Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку № 8 по вул. Горького в с. Копили Полтавського району Полтавської області на підставі договору дарування від 02 вересня 2009 року серії ВМІ № 290359, посвідченого державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-1668. З поквартирної картки, виданої головою Терешківської сільської ради Полтавського району [PERSON] на усне звернення позивача, вбачається, що станом на цей час в його будинку зареєстровано чотири особи: [PERSON], [INFO] (Позивач), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (син) та [PERSON], [INFO] (донька). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року у справі № 545/1075/16-ц шлюб між позивачем та Відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони не спілкуються та жодних стосунків не підтримують, її засоби зв'язку позивачу не відомі. З 2016 року Відповідачка фактично проживає в іншому місці, а саме: с. Головач Полтавського району, вул. Соснова, буд. З, та за місцем реєстрації свого проживання не з'являється вже два роки та жодних особистих речей у будинку не має. Вказана обставина підтверджується актом обстеження будинку № 8 по вул. Горького в с. Копили Полтавського району та встановлення факту відсутності проживання особи та відсутності особистих речей від 13 серпня 2018 року, яким встановлено, що Відповідачка зареєстрована за даною адресою, але фактично не проживає. Разом з тим, Відповідачка, яка не проживає за адресою: [INFO], втратила право на користування квартирою, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вище вказаною адресою Відповідачка не проживає, витрат по сплаті комунальних послуг та утримання житла вона не здійснює, тож виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, чим об'єктивно порушуються права позивача як власника. У зв'язку з тим, що добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання у моєму будинку Відповідачка не бажає, позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Прохав: визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: с.Копили, Полтавського району, вул.. Горького,буд.8. Зняти [PERSON],[INFO], з реєстраційного обліку місця проживання, за адресою: с.Копили, Полтавського району, вул. Горького,буд.8. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до позивача про усунення перешкод та вселення, в якому послалась на те, що з 17.07.2009 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають двох дітей, а саме [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням від 13 лютого 2015 року Полтавського районного суду Полтавської області було вирішено стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей. Окрім того, даним Рішенням суду було встановлено, що діти проживають та перебувають на утриманні Позивачки. Після офіційного розірвання шлюбу вона разом зі своїми дітьми проживала за місцем їхньої реєстрації, а саме адресою: с. Копили, Полтавського району, вул. Горького, 8. Відповідач (за первісним позовом Позивач) [PERSON] у своєму позові посилається на ч.2 ст. 405 ЦК України, що особа втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] звертає увагу суду на те, що зі сторони [PERSON] були вчинені протиправні дії по відношенню, як до неї так і до їх спільних дітей, які полягали у тому, що у липні 2016 року [PERSON] виніс із будинку за адресою: с. Копили, Полтавського району, вул. Горького,8, водонасосну станцію, газову плиту, котел, телевізор та інші побутові речі. Окрім того, у вказаному будинку [PERSON] були демонтовані вікна та вхідні двері, тим самим унеможливив проживання у житловому приміщенні. З даного приводу вона неодноразово зверталася з заявами до Полтавського районного відділу Поліції, Голови Полтавської районної адміністрації та Терешківської сільської ради. Окрім того, у даних заявах [PERSON] повідомляла, що у звязку з неналежними умовами, які не відповідають санітарним нормам для проживання дітей, вона змушена переїхати до тимчасового помешкання. 07.09.2018 року від Полтавської районної державної адміністрації надійшов лист у якому було зазначено, що з [PERSON] було проведено розяснювальну бесіду про те, що діти мають право проживати за своїм місцем реєстрації. Але нажаль жодного позитивного результату це не дало. Тобто, фактично [PERSON] своїми діями самостійно створив такі умови проживання, що вона забравши дітей була вимушена тимчасово переїхати на інше місце проживання. Тому, доводи [PERSON] про те, що нібито [PERSON] самостійно, без поважних причин не проживає за адресою: [INFO] є надуманими, безпідставними та не обґрунтованими, оскільки останній чинить їй та їх спільним дітям перешкоди у користуванні та проживанні у вказаному будинку. Також зазначила, що у неї відсутнє власне житло або хоча б якась частка у праві власності на житло, а у звязку із створеними [PERSON] умовами та обставинами вона змушена або винаймати зі їх спільними дітьми житло або проживати разом зі своєю матірю у будинку якої проживає вісім осіб, що в свою чергу негативно впливає на нормальне виховання та умови проживання дітей, оскільки у останніх відсутній власний простір для повноцінного їх розвитку. На даний час доступу до домоволодіння за адресою: с. Копили, Полтавського району, вул. Горького,8 де вона та діти зареєстровані у [PERSON] та їх спільних дітей відсутній. Прохала зобовязати [PERSON] усунути перешкоди їй-Харченко [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в користуванні житловим будинком, за адресою: вул. Горького,буд.8, с. Копили, Полтавського району, Полтавської області, шляхом надання ключів від замка вхідних дверей житлового будинку та вселення [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в житловий будинок, за адресою: вул.Горького,буд.8, с. Копили, Полтавського району, Полтавської області. Також прохала стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. Позивач за первісним позовом- Харченко М.В. в судовому засіданні дав пояснення підтвердивши обставини викладені в позові та зазначив, що після розлучення з [PERSON] відповідно до рішення суду від 24.03.2016 року остання спільно з їхніми дітьми проживала в належному йому на праві власності будинку. Він не заперечував щодо їхнього проживання і домовився з [PERSON] про необхідність проведення ремонту в будинку та повідомив , що на час ремонтних робіт його колишня дружина з дітьми може пожити в його матері яка проживає по сусідству. Так він замовив нові вікна в жилі кімнати і в липні 2016 року почав демонтувати старі вікна оскільки повинні були доставити нові. Також зняв вхідні двері та почав виносити меблі, щоб робити ремонт . На що [PERSON] відреагувала неадекватно, влаштувала скандал, побила люстру, почала обривати обої, палила дитячі речі а також викликала поліцію. Співробітники поліції повідомили , що це їхні особисті справи і не стали втручатись. Також приїхали її мати та брат , які забрали колишню дружину та їх дітей а також деякі речі. Після даного конфлікту колишня дружина надавала йому дітей але з часу звернення до суду дітей більше не бачив. Особливо часто приїздив в гості старший син якому 13 років і він кожного вихідного дня проводив з ним час. Після конфлікту один раз його визивали в службу в справах дітей але він туди не з»явився оскільки був зайнятий на роботі. Після подій в червні 2016 року колишня дружина жодного разу не приїздила до нього та не повідомляла іншим чином зокрема поштовим листом чи по телефону, що хоче повернутися та проживати в його будинку за місцем її реєстрації та реєстрації дітей. Весь час на проведення ремонту він [PERSON] проживав у будинку. Коли вдень зняв вхідні двері, щоб винести меблі то ввечері поставив їх назад. Також ремонт зайняв набагато більше часу оскільки після виїзду колишньої дружини він виявив в трубах засипану штукатурку яка не могла туди просто так попасти а тому йому прийшлось також міняти і систему опалення. Зазначив, що на даний час він має намір створити іншу сім»ю і в його будинку з дитиною проживає інша жінка з якою він перебуває в фактичних шлюбних відносинах. Вказав, що бажає , щоб діти переїхали до нього але не колишня дружина оскільки у зв»язку з тим , що будинок є невеликим то в ньому без конфліктів не зможуть проживати колишня та майбутня дружина. В судовому засіданні представник [PERSON]В повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, та заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви вказавши , що з часу конфлікту між сторонами в червні 2016 року жодного разу [PERSON] не висловила намір про те, що вона бажає вселитися назад до будинку за місцем її реєстрації . Будинок належить позивачу за первісним позовом на праві власності а тому його вимоги є законними. [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, та одночасно прохали задовольнити зустрічний позов оскільки [PERSON] фактично примусово виселив колишню дружину і її дітей з будинку створивши відповідні умови а саме: знявши вхідні двері та вікна в жилих кімнатах будинку, винісши меблі. В подальшому також тривалий час проводив ремонт системи опалення, що позбавляло можливість проживати у будинку. [PERSON] зверталась до поліції та служби в справах дітей для того, щоб вплинути на ситуацію , яка склалась але відповідних мір реагування вжито не було. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Полтавської районної Державної адміністрації в судовому засіданні поклалась на розсуд суду при вирішенні питання позовів, оскільки позивач за первісним позовом вказав , що діти можуть переїхати до нього для проживання тобто в даному випадку спір відсутній, а також не ставить питання про виселення дітей та зняття з реєстрації отже їхні права не порушуються. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона являється матір»ю [PERSON] Повідомила, що 24.07.2016 року подзвонила донька і повідомила, що [PERSON] витягує вікна, двері, газову плиту. Вона спільно із сином [PERSON] відразу поїхала до місця проживання доньки в с.Копили, Полтавського району по вул..Горького 8, де донька проживала зі своїм чоловіком. Коли приїхала на місце то побачила співробітників поліції і те, що з хати дійсно витягнуті вікна та вхідні двері і речі на вулиці брудні. [PERSON] ображав доньку у зв»язку з даною ситуацією вона-свідок забрала доньку і онуків до себе. Деякий час донька з дітьми жила в м.Полтаві на квартирі а потім перейшли до них жити. На даний час діти ходять в дитсадок і школу. Їй-свідку відомо, що останній місяць перед зазначеним конфліктом донька дуже часто сварилась із [PERSON] бо останній любив вживати спиртне. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] є його рідною сестрою, дав аналогічні покази, що і [PERSON] Уточнив, що спочатку сестра з дітьми переїхала до нього в с.Головач , Полтавського району а потім в м.Полтаву. Він свідок після конфлікту приїздив до [PERSON] і останній віддав шкаф, диван які він відвіз до сестри. Йому не відомо чи приїздила після конфлікту його сестра до [PERSON] і чи він приїздив до сестри. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є матір»ю [PERSON] Показала, що проживає через паркан від сина і їй добре відомо про відносини які були у подружжя оскільки її вікна виходять на їхнє подвір»я. Подружжя проживало у власному житлового будинку сина за № 8 по вул. Горького в с. Копили Полтавського району. Даний будинок у спадок отримав її чоловік і подарував синові наскільки пам»ятає десь у 2008 році. Зазначила , що в будинку син провів ремонт і почав проживати там з [PERSON] приблизно з 2009 року. Відносини в них не складалися оскільки у дружини був поганий характер. Декілька разів за час спільного проживання [PERSON] залишала сина і разом з дітьми виї»зджала жити в інше місце а потім поверталась. В березні 2016 року вони розлучилися але продовжували проживати разом. Від сина їй відомо, що він домовився з [PERSON] про проведення влітку 2016 року ремонту в будинку. В липні 2016 року коли вона свідок пішла на роботу то подзвонив син і повідомив про конфлікт між ним і [PERSON]. Коли вона приїхала на місце то [PERSON] і дітей вже не було а з будинку дійсно були зняті вікна та двері. Також зайшовши до погребу виявила побиту консервацію вона-свідок була впевнена, що це зробила [PERSON]. В будинку була розбита люстра порозкидані речі. Син продовжував проживати в будинку та робити ремонт. Після вказаного конфлікту [PERSON] давала їй бачитись з внуками але передавала їх так щоб особисто не зустрічатись. Жодного разу [PERSON] не запитувала її про сина та не повідомляла про те, що хоче повернутись. Суд, заслухавши [PERSON] його представника, представників [PERSON], заслухавши пояснення свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку № 8 по вул. Горького в с. Копили Полтавського району Полтавської області на підставі договору дарування від 02 вересня 2009 року серії ВМІ № 290359, посвідченого державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-1668. На дату розгляду справи в суді за вказаною вище адресою у будинку зареєстровано чотири особи: [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (син) та [PERSON], [INFO] (донька). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року у справі № 545/1075/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 04.04.2016 року. Зокрема даним рішенням встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. Також даним рішенням не визначене місце проживання дітей. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати у будинку належному [PERSON] за місцем їх реєстрації. В 23 липня 2016 року [PERSON] розпочав робити ремонт у власному будинку при цьому знявши вікна на житлових кімнатах та вхідні двері. В наслідок даних дій між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт в ході якого [PERSON] викликала співробітників поліції та свою матір і брата. Рідні забрали [PERSON] та її двох дітей проживати в [INFO]. Після даного конфлікту [PERSON] звернулась до Терешківської сільської ради , голови Полтавської райдержадміністрації, Начальника Полтавського районного відділення поліції з заявами в яких повідомила про виниклий конфлікт з проханням провести перевірку та забезпечити належними умовами проживання. На що відповідно в серпні та вересні 2016 року отримала відповідь де їй було роз»яснено право звернення до суду в разі здійснення колишнім чоловіком перешкод у користування майном. Однак починаючи з вересня 2016 року до жовтня 2018 року [PERSON] ні до суду ні до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном не зверталась як і не приймала будь-якої участі в утриманні майна за місцем її реєстрації. Відповідний позов було подано після звернення [PERSON] до суду щодо виселення [PERSON] за місцем її реєстрації у будинку належному на праві власності [PERSON] За місцем реєстрації свого проживання [PERSON] не з'являється два роки та жодних особистих речей у будинку не має. Вказана обставина також підтверджується актом обстеження будинку та встановлення факту відсутності проживання особи та відсутності особистих речей в будинку № 8 по вул. Горького в с. Копили Полтавського району від 13.08.2018 року. Оскільки, за вище вказаною адресою [PERSON] не проживає, витрат по сплаті комунальних послуг та утримання житла вона не здійснює, тож виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, чим об'єктивно порушуються права позивача за первісним позовом-Харченка М.В. як власника. Відповідно до ст. 41 Конституції України «..кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю \~ \~ \~ \~ Право приватної власності є непорушним». Згідно змісту ст.. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 283 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися свої житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку і (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім і власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України право на житлове приміщення за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача зберігається протягом шести місяців. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є: право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Таким чином, у даному випадку, реєстрація місця проживання є лише фактом, виконання вимог вказаного закону задля отримання соціальних гарантій держави по догляду за дітьми, а не підтвердження будь-якого майнового права стосовно спірного майна. Відповідно до п.10 та п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. : «У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).» В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказує на те, що в липні 2016 році вона разом із дітьми покинула житлове приміщення у зв'язку з тим , що колишнім чоловіком були створені умови які унеможливлювали проживання. Також не підтвердила жодним доказом факт понесення нею витрат на утримання житла після залишення місця проживання. А отже є доведеною та обставина, що відповідач з вересня 2016 року не проживає у будинку за місцем реєстрації та витрати на її утримання не несе. Суд вважає, що сам по собі факт наявності конфліктних відносин не може свідчити про наявність перешкод у користуванні [PERSON] будинком та бути поважною причиною її відсутності за місцем реєстрації понад встановлені законом строки. На підтвердження наявності перешкод у користуванні житлом сторона відповідача за первісним позовом-Харченко В.О посилається на наявність звернень до правоохоронних органів та до органу місцевого самоврядування та виконавчої влади. Однак такі твердження судом вважаються неспроможними оскільки відповідь від органів влади [PERSON] було отримано в вересні 2016 та роз»яснено право звернення до суду в разі здійснення перешкод у користуванні майном але такого здійснено не було. Враховуючи, що в ході розгляду справи [PERSON] не доведено наявності поважних причин її відсутності у спірному будинку понад рік та/або здійснення нею обов'язку по утриманню будинку, не встановлено наявності інших домовленостей між учасниками правовідносин, суд приходить до висновку, що вона в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] таким, що підлягають задоволенню, а саме щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: с.Копили, Полтавського району, вул.. Горького,буд.8. та зняття її з реєстраційного обліку місця проживання. З огляду на встановлені обставини та обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом суд визнає такими , що не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання [PERSON] усунути перешкоди їй в користуванні житловим будинком, за адресою: вул. Горького,буд.8, с. Копили, Полтавського району, Полтавської області, шляхом надання ключів від замка вхідних дверей житлового будинку та вселення за зазначеною адресою. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом в частині вселення неповнолітніх дітей суд вважає їх такими , що не підлягають до задоволення оскільки позивач за первісним позовом- Харченко М.В. в позовних вимогах не ставить питання щодо їх виселення та зняття з реєстрації. Також в судовому засіданні останній зазначив, що бажає, щоб його спільні з [PERSON] діти переїхали до нього жити, тобто фактично відсутній предмет спору. Одночасно суд не може задовільнити позовні вимоги в цій частині оскільки прийняття відповідного рішення щодо примусового вселення неповнолітніх дітей в будь яке приміщення без належного на те обстеження проведеного компетентними органами щодо захисту прав неповнолітніх для з»ясування питання чи є належні умови щодо проживання дітей в такому приміщенні і відповідно [PERSON] не було заявлено такого клопотання до суду. З огляду на встановлені обставини суд вважає та такими , що не підлягають до задоволення за безпідставністю позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні майном та вселення неповнолітніх дітей- Харченко [PERSON] та [PERSON] в житловий будинок, за адресою: вул. Горького,буд.8, с. Копили, Полтавського району, Полтавської області Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Понесені [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу підлягають залишенню за її рахунок.

Outcome: approved