Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 16 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 30.11.2013 виникла заборгованість в розмірі 45629,98 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. Заочним рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2017 заочне рішення від 29.04.2014 року скасовано та справа була призначена до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 дана цивільна справа передана до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська для розгляду за підсудністю. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала та просила відмовити позивачу у його задоволенні, підтримавши надані суду заперечення на позов. Також просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем здійснено 22.06.2009, тоді як позивач звернувся до суду лише у січні 2014 року. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 16 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем відповідачу нарахована заборгованість, яка станом на 30.11.2013 становить 45 629,98 грн., яка складається з наступного: 10042,06 грн. - заборгованість за кредитом, 32 938,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2149,05 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Представником позивача не надано суду доказів терміну дії картки виданої [PERSON] 16.11.2005. В судовому засіданні представник позивача також не зміг назвати строк дії картки. Доказів надання нової картки з новим терміном дії позивачем також суду не надано. В судовому засіданні представником позивача також надано пояснення щодо наявності договору укладеного між сторонами згідно Умов та правил надання банківських послуг, до якого приєднується заява, копія якої наявна на а.с.7, утім доказів наявності такого договору, представником позивача не надано. Умови та правила надання банківських послуг (а.с.8-11) не містять підпису відповідача, а також не містять терміну дії, що унеможливлює визначення чи діяли ці умови на момент отримання відповідачем [PERSON] кредиту 16.11.2005. Представником позивача не надано таких доказів і в суді. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Про сплив строку пред'явлення вимоги також заявлено і представником відповідача у наданих судом заперечення на позов. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж відповідачем було здійснено 22.06.2009, утім банк звернувся до суду лише 20.01.2014. Таким чином, банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, про поновлення якого не просив. До ухвалення рішення відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, а тому позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском звернення до суду. Таким чином, суд приходить до висновку щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed