Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що він є одноосібним власником будинку №65А по вулиці Горького у с. Копили, Полтавського району. За договором дарування від 26 квітня 1986 року йому було подаровано гр. [PERSON] недобудований житловий будинок, вартість якого за договором складала 3000 (три тисячі) карбованців, який було добудовано ним власноруч та введено у технічну експлуатацію у 1989 році, що підтверджується Технічним паспортом на житловий дім індивідуального житлового фонду від 10.05.1989 р. Згодом, у 2001 році позивачем було отримано вказаний будинок у приватну власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.06.2001р., видане на підставі рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради від 25.05.2001 р. за № 61, зареєстроване Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності, записано у реєстрову книгу №3 за реєстровим №361 від 13.07.2001р. Вказаний будинок був побудований позивачем самостійно ще у 1989 році, дружина не докладала зусиль щодо його будівництва або утримання, що може бути підтверджено сусідами. Шлюб між сторонами розірвано 24.11.2006 р., про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 245. Відповідач фактично, з дня їхнього розлучення (24.11.2006 року) та по даний час в зазначеному будинку не проживала та не з'являється. Наразі сторони з моменту розлучення взагалі не спілкуються, її нове місце перебування позивачу не відоме, поділ майна між ними не відбувався. Жодних вимог або позовів про поділ вказаного будинку від його колишньої дружини не надходило, взагалі всі ці роки з її боку не виявлялося жодного інтересу до вказаного будинку. Окрім того, всі ці роки позивач одноосібно сплачував всі комунальні платежі за будинок, сам його утримував, в той час, коли за відповідачку, фактично нараховувалися комунальні платежі, хоча вона, фактично не проживала у цьому домі. Оскільки, за вище вказаною адресою [PERSON] не проживає з часу їхнього розлучення, виникали проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надавалися, але нараховувалися за них, позивач не міг оформити надане йому державою право на субсидію, чим порушувалися його права. Всі ці обставини стали підставою подання ним до Полтавського районного суду Полтавської області позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 12 вересня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області шляхом винесення заочного рішення у справі № 545/1592/17, визнав [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком №65 А по вулиці Горького в с. Копили, Полтавського району. Судом встановлено, а тому не потребує подальшого доведення у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, що [PERSON] у будинку належному позивачу не проживає більше року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а отже вважається такими, що втратив право користування будинком. Позивач літня людина, тому хоче подарувати цей будинок своєму сину, із яким він проживає, щоб він був його власником та господарем, належним чином господарювати у вказаному будинку, проте коли він звертається до нотаріусів щодо переоформлення будинку на сина, відмовляють у вчиненні нотаріальних дій, оскільки, позивач хоча і розлучений із дружиною, але майно не було поділене, а рішення суду про визнання його одноособовим власником відсутнє. У звязку з цим позивач звертається до суду із цим позовом. Станом на сьогодні у даному житловому будинку зареєстровані двоє осіб, а саме позивач та його син - [PERSON]. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки у 1986 році позивачу було подаровано недобудований житловий будинок, а у 1989 році цей будинок було власноручно ним збудовано, при цьому [PERSON] не докладалося жодних зусиль щодо його утримання, вважає, що відсутні правові підстави вважати вказаний будинок таким, що перебуває у спільній сумісній власності. За цих обставин, позивач, як особа що одноособово здійснювала всі дії, повязані з будівництвом, експлуатацією та державною реєстрацією прав на вказаний будинок, на підставі ст. 57 СК України має бути визнаний таким, що є одноособовим власником вказаного нерухомого майна. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, від його представника до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи, зокрема копія оголошення на сайті «Судова влада». Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач є одноосібним власником будинку №65А по вулиці Горького у с. Копили, Полтавського району. За договором дарування від 26 квітня 1986 року йому було подаровано гр. [PERSON] недобудований житловий будинок, вартість якого за договором складала 3000 (три тисячі) карбованців, який було добудовано ним власноруч та введено у технічну експлуатацію у 1989 році, що підтверджується Технічним паспортом на житловий дім індивідуального житлового фонду від 10.05.1989 р. У 2001 році позивачем було отримано вказаний будинок у приватну власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.06.2001р., видане на підставі рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради від 25.05.2001 р. за № 61, зареєстроване Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності, записано у реєстрову книгу №3 за реєстровим №361 від 13.07.2001р. Вказаний будинок був побудований позивачем самостійно у 1989 році, колишня дружина не докладала зусиль щодо його будівництва або утримання. Шлюб між сторонами розірвано 24.11.2006 р., про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 245. Відповідач фактично, з дня їхнього розлучення (24.11.2006 року) та по даний час в зазначеному будинку не проживала та не з'являється. Наразі з [PERSON] позивач взагалі не спілкуються, її нове місце перебування позивачу не відоме, поділ майна між ними не відбувався. Жодних вимог або позовів про поділ вказаного будинку від його колишньої дружини не надходило, взагалі всі ці роки з її боку не виявлялося жодного інтересу до вказаного будинку. З моменту розлучення позивач одноосібно сплачує всі комунальні платежі за будинок, сам його утримував, в той час, коли за відповідачку, фактично нараховувалися комунальні платежі, хоча вона, фактично не проживала у цьому домі. Оскільки, за вище вказаною адресою [PERSON] не проживає з часу їхнього розлучення, у позивач виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надавалися, але нараховувалися за них, позивач не міг оформити надане йому державою право на субсидію, чим порушувалися його права. 12 вересня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області шляхом винесення заочного рішення у справі № 545/1592/17, визнав [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком №65 А по вулиці Горького в с. Копили, Полтавського району. Судом встановлено, а тому не потребує подальшого доведення у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, що [PERSON] у будинку належному позивачу не проживає більше року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а отже вважається такими, що втратив право користування будинком. Станом на сьогодні у даному житловому будинку зареєстровані двоє осіб, а саме позивач та його син - [PERSON]. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки у 1986 році позивачу було подаровано недобудований житловий будинок, а у 1989 році цей будинок було власноручно ним збудовано, при цьому [PERSON] не докладалося жодних зусиль щодо його утримання, суд вважає, що відсутні правові підстави вважати вказаний будинок таким, що перебуває у спільній сумісній власності. За цих обставин, позивач, як особа що одноособово здійснювала всі дії, повязані з будівництвом, експлуатацією та державною реєстрацією прав на вказаний будинок, на підставі ст. 57 СК України має бути визнаний таким, що є одноособовим власником вказаного нерухомого майна. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на викладені обставини суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. Витрати по\~сплаті судового\~збору підлягають\~стягненню з\~відповідача пропорційно\~до задоволених\~вимог,\~згідно ст.\~141\~ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved