Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання. Посилався на те, що 01.09.2008 року коледжом та [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівців із вищою освітою. За умовами укладеної угоди позивач забезпечив навчання, підготовку відповідача за спеціальністю «Сестринська справа» та після закінчення навчання забезпечив направленням на роботу до державного сектору народного господарства, де [PERSON] зобов'язана була відпрацювати не менше трьох років. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала: не прибула за місцем направлення та не відпрацювала за місцем направлення визначений термін. Також вказував на те, що згідно довідки бухгалтерії навчання відповідача фінансувалось за рахунок державного бюджету та становить 31696 грн. 20 коп. 03.06.3014 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про добровільне погашення суми заборгованості за навчання, на яку остання не відреагувала. Просив стягнути з [PERSON] на користь державного бюджету на відшкодування навчання за договором від 01.09.2008 року кошти у розмірі 31696 грн. 20 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що після завершення навчання вона прибула до визначеного у направленні місця роботи, однак у лікарні м. Новоселиці їй повідомили, що вакансій не має, у зв'язку з чим вони не мають змоги прийняти її на роботу. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01.09.2008 року між Новоселицьким медичним коледжом Буковинського державного медичного університету та [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівця з неповною вищою медичною освітою за спеціальністю «Сестринська справа» (а.с.6). Згідно умов укладеної угоди коледж зобов'язався забезпечити студентові після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації - місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов'язаний відпрацювати за призначенням не менше трьох років. Студент у свою чергу зобов'язалась прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Одночасно угодою передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням , звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років - випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні бухгалтерської довідки №817 від 28.11.2014 року, вартість навчання [PERSON] склала 31696 грн. 20 коп. (а.с.4). За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Кодексу). Судом також встановлено, що у 2012 році після закінчення відповідачем навчання, Новоселицьким медичним коледжом Буковинського державного медичного університету [PERSON] було видано направлення на роботу за спеціальністю «Сестринська справа» до Новоселицької районної лікарні. Відповідач, виконуючи умови укладеної угоди, прибула до визначеного місця працевлаштування, проте адміністрацією комунальної установи «Новоселицька центральна лікарня» їй було відмовлено у працевлаштуванні, так як вакантні місця у лікарні відсутні. Зазначена обставини підтверджується копією довідки №2550 від 08.11.2013 року, яка наявна в матеріалах справи. Підстави, умови та порядок відшкодування вартості навчання детально регламентовані Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.06.1996 року. Так, п.8 Порядку визначено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Одночасно зазначеним нормативно-правовим актом передбачені випадки не працевлаштування випускника з тих чи інших причин за місцем призначення. Зокрема, випускникові, якому відмовлено в прийнятті на роботу після прибуття до місця призначення, замовник компенсує витрати, пов'язані з переїздом випускника і членів його сім'ї як до місця призначення, так із поверненням до постійного місця проживання (якщо він був направлений до іншої місцевості) згідно з визначеними в угоді умовами (п.15 Порядку). Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч наведеним нормам Закону, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача, внаслідок яких остання не виконала прийняті на себе зобов'язання за угодою від 01.09.2008 року. Натомість, відповідачем [PERSON] під час судового розгляду були надані суду належні та допустимі докази по справі, якими підтверджено поважність причин її не працевлаштування за місцем направлення, що безумовно свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов Новоселицького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed