Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що згідно рішення Фастівського міськрайонного суду від 09.02.2011 року з нього на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], 1997 року народження в твердій грошовій сумі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи 07.12.2010 року щомісячно. Вона вважає, що даний розмір аліментів є замалим, тому, що на даний час дочка навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі, денної форми навчання. Щодня витрачає кошти на проїзд, її заробітку не вистачає для утримання дочки, а відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець має дохід та має можливість допомагати дочці, тому, просить збільшити розмір аліментів до 2000 гривень на місяць. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, вважають, що стягнення аліментів на утримання дитини є достатнім. Оскільки, при вирішенні справи про стягнення аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, суд враховував всі обставини справи, просять, в задоволенні позову відмовити. Разом з тим відповідач зазначив, що дочка від нього відцуралась, а тому він перестав додатково надавати допомогу, окрім стягнутих з нього аліментів за рішенням суду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і давши їм оцінку, суд, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Так, судом встановлено, що за рішенням Фастівського міськрайонного суду від 09.02.2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 500 грн., щомісячно з 07 грудня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. При винесенні рішення про стягнення аліментів Фастівський міськрайонний суд врахував при цьому вимоги ст.182 Сімейного кодексу України щодо матеріального становища позивача, який на той час був зареєстрований, як фізична особа- підприємець. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, обов'язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу для задоволення свого позову, покладено саме на цю сторону (ст.11, 60 ч.1 ЦПК). Тобто, цивільно-процесуальне законодавство України покладає на позивача обов'язок довести наявність обставин, передбачених у ст.192 СК України, які є підставою для задоволення позову та збільшення розміру аліментів. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця, відповідач за 2013 рік отримав суму доходу 36 000 грн., що в місяць становить 3 000 грн. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує той факт, що сімейне та матеріальне становище платника аліментів, та стан його здоров'я після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів не змінився. На даний час позивач не припинив свою діяльність як фізична особа - підприємець. На обліку в центрі зайнятості не перебуває, має неповнолітню дитину та непрацездатного батька на утриманні. Також, суд бере до уваги покази відповідача, щодо того, що він має зобов»язання за рішенням суду з приводу утримання спільного майна з позивачем. Суд критично оцінює покази [PERSON], як такі, що не підтверджені жодними доказами, а саме: відсутні підтвердження про не забезпечення належного рівня проживання дитини, а тому, суд оцінивши в сукупності всі зібрані докази по справі, вважає, що в позові слід відмовити. З наведеного слідує, що [PERSON] не довела ті обставини, на які вона посилається в своїх позовах, як на підставу своїх вимог і вони не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а тому в задоволенні таких позовних вимог потрібно відмовити.

Outcome: dismissed