодитись. Відшкодування моральної шкоди у торудовому спорі здійснбється на підставі ст.237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто відшкодування моральної шкоди у трудовому спорі випливають з трудових правовідносин, відповідно до ч.2 ст.382 ЦПК України, поворот виконання рішення не допускається. Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню. Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції. Згідно з п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправи-льне застосування норм матеріального або процесуального права. Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що суми, нарховані праців-никам за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою і не є платежа-ми, які прирівнюються до неї, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 07 листо-пада 2012 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з роз-гляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2011 року, аналізуючи норми ст. 2 Закону України Про оплату праці й ст. 117 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю правовою природою є трудови-ми, а не цивільними чи господарськими. За своєю суттю середній заробіток за час затрим-ки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконан-ня грошового зобовязання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Проаналізувавши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку суд першої інстанції прийшов до висновку, що добровільність виконання ОКП «Донецьктеп-локомуненерго» судового зобов'язання в частині нарахування та виплати [PERSON] середнього заробітку за увесь визначений судом період затримки розрахунку при звільненні, яке в подальшому було скасоване рішеннями Верховного Суду України, не змінює правомірності набуття цих коштів відповідачем. З даним висновком погоджується і колегія суддів та зазначає також, що вирішення заявлених вимог в порядку повороту виконання рішення у звязку з їх формальною відпо-відністю, передбаченою ч. 1 ст. 381 ЦПК України, вимозі сторони у справі про повернення стягненого з нього за скасованим судовим рішенням, є також неможливим згідно застереженої ч. 2 ст. 382 ЦПК України загальної заборони повороту виконання у справах, зокрема, про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, виключення щодо чого можливе лише у випадку, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, обставин чого в даному конкретному випадку не встановлено, а позивачем не надано ніяких доказів про вчинення відповідачем зловживань (недобросовісності), що призвели до безпідставної виплати йому суми середнього заробітку, або рахункової помилки з боку особи, яка провела виплату. Таким чином сплачені [PERSON] кошти (середній заробіток за час затрим-ки розрахунку при звільнені) не підлягають поверненню ні у якості безпідставно набутих особою коштів, ні у порядку повороту виконання рішення суду. Також ще раз слід зауважити, що Конституційний суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року за № 8-рп/2013 чітко розяснив, що під заробітною платою, що нале-жить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодек-су, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отри-мання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування та-ких виплат. Таким чином колегія суддів погоджується, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача в розмірі 45745,49 грн. не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. Таким чином доводи апеляційної скарги представника позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Outcome: dismissed