Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги позивач, мотивує тим, що він, відповідач [PERSON] , яка є його колишньою дружиною, та його доньки: [PERSON] та [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] , кожному належить по ј частці даної квартири. На даний час він проживає з новою родиною в с. Нові Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області і вказаним житлом не користується. Згідно з висновком експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження від 09.09.2018 р. № 9, складеного судовим експертом Рибкіним В.П. встановлено, що дійсна ринкова вартість вищевказаної квартири станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 565 185 гривень, дійсна ринкова вартість ј частки вказаного житла станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 141 185 гривень. Просить суд припинити його право власності на ј частку квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за ј частку даної квартири в розмірі 141 185 гривень та витрати по оплаті експертизи - 3 500 гривень, а всього 144 685 гривень; визнати за [PERSON] право власності на ј частку вказаної квартири, яка належала йому; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу, відповідачу та третім особам, які є співвласниками, однак позивач з даним позовом звернувся лише до відповідача, що, на його думку, є підставою для відмови у задоволенні позову. Також вважає, що позивачем не правильно сформульовані позовні вимоги в частині визнання за відповідачем права власності на ј частку квартири, належної позивачу. В такому випадку необхідно ставити питання про збільшення частки до Ѕ та визнання за відповідачем права власності на Ѕ частку квартири або ставити питання про збільшення часток відповідача та третіх осіб, визнавати за ними право власності на ці частки і потім ставити питання про стягнення з трьох співвідповідачів відшкодування компенсації позивачу вартості його частки у квартирі. При вирішенні даного спору необхідно урахувати інтереси всіх співвласників: чи відповідає інтересам відповідача збільшення її частки у квартирі; чи бажають інші співвласники збільшення їх часток; чи зможуть вони сплатити грошову компенсацію тому співвласнику, який просить припинити його право власності на частку в квартирі і чи це буде для них надмірний тягар. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] та її представник - [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак від останньої надійшло пояснення щодо позову, в якому вона просить суд провести судове засідання, призначене на 04.03.2020 р. без її участі та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо позовних вимог пояснила, що співвласник, який бажає отримати грошову компенсацію за свою частку, повинен надати суду докази того, що інший співвласник спроможний виплатити йому компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар. Вважає, що позивач таких доказів суду не надав, а тому, на думку третьої особи, відповідач матеріально не спроможна виплатити позивачу грошову компенсацію за його частку у праві власності на спірну квартиру. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судовою повісткою, надісланою їй рекомендованим листом з повідомленням, однак лист повернувся з поштового відділення до суду з зазначенням причини невручення - «Адресат відсутній». Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність відповідача, третіх осіб, представника третьої особи [PERSON]. - [PERSON].. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, враховуючи позицію представника третьої особи [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на підставі наступного. Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та треті особи: [PERSON] , [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,6 кв.м, кожному з них належить по ј частці даної квартири, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`ектів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. № 11). У вищевказаній квартирі зареєстровані відповідач та третя особа [PERSON] , про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію). В даний час позивач проживає з новою родиною в с. Нові Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, вказаним житлом не користується, а тому звернувся до суду з позовом про припинення його права власності на ј частку зазначеної квартири та стягнення грошової компенсації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (ст. ст. 21, 24 Конституції України). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Зі змісту ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України смпіввласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України). Позивач звернувся з позовними вимогами про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації до [PERSON] , зазначивши третіми особами [PERSON] та [PERSON] , тоді як останні є також співвласниками квартири [ADDRESS] , що не відповідає вимогам ст. 364 ЦК України, яка передбачає одержання співвласником від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Позивач звернення з даним позовом лише до відповідача мотивував тим, що саме остання проживає у спірній квартирі і користується нею, але така позиція позивача на думку суду є хибною і не відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 р. у справі № 212/3089/15-ц, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (в п. 6 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів, урахувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Статтею 365 ЦК України передбачені випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем попереднього не була внесенна на депозитний рахунок суду вартість ј частки спірної квартири, відносно якої він просить суд припинити його право у спільному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд прийшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог та на його думку слід відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати в даному випадку стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed