Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 6 100 грн, 3% річних в сумі 130 грн 28 копт та сплачений судовий збір, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач взяв у позивача в борг 6 100 грн, відповідно до укладених розписок від 04 березня 2017 року, 21 квітня 2017 року та 31 травня 2017 року, зобовязуючись повернути кошти до 01 жовтня 2017 року, які не повернув, а тому позивач просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач з вимогами позивача погодився частково, зазначивши, що дійсно він взяв у борг у позивача кошти на загальну суму 6 100 грн за трьома розписками та обіцяв повернути з пенсії восени 2017 року. Разом з тим, відповідач вважав, що позивач вирахував з його заробітної плати ці кошти, оскільки він на позивача працював, а плату не отримував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 4 березня 2017 року, [PERSON] 04 березня 2017 року взяв у борг у [PERSON] 2 000 грн. Згідно розписки від 21 квітня 2017 року, [PERSON] 21 квітня 2017 року взяв у борг у [PERSON] 2\~500 грн. Відповідно до розписки від 31 травня 2017 року, [PERSON] 31 травня 2017 року взяв у борг у [PERSON] 1 600 грн, зобовязувалась повернути до 01 вересня 2017 року. Відповідач свої зобовязання не виконав, а тому позивач просить стягнути борг за борговими розписками від 04 березня 2017 року, 21 квітня 2017 року та 31 травня 2017 року в сумі 6 100 грн. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Крім цього, згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведене дає підстави вважати вимоги позивача правомірними, а відповідача таким, що повинен відповідати за цивільними зобовязаннями, сплативши на користь позивача відповідну суму боргу та 3 % річних. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір в сумі 704,80 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved