Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі і набуття у власність та виселення, посилаючись на те, що 12 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11182856000, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 70 000, 00 дол. США на споживчі потреби, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 12 липня 2017 року або достроково зі сплатою 13, 5 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором відповідно до іпотечного договору від 12 липня 2007 року, укладеного з [PERSON], АКІБ «УкрСиббанк» прийнято в іпотеку квартиру [ADDRESS] загальною пл. 121, 9 кв. м.. житловою пл. 84, 9 кв. м., що належить [PERSON] на праві приватної власності. Однак, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 22 листопада 2013 року складає 959 539, 27 грн., з яких: 524 509, 53 грн. - сума заборгованості за кредитом; 435 029, 74 грн. - сума заборгованості за відсотками. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредитів, ПАТ «Дельта Банк» просить суд стягнути вищевказану заборгованість за кредитним договором № 11182856000 від 12 липня 2007 року за рахунок предмета іпотеки, а також визнати за Банком право власності на предмет іпотеки та виселити відповідачку з даної квартири. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк». Треті особи до суду не з'явились, були сповіщені про розгляд справи належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11182856000, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 70 000, 00 дол. США на споживчі потреби, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 12 липня 2017 року або достроково зі сплатою 13, 5 % річних за користування кредитом. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язався використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 12 липня 2007 року, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» прийнято в іпотеку квартиру [ADDRESS] загальною пл. 121, 9 кв. м. житловою пл. 84, 9 кв. м., що належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Також судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 11182856000 від 12 липня 2007 року, надавши [PERSON] суму кредиту у визначеному договором розмірі. В свою чергу [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 22 листопада 2013 року складає 959 539, 27 грн., з яких: 524 509, 53 грн. - сума заборгованості за кредитом; 435 029, 74 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 11182856000 від 12 липня 2007 року. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому згідно ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем, в тому числі, у випадку порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між іпетекодавцями та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Позивач направляв відповідачу досудову вимогу від 04 грудня 2013 року за №9554166z1 про усунення порушень кредитного договору та попередив майнового поручителя [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення даних порушень. Судом встановлено також, що дійсний позов не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у судовому засіданні не доведено, що предмет іпотеки, а саме: квартира [ADDRESS], використовується [PERSON] як місце постійного проживання, а згідно відповіді Центрального адресного бюро м. Одеси вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що не є предметом іпотеки наданим для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. До того ж, [PERSON] не є позичальником за кредитним договором, а лише майновим поручителем за договором іпотеки, що також унеможливлює застосування вищевказаного Закону. Тому позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими. Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитними договорами зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків,

Outcome: partial