Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки №МG-01/184/08 від 30.03.2012р. укладений між позивачем та ПАТ «Універсал банк», відповідно до умов якого [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника по Кредитному договору передав відповідачу в іпотеку житловий будинок. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вважає, що договір іпотеки є недійсним у зв'язку з тим, що в даному договорі відсутній зміст, розмір основного зобов'язання за Кредитним договором через порушення діючого законодавства при укладанні Кредитного договору, зокрема вираження та виконання зобов'язання в іноземній валюті, суперечить вимогам ст.99 Конституції України, ст.ст.524,533 ЦК України, Законам України «Про національний банк України», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Також позивач, посилається на ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», посилаючись на відсутність у Банку повноважень для надання позивачу валютного кредиту в доларах за відсутності індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, посилаючись на недостатність генеральної ліцензії банку у відповідності до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ч.2 ст.198 ГК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив його задовольнити. Відповідач ПАТ «Універсал Банк» позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на відсутність підстав, згідно чинного цивільного законодавства для визнання договору іпотеки недійсним. Зазначивши, що відповідно до положень положень ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки згідно положень цієї статті, за наявності генеральної ліцензії Банк не повинен одержувати індивідуальну ліцензію на здійснення кожної окремої валютної операції, згідно п.1.5 Положення по порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004р. №483, погашення заборгованості та процентів за кредитним договором в іноземній валюті за наявності відповідної ліцензії у Банку не потребує наявності індивідуальної ліцензії у сторін. Тому надання кредитів в іноземній валюті відповідно до кредитних договорів, при наявності Банківської ліцензії та Письмового дозволу НБУ, відповідає вимогам законодавства України. Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. У відповідності до ст.. 168 ЦПК України, суд вважає можливим розгланути справу в його відсутності, на підставі наявних матеріалів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 08.09.2008р. між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Візард», укладено Кредитний договір №184/08, відповідно до якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у формі кредитної лінії в межах встановленого ліміту в розмірі 1 150 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався його прийняти, належним чином використовувати та повернути на умовах, передбачених Кредитним договором, сплатити проценти та інші платежі. Пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено, що Банк в межах ліміту Кредитного договору надає Позичальнику окремі транші (у гривні або у доларах США) на підставі укладених між Банком та Позичальником додаткових угод до Кредитного договору. В період з 22.09.2008р. по 30.03.2012р. між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія «Візард» укладено 31 Додаткову угоду до Кредитного договору. Відповідно до норм ст.ст.546,547 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника по Кредитному договору, в тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, збитків та будь-яких інших платежів 31.03.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та Позивачем укладено Іпотечний договір №MG-01/184/08. Договір посвідчено в нотаріальному порядку приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №930 із подальшими змінами та доповненнями (надалі - договір іпотеки), відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в іпотеку, а саме: житловий будинок , загальною площею 311,6 кв.м; що складається з житлового будинку площею 173,4 кв.м., сараю, навісу, гаражу, паркану, воріт, паркану, замощень, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Квітуча, буд. 36 «б» та є власністю Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округи [PERSON], 21.03.2005р. за реєстровим №351, і зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом за №508524 від 21.03.2005р., Витягом №33586251 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.03.2012р., реєстраційний номер майна 9968781. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, загальною площею 539кв.м., кадастровий номер 2310100000:04:023:0206 з цільовим використанням обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не приватизована, що підтверджується Довідкою про правовий статус земельної ділянки, виданої Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжя Запорізької області 30.03.2012р. за № 644/02-01. Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надав ТОВ «Компанія «ВІЗАРД» (3-тя особа) кредитні кошти. В свою чергу позивач забезпечив виконання Кредитного договору укладанням іпотечного договору. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони взяти кредитні кошти в іншій валюті. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитних договорів разом з нарахованими процентами та іншими платежами. Крім того, на момент укладання оспорюваного договору між сторонами відповідачу було видано 07.12.2007р. Банківську ліцензію № 92 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та Дозвіл НБУ № 92-1 на право здійснювати операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Ззначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи та належними і допустимими письмовими копіями банківської ліцензії, дозволу та додатку до нього. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства. Під час укладання кредитного договору, договору іпотеки сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але ТОВ «Компанія «Візард» (третя особа) обрала валютою кредитування саме долари США та взяла на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження представника [PERSON] щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, при підписанні договору іпотеки всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається в позовній заяві. Так, згідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 2.1.1. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Пунктом 4.1. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється позивачем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України, в тому числі у разі порушення будь-якого основного зобов'язання. Згідно п. 4.2. договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється серед іншого на підставі рішення суду. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони згідно ст. 6 ЦК України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Недоведеним є посилання позивача на відсутність в договорі іпотеки змісту та розміру основного зобов'язання. Статтею 18 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що договір іпотеки може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду у разі відсутності в ньому однієї з істотних умов, якими є: 1) відомості про іпотекодавця та іпотекодержателя (у визначеному цією статтею обсязі); 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. Під поняттям змісту договору вважається наявність у договорі його суті, розміру, строку виконання зобов'язання забезпеченого іпотекою, опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Частина 2 ст.18 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що істотною умовою договору іпотеки є зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання. В іпотечному договорі зазначені всі істотні умови договору іпотеки, що передбачені чинним законодавством України. Договір іпотеки укладений між Позивачем та Відповідачем чітко містить визначені умови, крім того, п.1.3.1 даного договору визначено розмір зобов'язання відповідно до умов Основного договору в сумі 5 003 142,00 (п'ять мільйонів три тисячі сто сорок дві) грн. 00коп. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки. Стаття 18 ЗУ «Про іпотеку» імперативно передбачає перелік істотних умов, які повинен містити іпотечний договір, і відповідно до частини другої у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з зазначених у частині першій ст.18 ЗУ «Про іпотеку» істотних умов, він вважається неукладеним. Всі положення вищезазначеної статті спірний іпотечний договір містить. Доводи позивача про те, що для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів необхідною умовою є отримання індивідуальної ліцензії є безпідставними, оскільки згідно п.п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 р. №483, використання іноземної валюти, як засобу платежу без ліцензії, дозволяється, зокрема якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). За таких обставин, надання кредитів в іноземній валюті відповідно до кредитних договорів при наявності Банківської ліцензії та Письмового дозволу НБУ відповідає вимогам законодавства України. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню, оскільки відсутність у сторін за валютними кредитними договорами індивідуальної ліцензії НБУ не може бути підставою для визнання кредитних договорів недійсними в цілому.

Outcome: dismissed