Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що відповідно до постанови господарського суду Черкаської області від 08.09.2011 року [PERSON] виконувала повноваження ліквідатора Приватного підприємства «Сталь» у справі про банкрутство № 14/5026/1665/2011. Ухвалою суду від 18 жовтня 2012 року [PERSON] усунуто від виконання обов'язків ліквідатора. Ухвалою суду від 14.05.2013 року ліквідатором позивача призначено арбітражного керуючого [PERSON]. Під час здійснення ліквідаційних заходів та аналізу фінансових документів встановлено, що Відповідачем 26 жовтня 2012р. (в період відсутності повноважень розпорядника фінансів банкрута) з рахунку [NUMBER] зняті грошові кошти в сумі 12000 гривень 00 копійок в якості «винагороди ліквідатора» із вказанням про сплату податків в повному обсязі. Видатковим касовим ордером № 7 від 26.10.2012 року підтверджується факт отримання відповідачем вказаних вище коштів. Отже, ПП «Сталь» вважає що 26 жовтня 2012 року відповідач отримав від позивача грошові кошти 12000,00 гри. безпідставно (без достатньої правової підстави). В зв'язку із вищевикладеними обставинами, на адресу відповідача позивачем було направлено лист-вимогу «Про повернення 12000,00 грн.» Оскільки не існує жодного договору між позивачем та відповідачем згідно умов якого відповідач звільняється від сплати процентів, а також не існує взагалі будь-якого договору між позивачем та відповідачем, то сплата процентів за користування чужими грошовими коштами повинна здійснюватись відповідно ст. 536 ЦК України. Отже визначені ст. 536 ЦК України проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, а їх безпідставне набуття чи зберігання боржником може бути наслідком подій, поведінки самого позивача чи третіх осіб. Розмір процентів позивач визначає відповідно до облікової ставки НБУ. Дійсно ч. 2 ст. 536 ЦК України не передбачено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ, але облікова ставка НБУ передбачена ст. 1048,1061 ЦК України і тому може бути застосована до правовідносин передбачених ст. 536 ЦКУ, оскільки положенням ст.1048 ЦКУ передбачено нарахування процентів за договором позики; положенням ст. 1061 ЦКУ «Проценти на банківський вклад» встановлений розмір процентів у розмірі облікової ставки Національного Банку України, які банк зобов'язаний виплачувати якщо договором не встановлено розмір процентів. Стягнути з громадянки України [PERSON] (18000, [ADDRESS], код ІПН [NUMBER]) на користь Приватного підприємства «СТАЛЬ» 12000 гривень, з яких: 12000,00 грн. - основного боргу, 0 - 3% річних від простроченої суми, 0 - інфляційні, 0 - проценти (ст. 536 ЦКУ). 15.09.2014 року позивач скерував до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПП «СТАЛЬ» 12731,83 грн. з яких: 12000 грн. - основного боргу, 97,64 грн. -3% річних, 265,82 грн. - інфляційні, 368,37 грн. - проценти (ст. 536 ЦК України). Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства: В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови господарського суду Черкаської області від 08.09.2011 року [PERSON] виконувала повноваження ліквідатора Приватного підприємства «Сталь» у справі про банкрутство № 14/5026/1665/2011. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18 жовтня 2012 року усунуто голову ліквідаційної комісії [PERSON], призначену постановою суду від 08.09.2012 року ліквідатором банкрута, від виконання обов'язків останнього. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2013 року ліквідатором ПП «СТАЛЬ» призначено арбітражного керуючого [PERSON]. Під час здійснення ліквідаційних заходів та аналізу фінансових документів встановлено, що [PERSON] 26 жовтня 2012 року, в період відсутності повноважень розпорядника фінансів банкрута, з рахунку № [NUMBER] зняті грошові кошти в сумі 12000 грн. в якості «винагороди ліквідатора» із вказанням про сплату податків в повному обсязі. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується видатковим касовим ордером № 7 від 26.10.2012 року. На адресу відповідача позивачем було направлено лист-вимогу «Про повернення 12000,00 грн.», однак позивачем кошти не повернуті. Таким чином 26.10.2012 року [PERSON] безпідставно отримала від ПП «СТАЛЬ» грошові кошти у розмірі 12000 грн., які підлягають до стягнення з відповідача. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Стаття 536 ЦК України передбачає. що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки між сторонами не існує жодного договору, а чинним законодавством, в даному випадку, не передбачена сплата процентів, тому суд приходить до висновку, що проценти в розмірі 368,37 грн. не підлягають до стягнення. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. Позивач скористався своїм правом, та в силу ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні та 3% річних. Відповідно розрахунків наданих позивачем заборгованість складає 12000 грн., інфляційні - 265,82 грн., 3% річних - 97,64 грн., всього 12363,46 грн. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 12363,46 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved