Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору №DN80F100000148 від 14.09.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 36 400 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,96% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.09.2037 року. Згідно умов договору, погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат. У порушення вказаних умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 07.02.2014 року складає 109 045, 70 доларів США, та складається з: - 36723,37 доларів США - заборгованість за кредитом; - 21186,21 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7800,14 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 43335,98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем 14.09.2007 року був укладений договір іпотеки №DN80F100000148, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - будинок, загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 36,40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 176 750 гривень. Договором іпотеки, укладеним між банком та відповідачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію в предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи, що іпотеко держатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб є порушенням умов цивільно - правого договору і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя. Позивач, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав повідомлення боржнику про порушення основного зобов'язання та вимогою добровільно звільнити житловий будинок у разі продовження порушення, але жодних дій спрямований на погашення заборгованості, рівно як і виселення відповідач не здійснив. Просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DN80F100000148 від 14.09.2007 року в розмірі 109 045,70 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.02.2014 року складає 871 275,14 гривень: - звернути стягнення на будинок загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 36,40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DN80F100000148 від 14.09.2007 року) Публічним Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094 м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; - стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача - Лізенко Г.В., що діє на підставі довіреності, не з'явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала суду заперечення, в яких посилалася на те, що поточний рахунок, на який відповідач повинен був перераховувати кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не обслуговувався, в зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, просила в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за таких обставин. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем до позову додана копія кредитного договору № DN80F100000148, укладеного 14 вересня 2007 року між Комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON], за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк у розмірі 52 395 доларів США, на наступні цілі: 35000 доларів США- на придбання нерухомості; 1400 доларів США - на сплату одноразової комісії; 15995 доларів США - на сплату страхових платежів, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) зі сплатою відсотків у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.08.2037 року. Сторонами не оспорений той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто [PERSON] і суд не вбачає підстав ставити зазначену фактичну обставину під сумнів. Суд враховує той факт, що договір був укладений на надання кредиту у доларах США, тоді як національною валютою України є гривня. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За п. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України, є валютними операціями. Відповідно до п. 1 ст. 5 зазначеного Декрету, валютні операції, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, здійснюються на підставі індивідуальної чи генеральної ліцензії, яка видається Національний Банком України. Як зазначено у п.п. «в» п. 4 ст. 5 зазначеного Декрету, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції ... надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Згідно ч. 3 ст. 91 ЦК України, юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Отже, операцію з валютними цінностями - видачу кредиту у іноземній валюті, позивач мав право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Позивачем надані копії банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, які в сукупності свідчать про наявність у позивача спеціального передбаченого законом дозволу на надання кредитів у іноземній валюті. Також сторонами не оспорений той факт, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредитні кошти, розмір яких обумовлений умовами кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно умов зазначеного кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки; Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно розрахунку заборгованості по кредиту відповідач [PERSON] повертав кредит, сплачував відсотки та винагороду за користування кредитом несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Зокрема, станом на 07.02.2014 року [PERSON] має прострочену заборгованість у розмірі, еквівалентному 109 045,70 доларів США, яка складається з наступного: - 36723,37 доларів США - заборгованість за кредитом; - 21186,21 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7800,14 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 43335,98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відсотками, винагородою та пенею позивачем здійснений арифметично правильно і відповідачем не оспорений. Таким чином, відповідач [PERSON], як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобов'язання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624, ч. 2 ст. 1050 ЦК України спричиняє наслідки: - наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої заборгованості; - наявність у банківської установи права вимагати дострокового повернення чергової частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних банку; - наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором було забезпечене шляхом укладення 14 вересня 2007 року договору іпотеки № DN80F100000148, за умовами якого відповідач надав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 36,40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Вказаний будинок належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 14.09.2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2060, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, витяг №4605572, виданого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер правочину 2347008. Узгоджена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 176750 грн. У зв'язку з невиконанням [PERSON] основного зобов'язання за кредитним договором, у позивача на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог - стягнення заборгованості за кредитним договором зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом, комісійної винагороди та пені у вищезазначених розмірах. На підставі викладеного, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Таким чином, позивач за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, які складаються з заборгованості: - 36723,37 доларів США - заборгованість за кредитом; - 21186,21 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7800,14 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 43335,98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Обраний позивачем спосіб реалізації предмета іпотеки відповідає як умовам іпотечного договору, так і вимогам закону (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). Разом з тим, доводи відповідача стосовно того, що поточний рахунок, на який відповідач повинен був перераховувати кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не обслуговувався, в зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, які викладені в запереченнях жодним чином не можуть бути прийняті до уваги судом, з огляду на їх безпідставність, недоведеність та не обґрунтованість. Вирішуючи позовні вимоги в частині виселення відповідача з квартири, суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так, на адресу відповідача 25.07.2013 року банком було направлено повідомлення про повернення суми кредиту чи добровільне звільнення будинку, який перебуває в іпотеці, однак жодних дій ані відповідач, ані мешканці будинку щодо звільнення вказаного приміщення не вчинили. Звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок згідно ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу є підставою для виселення усіх громадян, що мешкають в ньому. За відомостями, наданими комітетом мікрорайону «Енергетик» №442 від 17.03.2014 року та довідкою про реєстрацію місця проживання наданою начальником Будьоннівського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, у будинку, на який звернуте стягнення, мешкають відповідач [PERSON], його сестра - [PERSON], племінники - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказані обставини не заперечувались представником відповідача в судовому засіданні. На підставі викладеного, позовні вимоги про їх виселення підлягають задоволенню. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір в сумі 3654 гривні. На підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, статей 526,530,533,610,611,624,625, 1049-1054 ЦК України,

Outcome: approved