Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, пов`язаної з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 47898 гривень 02 копійки та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПрАТ «СК «АРКС» (до зміни найменування юридичної особи у червні 2019 року - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА») та [PERSON] 28.09.2015 р. укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 38905а5км, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Рено Лагуна» д.н. [NUMBER] . 01.08.2016 р. у м.Києві по вул.Якубовського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю шести автомобілів, у тому числі, застрахованого транспортного засобу «Renault Laguna» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Hyundai Tucson» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 03.04.2016 р. відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАп та , відповідно, у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що на виконання добровільного страхування наземного транспортного засобу Страховиком сплачено Страхувальникові - власнику пошкодженого транспортного засобу «Renault Laguna» страхову виплату в розмірі 100713 гривень 68 копійок. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Галицька», за рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2018 р. у справі № 909/1188/17 з вказаної страхової компанії на користь позивача стягнуто 53315 гривень 66 копійок страхового відшкодування, розмір якого визначено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до звіту про вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Laguna» та за відрахуванням франшизи. На підставі положень ст. 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач позивач просить стягнути з відповідача в порядку суброгації матеріальну шкоду в розмірі 47898 гривень 02 копійки, що становить різницю між сумою фактичних збитків, завданих [PERSON] та сплаченою позивачем сумою страхового відшкодування за мінусом грошової суми, присудженої до стягнення з страховика відповідача (ПрАТ «СК «Галицька»). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.03.2019 р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено до 11.09.2019, установлено сторонам строки для подачі заяв по суті. У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому повідомив суд про зміну найменування Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА» на Приватне акціонерне товариство «СК «АРКС» та заявив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 21.02.2020 р. закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову, просила його задовольнити, посилаючись на винність дій відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що встановлено судовим рішення та не підлягає доказуванню. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, представник позивача просить стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди, яка була відшкодована СК АРКС та страховим відшкодуванням, сплаченим страховою компанією, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Зокрема, сторона відповідача вказувала на те, що страховик [PERSON] - страхова компанія ПрАТ «СК «Галицька» відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2018 у справі № 909/1188/17 виплатила позивачу суму завданого [PERSON] матеріального збитку, який згідно зі звітом про оцінку матеріального збитку № 1189/12, складеним [PERSON] , становив 53315 гривень 66 копійок. Не визнаючи позов, сторона відповідача також посилалася на те, що позивач безпідставно виплатив [PERSON] 100713 гривень 68 копійок страхового відшкодування, адже на момент проведення виплати (29.09.2016) він ще не отримав експертне дослідження про розмір завданих матеріальних збитків, оскільки відповідний звіт датовано 08.01.2016. Крім того, відповідач та його представник звертали увагу суду на те, що оцінка матеріального збитку, завданого [PERSON] , проведена 15.08.2016, тоді як звіт датовано 08.01.2016. До того ж, відповідач жодним чином не повідомлявся про проведення експертного дослідження. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2015 між ПрАТ «СК «АХА» (після зміни найменування - ПрАТ «СК «АРКС») та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 38905а5км, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault Laguna» д.н. [NUMBER] . 01.08.2016 р. у м.Києві по вул.Маршала Якубовського, 9 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю шести транспортних засобів, у тому числі застрахованого позивачем «Renault Laguna» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Hyundai Tucson» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2016 р. відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП з огляду на його вину у настанні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 03.04.2016 вказану постанову Голосіївського районного суду в частині визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано, в іншій частині змінено та визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі положень п.7 ст.247 КУпАП.. На підставі рахунку ФОП [PERSON] №А-000008918 від 17.08.2016, страхового акта №АХА2156213 від 06.09.2016 та розрахунку суми страхового відшкодування позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 103713 гривень 68 копійок, шляхом перерахування грошових коштів на користь ФЛП [PERSON] , який виконував відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля«Renault Laguna» д.н. [NUMBER] . Розмір відшкодування визначено відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №38905а5км від 28.09.2015. Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Галицька» на підставі Полісу АЕ/8211360 з лімітом відповідальності Страховика в розмірі 100000 гривень та франшизою в розмірі 500 гривень. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2018 у справі № 909/1188/17 з ПрАТ «СК «Галицька» на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» стягнуто 52815 гривень 66 копійок страхового відшкодування в порядку регресу відповідно до приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З указаного рішення слідує, що для розрахунку ціни позову у справі № 909/1187/17 позивачем та уповноваженим судом взято за основу розмір матеріального збиту, заподіяного власнику автомобіля «Renault Laguna» д.н. [NUMBER] , що був визначений на підставі звіту про оцінку матеріального збитку № 18/2016, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (53315 гривень 66 копійок) за мінусом франшизи, установленої Полісом АЕ/8211360 (500 гривень). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховою виплатою, у розумінні ст. 9 цього Закону, є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Статтею 1192 ЦК України унормовано, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У роз`ясненнях, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України). Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до ст. 29 названого Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У силу положень ст. 12 цього Закону франшиза не відшкодовується страховиком, а обов`язок по її відшкодуванню покладається на особу, винну у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Фактичними обставинами справи підтверджується, що позивач виконав свої зобов`язання страховика перед [PERSON] за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 38905а5км від 28.09.2015, що встановлені спеціальними нормами ЦК України та Законом України «Про страхування» та виплатив страхове відшкодування, покривши збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом оплати відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу«Renault Laguna» д.н. [NUMBER] . З аналізу наведених норм законодавства слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача та його страховика у зв`язку зі здійсненням такого страхового відшкодування. З метою реалізації свого права вимоги до відповідальної за заподіяний збиток особи позивач звернувся до сертифікованого суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] з заявою про проведення дослідження для установлення розміру матеріального збитку, засланого власнику автомобіля «Renault Laguna» д.н. [NUMBER] . На замовлення позивача [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 732/16 від 26.09.2016) складено звіт про оцінку матеріального збитку №18/2016 1.003.16.0011647, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику «Renault Laguna» д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП оцінено в розмірі 53315 гривень 66 копійок. Як вказувалося вище за описаним вище рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2018 № 909/1188/17 на користь позивача з страховика [PERSON] - ПрАТ «СК «Галицька» було присуджено до стягнення 52815 гривень 66 копійок страхового відшкодування (за мінусом 500 гривень франшизи), а тому позивач правомірно звернувся до відповідача з вимогами про відшкодування шкоди в сумі 47898 гривень 02 копійки, що розрахована шляхом віднімання від суми фактично понесених витрат вже присудженої суми страхового відшкодування та франшизи (100713 гривень 68 копійок - 53315 гривень 66 копійок - 500 гривень = 47898 гривень 02 копійки). Претензію позивача від 25.04.2018 р. № СУ/004243/4-3 відповідач залишив без задоволення, що зумовило звернення до суду з цим позовом. На момент розгляду справи суду не надано доказів виконання відповідачем обов`язку з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 47898 гривень 02 копійки, що становить різницю між розміром фактичних збитків, що були відшкодовані позивачем, та сплаченим страховим відшкодуванням. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Заперечення відповідача та його представника по суті позову не спростовують заявлених позовних вимог та не можуть слугувати підставою для відмови у позові, оскільки, як вказувалося вище, право позивача вимагати від відповідача відшкодування шкоди у сумі 47898 гривень 02 копійки виникло в силу закону (наведених вище норм чинного законодавства). Доводи сторони відповідача щодо безпідставності сплати позивачем страхового відшкодування [PERSON] без отримання оцінки матеріального збитку, яка була в проведена кваліфікованим оцінювачем судом відхиляються, оскільки така виплата відбувалася в межах правовідносин позивача як страховика та [PERSON] як страхувальника за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 38905а5км від 28.09.2015. За умовами зазначеного договору виплата страхового відшкодування за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу, не ставилася у залежність від факту проведення оцінки матеріального збитку суб`єктом оціночної діяльності. Також, зазначений договір не передбачав визначення розміру страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу. Натомість, для цілей визначення розміру шкоди, яку позивач на законних підставах стягнув у судовому порядку з ПрАТ «СК «Галицька», він замовив проведення оцінки розміру матеріального збитку і така оцінка була проведена належною особою - кваліфікованим і сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , що відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приписи якого застосовуються для регулювання правовідносин між ПрАТ «СК «АРКС» та ПрАТ «СК «Галицька» та [PERSON] . Верховний Суд у своїй судовій практиці при розгляді спорів, що виникають зі страхованих правовідносин неодноразово вказував на те, що страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми - ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (зокрема, див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 10.07.2018 № 922/1436/17). Матеріалами справи підтверджується, що оцінка матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу була проведена станом на 15.08.2016 за заявою позивача, яка надійшла до [PERSON] 26.12.2016 (а.с. 28). Складений за результатами експертного дослідження звіт датовано 08.01.2016, на що, заперечуючи проти позову, наголошувала сторона відповідача. На переконання суду, при виготовленні тексту зазначеного звіту [PERSON] допустився технічної описки і цей звіт виготовлено у 2017 році, про що свідчать фактичні обставини справи у їх сукупності. Так, як вказувалося вище, заява на проведення експертного дослідження до [PERSON] поступила 26.12.2016, складений звіт №18/2016 1.003.16.0011647 позивач отримав 17.01.2017, при складанні звіту і проведенні експертного дослідження [PERSON] враховував обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мали місце у серпні 2016 року і системно-логічний аналіз всіх фактичних обставин спірних правовідносин свідчить про те, що [PERSON] не міг скласти у січні 2016 року звіт щодо подій, які відбулися у серпні 2016 року. Таким чином, вирішуючи заявлений спір та задовольняючи позовні вимоги, суд керується тим, що правильною датою складення звіту №18/2016 1.003.16.0011647 слід вважати не 108.01.2016, а 08.01.2017. Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача в цій частині його заперечень судом також відхиляються. Отже, зважаючи на все вище зазначене, позовні вимоги задовольняються повністю, а питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача підтверджені судові витрати, що складаються із суми судового збору.

Outcome: approved