Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 квітня 2019 року, близько 17 год. 05 хв. [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного та керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21011», державний номерний знак « [NUMBER] », рухаючись по вулиці Есе Томаша в місті Берегові Закарпатської області, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв зіткнення з припаркованим на узбіччі дороги автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2105» державний номерний знак « [NUMBER] », власником якого є [PERSON] . 23 квітня 2019 року постановою Берегівського районного суду Закарпатської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. В результаті дій [PERSON] було пошкоджено автомобіль позивача, тобто заподіяно матеріальну шкоду. В той час, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу, була застрахована у відповідача ПАТ «Страхова компанія «Перша», які відшкодували йому матеріальні збитки в розмірі 11675,32 грн.. Враховуючи викладене та з посиланням на норми цивільного законодавства, яке регулює відповідні відносини, позивач просить суд задовольнити позов та стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Перша» в користь [PERSON] 100 000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 10 000 гривень матеріальної шкоди. Крім того позивач просив суд покласти на відповідачів судові витрати. Відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Перша» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач не заперечуючи факт дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04 квітня 2019 року за участю відповідача, водія [PERSON] та зазначає, що вони не погоджуються з доводами позивача викладених у позовній заяві щодо обґрунтованості позовних вимог. Крім того, вказує на те, що позивачем не додано доказів на підставі яких обґрунтовується зазначений розмір позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «Перша». Також, представник ПАТ «Страхова компанія «Перша» вказує на те, що відповідно до аварійних сертифікатів, вартість заподіяної шкоди марки «ВАЗ» д.н.з. « [NUMBER] » склала 12675,32 грн.. У свою чергу, згідно інформації із вищевказаних документів, ринкова вартість ТЗ «ВАЗ» д.н.з. « [NUMBER] » у після аварійному стані ставить 6563,08 грн.. Так, 28.08.2019 року на рахунок [PERSON] сплачено обсяг страхового відшкодування загальною сумою 11675, 32 грн.. Враховуючи наведені обставини просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак останній подав заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Перша» в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви заперечив проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, будь-яких пояснень по суті спору або заяв суду не надав. Суд, дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків. Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області 23 квітня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. За нормою частини третьої ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено матеріалами справи, автомобіль «ВАЗ» моделі «21011», державний номерний знак « [NUMBER] » належить відповідачу [PERSON] .. Вказана обставина учасниками справи не заперечується. В матеріалах справи міститься копія полісу № АМ/6561446 від 26.10.2018 року (а.с. 63). Далі - Поліс. У відповідності до Полісу [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність у ТОВ «Страхова компанія «Перша». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає 200 000 тисяч гривень за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 тисяч гривень за шкоду, заподіяну майну. Розмір франшизи становить 1000 гривень. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту рішення - Закон) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до статті 28 Закону шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з позовної вимоги, наявність матеріальної шкоди позивач обґрунтовує пошкодженням його транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. « [NUMBER] ». Згідно сертифікату розрахунку заподіяної шкоди № 435/07/19 про оцінку автомобіля «ВАЗ» д.н.з. « [NUMBER] » та ремонтної калькуляції № LE 19-1142 від 02.05.2019 року, вартість відновлювального ремонту 43468,32 грн. (а.с. 66-72, 76). В той же час, згідно проведеної судової автотоварознавчої експертизи №13/179 від 08.01.2020 року вбачається, що вартість матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. « [NUMBER] » внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04.04.2019року, складає 18056 гривень. Провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу складає 45169,69 грн. (а.с. 12-136). Суд, враховує вказаний висновок для встановлення суми матеріальної шкоди, завданої позивачу [PERSON] , оскільки учасниками провадження не подано будь-яких інших доказів на підтвердження цієї обставини. Приписи п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначають, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, яка завдана позивачу [PERSON] винними діями [PERSON] , становить 18056,04 грн. як матеріальна шкода завдана автомобілю та 45169,69 грн. за проведення ремонтно-відновлювальних робіт, що підтверджується висновком судової авто товарознавчої експертизи №13/179 від 08.01.2020 року. В той же час, на відшкодування завданої [PERSON] шкоди, внаслідок пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу з вини [PERSON] , ПАТ «Страхова компанія «Перша» відшкодувала [PERSON] лише 11675,32 грн.. Частина зазначеної майнової шкоди підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Перша» в межах страхового ліміту, тобто - в розмірі 100 000 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. В даному випадку, враховуючи обставини справи суд вважає, що позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, дійсно нанесена відповідачем матеріальна шкода. При цьому, відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Перша» відшкодовано [PERSON] лише 11675,32 грн. в той час як загальний розмір майнової шкоди, яка завдана позивачу [PERSON] є 18056,04 грн. як матеріальна шкода завдана автомобілю та 45169,69 грн. за проведення ремонтно-відновлювальних робіт, тому суд вважає стягнути з різницю не сплаченої матеріальної шкоди, яка становить 51550,41 грн.. Що стосується позивних вимог про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 10 000грн., суд вважає таку необґрунтованою та в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведеною належними та допустимими доказами, тому в цій частині слід відмовити. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 3000 гривень, суд виходить з того, що позивачем доведено сплату цих грошових коштів своєму представнику - адвокату Пуканич Е. В., такими документами як: розрахунковою квитанцією №32Ц/19 від 02.03.2020 року та розрахунок обсягу та вартості послуг з надання правничої допомоги. В той же час, оцінюючи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, документи, в яких наведено опис цих послуг, суд виходить з наступного. Сума витрат на правову допомогу підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Перша» у повному обсязі, оскільки вони стосуються представництва представника в суді. Також, суд вважає підставними вимоги позивача відносно стягнення судових витрат, виходячи з наступного. Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial