Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що у відповідності до договорів дарування він є власником житлового будинку №31 в селі Іванград Бахмутського району, Донецької області. У цьому будинку зареєстрований він та відповідач, який є його племінником. Відповідач зареєстрований у будинку з 19 жовтня 2005 року, але не проживає у будинку більше 10 років, фактично він у будинок не вселявся, йому була потрібна лише юридична реєстрація. Ніякої домовленості про збереження права на користування житлом між ними не було. У 2014 році відповідач виїхав з м. Артемівська (нині Бахмут), місце його перебування не відомо. На даний час у звязку із наявністю реєстрації відповідача у квартирі, він вимушений нести додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, та на даний час не має можливості оформити субсидію в УПСЗН, у звязку з чим вимушений звернутися до суду. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечують, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд перевірив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії договорів дарування від 17 жовтня 1987 року та 08 листопада 2000 року (а.с.12-13) [PERSON] подарували по ? частині житлового будинку, який розташований у с. Іванград, будинок №31, Артемівського (нині Бахмутського) району, Донецької області. Відповідно до довідки (а.с.7) відповідач прописаний за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Іванград, будинок №31. Згідно акту від 06 липня 2017 року (а.с.14) [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO], 31 з 2005 року і по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК України член сімї наймача має такі ж права у тому числі право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей\~10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником будинку №31 у с. Іванград, Бахмутського району, Донецької області, відповідач будинок звільнив добровільно та не проживає в ній з 2005 року. Наявність реєстрації у будинку відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатись власним будинком на свій розсуд та перешкоджає йому у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право [PERSON] користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК України, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved