Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], квартирну плату та комунальні послуги не сплачує. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по сплаті житлово-комунальних послуг у нього станом на 01.01.2014 р. утворилася заборгованість в розмірі 2 491,73 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 812,36 грн. та витрати по сплаті судового збору. Надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, розглянути справу у його відсутність та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій частково визнала позов в частині стягнення з неї на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 840,50 грн., тобто за фактичне використання спожитої електроенергії на одну особу. В іншій частині позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Виходячи з розрахунків, наданих позивачем, у відповідача виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 1812,36 грн. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду ЖБК, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. З розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 1812,36 грн. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] посилалася на те, що нею фактично не використовується споживання електроенергії, яку просить стягнути позивач, а її кількість значно перевищує її споживання на одну особу, в зв'язку із чим нею було надано розрахунок споживання електроенергії, з якого вбачається, що за період з травня 2012 року по травень 2013 року відповідачем було спожито 2304 кВт, що становить 840,50 грн., а не 1812,36 грн., як зазначено позивачем в розрахунку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено позовних вимог в частині споживання відповідачем електроенергії в розмірі, зазначеному в розрахунку, в зв'язку із чим суд, виходячи з розумності, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 840,50 грн. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial