Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: кімнатою 33 по вул. Севастопільській, 47-а в м. Миколаєві. Позов мотивований тим, що у зазначеній кімнаті відповідач з 01 жовтня 2010 року не проживає без поважних причин, а за такого, на підставі ст. 71 ЖК України, і просив про задоволення позову. Заочним рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 19.06.2014 року позовні вимоги задоволені. Ухвалою суду від 21.04.2015 року дане заочне рішення суду скасовано. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, просила про його задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з*явився. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] з 2008 року по 2014 рік включно на законних підставах проживав у кімнаті №33 гуртожитку по вул. Севастопольській, 47-А в м. Миколаєві, що підтверджується ордером на житлове приміщення, реєстраційним штампом у паспорті, регулярною сплатою по 2015 рік квартирної плати. Окрім того, відповідач, у зв*язку з займаною посадою періодично знаходився у відрядженнях, що є підставою вважати його тимчасово відсутнім, і не є підставою для визнання його таким, що витратив право користування житловим приміщенням. Представник третьої особи до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, які не з*явились. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Гуртожиток по вул. Севастопольській, 47-А у м. Миколаєві, належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, і перебуває на балансі КП СКП «Гуртожиток». [PERSON], отримавши ордер, з 02.10.2008 року зареєстрований в кімнаті № 33 гуртожитку по вул. Севастопольській, 47-А у м. Миколаєві, іншого житла немає. [PERSON] з 21.12.2010 року працює в ПАТ «Миколаївобленерго», виконання його обов*язків пов*язане з постійними відрядженнями. У відповідності до п. 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року №59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника. Вказане підтверджується довідкою від 22.01.2015 року за вих. №06/39-125, виданою ПАТ «Миколаївобленерго», та наказами про відрядження №19-В від 14.01.2011 року (у період з 17.01.2011 року по 21.01.2011 року), №37-В від 21.01.2011 року (у період з 24.01.2011 року по 25.01.2011 року), №68В від 07.02.2011 року (терміном на 1 день), №836 від 11.02.2011 року (у період з 14.02.2011 року по 17.02.2011 року), №116-В від 23.02.2011 року ( у строк з 23.02.2011 року по 25.02.2011 року), №127-В від 25.02.2011 року (у період з 28.02.2011 року по 04.03.2011 року), №183-В від 18.03.2011 року ( у період з 21.03.2011 року по 23.03.2011 року), №200-В від 24.03.2011 року (у період з 25.03.2011 року по 26.03.2011 року), №297-В від 22.04.2011 року ( у період з 26.04.2011 року по 29.0.2011 року), №553-В від 15.07.2011 року (у період з 18.07.2011 року по 22.07.2011 року), №604-В від 02.08.2011 року (у період з 03.08.2011 року по 05.08.2011 року), №637-В від 12.08.2011 року (у період з 15.08.2011 року по 19.08.2011 року), №745-в від 16.09.2011 року (у період з 19.09.2011 року по 23.09.2011 року), №768-в від 23.09.2011 року (у період з 26.09.2011 року по 30.09.2011 року), №790-в від 30.09.2011 року (у період з 03.10.2011 року по 07.10.2011 року), №819-в від 07.10.2011 року (у період з 10.10.2011 року по 14.10.2011 року), №871-в від 21.10.2011 року ( у період з 24.10.2011 року по 26.10.2011 року), №190-в від 16.03.2012 року (у період з 19.02.2012 року по 23.03.2012 року), №754-в від 07.12.2012 року ( у період з 10.12.2010 року по 14.12.2012 року), №201-в від 24.05.2013 року (у період з 27.05.2013 року по 01.06.2013 року), №227-в від 14.06.2013 року (у період з 17.06.2013 року по 21.06.2013 року), №251-в від 05.07.2013 року (у період з 08.07.2013 року по 12.07.2013 року), №275-в від 19.07.2013 року (у період з 23.07.2013 року по 26.07.213 року), №354-в від 10.09.2013 року (у період з 10.09.2013 року по 11.09.2013 року), №521-в від 20.12.2013 року (у період з 23.12.2013 року по 27.12.2013 року),№87-в від 26.02.2014 року (у період з 27.02.2014 року по 01.03.2014 року), №243-в від 27.06.2014 року ( у період з 01.07.2014 року по 04.07.2014 року), №268-в від 18.07.2014 року (у період з 21.07.2014 року 25.07.2014 року), №405-в від 17.10.2014 року (у період з 20.10.2014 року по 24.10.2014 року. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] проживає в гуртожитку, зверталась до нього за допомогою, часто знаходиться у командировках. Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що знає [PERSON], як сусіда, у них дружні стосунки. Приходила особисто до його кімнати в гуртожитку, він здійснював там ремонт, зверталась до нього за наданням допомоги. Стаття 47 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень\~ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного\~\~жилого\~\~приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, тощо ), суд може продовжити пропущений строк. Виходячи зі змісту\~ст.71 ЖК України, відповідно до вимог\~ст.214 ЦПК України\~та роз'яснень, викладених у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~ст.212 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у\~ст.71 ЖК України\~строки. У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України). Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким. Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач. За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Між тим, позивачем у підтвердження своїх позовних вимог наданий акт № 359, складений КП СКП «Гуртожиток» за вихідним від 05.12.13 року, без зазначення вихідного номеру, та затвердженого наказом 08.01.2013 року, зміст якого фіксує, що в кімнаті 33 гуртожитку по Севастопольській 47 а з 01.10.2010 року по даний час не проживають. Допитана у якості свідка [PERSON], (яка підписала вказаний акт), пояснила суду, що вона не пам*ятає, що вона підписувала і що свідчила своїм підписом, та їй не відомо хто з 01.10.2010 року проживав у кімнаті 33. При цьому пояснила суду, що [PERSON] у гуртожитку бачила, чому він не проживає у гуртожитку їй не відомо. За такого, такі пояснення свідка не підтверджують факт відсутності [PERSON] понад шість місяців без поважних причин. Свідок [PERSON] пояснила суду, що кімната 33 зайнята квартирантами, [PERSON] не бачила, в кімнаті він не проживає, вона претендує на цю кімнату для розширення її сім*ї. За такого, пояснення свідка не можуть бути прийняті судом в якості підтвердження факту не проживання [PERSON] у спірній кімнаті, оскільки вони не відповідають матеріалам справи, та свідок є зацікавленою особою. Згідно виписки із особового рахунку №86012, виданої 22.01.2015 року КП «СКП «Гуртожиток» заборгованість [PERSON] за квартирну плату становить 137,54 грн. За такого, на виконання вимог ст.ст.58 - 60 ЦПК України, позивачем не надано суду жодного доказу на спростовування доводів відповідача. Акт про не проживання не є належним доказом\~\~по справі, оскільки взагалі не містить вихідного номеру, дати його складання, та не вказано у відношенні якої особи він складений, з яких причин та хто не проживає, окрім того, його зміст суперечить показанням свідків, про те, що в кімнаті проживали різні особи. Сам факт відсутності особи у житловому приміщенні не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування, оскільки відповідно до правил\~ст.71 ЖК України, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є не проживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин. Будь -\~\~яких інших\~\~доказів\~\~ на підтвердження не проживання\~\~відповідача у спірній квартирі без поважних причин,\~\~позивачем не\~\~надано. За такого, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed