Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] ,\~третя особа:\~орган опіки\~та піклування\~Синельниківської міської\~ради Дніпропетровської\~області,\~про визначення\~місця проживання\~дитини,\~обґрунтовуючи вимоги\~тим,\~що з 20 жовтня 2012 року по 8 липня 2014 року вона перебувала з відповідачем - [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду від 08 липня 2014 року № 191/1893/ 14-ц, увесь час в шлюбі та після його розірвання вони жили окремо. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився жити разом з нею. Беручи до уваги, що батько дитини проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. З 28 жовтня 2014 року, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 31.12.2017 складала 19473,53 гривень. Відповідач є злісним неплатником, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Покровського районного відділу державної виконавчої служби. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Рішенням Синельниківського міськрайонного суд від 8 липня 2014 року у справі № 191/1893/14-ц її шлюб з відповідачем було розірвано. 10 жовтня 2014 року вона знову одружилась з [PERSON] , який став батьком для її дитини, він її виховує , забезпечує усім необхідним, цікавиться її успіхами, станом здоров`я, піклується про її фізичний і духовний розвиток, і вона вважає його своїм батьком. [PERSON] бачив свого батька один раз у житті, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі ніколи не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. На протязі багатьох років [PERSON] життям сина не цікавився, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, ще і перешкоджає їй у надані і забезпеченні дитини. Вона вважає, що відповідач ігнорує навіть факт спорідненості з сином. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування її та їх дитини, а з її боку ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з ними та приймання участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. З моменту народження їх сина і по теперішній час відповідач бачив його лише два рази. Зараз дитина мешкає разом з нею, яку вона виховує самостійно та ще одну дитину від іншого чоловіка. На цей час їх син досяг десяти років та може приймати участь щодо, визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Вона не згодна із тим, щоб їх син проживав із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання сина разом з нею, його матрі`ю. Вона проживає у комфортабельній трикімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В цій квартирі також обладнана кімната для дитини, щоб [PERSON] міг мати здоровий сон, навчатися, гратися. Щодо стосунків між дитиною та її чоловіком, то вони мають добрі стосунки один з одним, і вважають одне одного сином та батьком відповідно. Таким чином, проживання сина разом з нею відповідає його інтересам. Вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі і не має ніякого бажання. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування рідного батька. Спиртними напоями вона не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Крім доданих до заяви документів,зазначені мною обставини зможуть підтвердити свідки. Просить визначити\~місце проживання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженця м.\~Синельниково,\~з [PERSON] . Позивач до початку судового засідання надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями. Третя особа до початку судового засідання надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримала та проти їх задоволення не заперечувала. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України\~передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2012 року. Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 травня 2013 року. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. В судовому засіданні встановлено, що дитина разом з матір`ю позивачем проживає з за місцем проживання матері (на даний час) \~ [ADDRESS] , без реєстрації, що підтверджується довідкою ОСББ «Піденний 183А» від 02 травня 2019 року № 5. Вихованням дитини займається тільки мати. Батько має заборгованість по сплаті аліментів за період з 13 листопада 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 19473,53 грн, а загальна сума заборгованості становить 23302,04 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 16 лютого 2018 року № 1812/13.35-47 державного виконавця Кугаєнко Ю.С. 03 жовтня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 жовтня 2015 року. Відповідно службових характеристик від 26 липня 2019 року та 20 червня 2019 року відповідно: - [PERSON] працює медичною сестрою відділення судинної хірургії клініки військової частини [NUMBER] та характеризується позитивно; - [PERSON] капітан, курсовий офіцер навчального курсу факультету зенітних ракетних військ Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та характеризується позитивно. Стаття 19 СК України\~передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20 листопада 1959 року,\~\~Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом\~статті 31 ЦК України\~малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, яка фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved