Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Посилався на те, що 14 січня 2013 року між ним і відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 62\~500 доларів США, а остання зобов`язалася повернути вказану суму за першою вимогою, що підтверджується складеною та підписаною [PERSON] розпискою. 22.12.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу, в якій просив повернути суму позики, отриману згідно розписки, однак відповідач всупереч умовам договору позики, суму позики не повернула, про причини невиконання умов договору не повідомила. 07.11.2017 року позивач повторно звернувся з вимогою до [PERSON] , в якій просив відповідача у місячний строк з моменту пред`явлення повторної вимоги повернути 67\~735 доларів США, в тому числі суму боргу у розмірі 62\~500 доларів США та 5\~235 доларів США 3% річних за період з 23.01.2015 року по 07.11.2017 року. Проте відповідач вимоги проігнорувала, суму позики не повернула. Просив позовну заяву задовольнити. У поданому відзиві відповідач позов не визнає. Пояснила, що договору позики з відповідачем не укладала та грошових коштів в сумі 62 500 доларів США не отримувала. Стверджувала, що 14.01.2013 року святкувала свій день народження вдома по [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , батьками [PERSON] та [PERSON] , подругами [PERSON] та [PERSON] . Того дня позивач не заходив до неї додому, оскільки ще у жовтні- листопаді 2012 року між відповідачем та позивачкою зіпсувалися стосунки до неприязні. Також, 14.01.2013 року у відповідачки не існувало обставин життєвої ситуації, яка б вимагала значної фінансової допомоги або необхідності у залученні такої великої суми коштів в розмірі 62\~500 доларів США. З 10.12.2010 року по теперішній час відповідач є одержувачем пенсії по інвалідності, ніколи не займалася підприємництвом. Стверджувала, що про існування боргових зобов`язань, а також про існування розписки від її імені довідалася 09.11.2017р., отримавши рекомендований лист з повідомленням від 07.11.2017 р., адресований від [PERSON] , в якому виявила вкладені копії документів, а саме вищевказану боргову розписку, вимоги про повернення коштів від 22.12.2014р., письмову вимогу від 27.09.2016р. та вимоги про повернення коштів від 07.11.2017 р. Просила призначити по даній розписці відповідні судову почеркознавчу та технічну експертизи документів та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку всіх учасників, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 14 січня 2013 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 62\~500 доларів США, а остання зобов`язалася повернути вказану суму за першою вимогою, що підтверджується складеною та підписаною [PERSON] розпискою. 22.12.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу, в якій просив повернути суму позики, отриману згідно розписки, однак відповідач всупереч умовам договору позики, суму позики не повернула, про причини невиконання умов договору не повідомила. Так, 07.11.2017 року позивач повторно звернувся з вимогою до [PERSON] , в якій просив відповідача у місячний строк з моменту пред`явлення повторної вимоги повернути 67\~735 доларів США, в тому числі суму боргу у розмірі 62\~500 доларів США та 5\~235 доларів США 3% річних за період з 23.01.2015 року по 07.11.2017 року. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, у відповідності до ст. 1046 ч. 1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства(ч. 1 ст. 628 Кодексу). Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобовязанні належним чином. Таким чином, судом на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та одержання нею у борг 62 500 доларів США. Отже, позивач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики від\~14 січня 2013 року, надавши відповідачеві [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 62\~500 доларів США. Однак, відповідач [PERSON] у встановлений договором позики строк позику позивачеві [PERSON] не повернула. Письмова розписка від 14 січня 2013 року\~\~позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Доводи [PERSON] про те, що вона не підписувала розписку, повністю спростовуються результатами проведених експертиз. Як вбачається, з Висновку експерта від 26.03.2018 року №268-К, підпис від імені [PERSON] в розписці від 14.01.2013 року виконаний [PERSON] .\~ Згідно Висновку експерта від 10.07.2018 року №871-К, друкований текст в наданій розписці від 14.01.2013 року нанесений електрографічним способом друку, а також підпис в наданій розписці виконаний писальним приладом типу кулькової ручки. Також позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення 3-х річних за просторочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом зазначеної норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Як вбачається з розрахунку, вказаному у позовній заяві, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язанння, у відповідача виникла заборгованість за період з 23.01.2015 року по 04.12.2017 року у розмірі 5 373, 29 доларів США - три відсотки річних. Як було встановлено судом, строк виконання зобов`язання за договором позики від 14.01.2013 року сплив 22.01.2015 року, а тому виконання зобов`язання вважається простроченим з 23.01.2015 року і саме з цього часу позивач має право на нарахування 3% річних, що становить 5 373, 29 доларів США. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. \~\~\~\~

Outcome: approved