Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 15 квітня 2008 року [PERSON] уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримала картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 13900 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 31.08.2014 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 24954 гривні 04 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 13620 гривень 53 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8590 гривень 20 копійок; заборгованість з комісії за користуванням кредитом у розмірі 1078 гривень 83 копійки; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 гривень та штрафу (процентної частини) у розмірі 1164 гривні 48 копійок. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 24954 гривні 04 копійки, а також судові витрати у розмірі 249 гривень 54 копійки. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім цього в своєму клопотанні зазначив, що в разі неявки відповідача по справі не заперечує проти постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду клопотання в якому просив розглянути дану справу за його відсутності та за відсутності його довірителя. Також в своєму клопотанні зазначив, що позивачем станом на день розгляду справи не виконані приписи ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.07.2015 року про витребування доказів, а тому не має можливості призначити по справі почеркознавчу експертизу за відсутності оригіналів документів. Також зазначив, що матеріали справи не містять жодного належного доказу існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем по справі. Тому просив провести розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. На підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору, позивачем надана Заява позичальника б/н від 15.04.2008 року, за змістом якої [PERSON] просила Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», надати їй кредит у розмірі 13900 гривень з процентною ставкою, розмір якої становить 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та висловила свою згоду з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами, які разом з вказаною заявою складають вищевказаний договір. Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів укладання з відповідачем [PERSON], як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 15.04.2008 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, як то встановлено ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суду не надано. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію вищевказаної анкети-заяви, розрахунок заборгованості та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує ПАТ КБ «ПриватБанк». Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахованих відсотків та пені, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПиватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того, як зазначив представник відповідача, вказана Заява позичальника б/н від 15.04.2008 року містить виконані від імені відповідача рукописні записи, а також підпис від її імені. Відповідач та її представник в своїх запереченнях наголошували, що у вказаному документі підроблені її підписи, зверталися навіть до суду із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів на спростування обставин на які посилається відповідач. Крім того ухвалами Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.02.2015 року, 27.07.2016 року витребувалися оригінали документів, які представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не були виконані в повному обсязі. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» не надано оригінали витребуваних відповідачем та його представником документів, що підтверджують виникнення у [PERSON] зобов'язань перед банком щодо повернення грошових коштів. Інші докази на підтвердження того факту, що [PERSON] підписувала кредитний договір або отримувала кредитні кошти, позивачем не надані. За наведених обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] кредитний договір з позивачем не укладала та кредитні кошти від останнього не отримувала, отже будь-які зобов'язальні правовідносини між сторонами відсутні і позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: dismissed