Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди матері, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.09.2013 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Не зважаючи на те, що він проживає окремо від дитини, він приймає участь у її вихованні, виконує свої батьківські обов'язки. Має намір разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон до м. Санкт-Петербург Російської Федерації на відпочинок та оздоровлення, зустріч з рідними бабусею, дідусем та дядьком, терміном на 18 днів у період літніх канікул з 15 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Однак відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, вважає, що така позиція відповідача не узгоджена з інтересами їх сина, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, тому просив суд надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] у його супроводі до м. Санкт-Петербург Російської Федерації терміном з 15.07.2017 року по 01.08.2017 року без дозволу його матері [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові, також зазначила, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією разом з нею і дитиною виїхати за кордон до його родичів за його кошти, однак остання відмовлялась. Відповідач в останнє судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти тимчасового виїзду малолітнього [PERSON] з батьком без згоди матері до Російської Федерації на 18 днів під час літніх канікул, вважала виїзд доцільним та таким, що не буде порушувати інтереси дитини. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2003 року. [INFO] від даного шлюбу в них народилась дитина - [PERSON], актовий запис № 543, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитина проживає з матір'ю. Відповідно до копії паспортів [PERSON], який є батьком позивача та дідусем дитини, та [PERSON], який є рідним братом позивача та дядьком дитини, вони зареєстровані та проживаю в Російській Федерації в м. Санкт-Петербург. З наданих документів, вбачається, що [PERSON] забронював квитки для себе та свого сина [PERSON] на період з 14.04.2017 року по 28.07.2017 року для виїзду/в'їзду до Російської Федерації м. Санкт-Петербург. Статтею 33 Конституції України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянина України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що необхідність виїзду за кордон дитини, в першу чергу, викликана необхідністю її оздоровлення, повного та гармонійного розвитку її особистості, спілкування з близькими родичами. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а право матері на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved