Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом посилаючись на те, що [INFO] року померла її сестра - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на майно. Також, окрім неї, до нотаріальної контори звернувся з заявою її брат [PERSON] про прийняття спадщини. Позивач вказує, що весь час за життя її сестри, усіма питаннями, що стосувалися життя [PERSON], зокрема догляд, лікування займалась виключно позивач, відповідач участі не приймав. В тому числі позивачем здійснено організацію поховання сестри. На жаль, Відповідач ніколи не цікавився станом здоров'я [PERSON], її не навідував, не надавав грошової допомоги. Останні роки покійна не могла себе самостійно обслуговувати та потребувала постійної допомоги. Позивач та її діти допомагали сестрі. Позивач вказує, що забезпечувала їй належний догляд, купувала ліки, продукти, піклувалася про неї, сплачувала призначені лікарями обстеження, забезпечувала належне харчування, сплачувала комунальні послуги. Коли зник син її сестри виключно позивач займалася його розшуком та судовими провадженнями. Про смерть та дату похорон [PERSON] було відомо Відповідачу. Проте, всі витрати на поховання, поминальний обід та організацію поховання здійснювала позивач. Про безпорадний стан сестри було відомо відповідачу, який не проживав з нею, жодного разу покійну не відвідував, та не виявляв намірів надати їй будь-яку матеріальну чи іншу допомогу. Всі ці обставини свідчать про те, що відповідач ухилявся від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, що тягне за собою усунення його від права на спадкування. В судовому засіданні позивач та представник позивача, позов підтримали та просили суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити з підстав необґрунтованості та недоведеності, посилаючись на письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач по справі є рідною сестрою померлої. Факт родинного зв'язку підтверджується даними свідоцтва про народження. Відповідач у справі - [PERSON] є рідним братом померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа № 961\\2015 щодо її майна. 25.12.2015 позивач подала до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини [PERSON] 02.06.2016 відповідач подав до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини [PERSON] Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, зазначила, що після смерті [PERSON] право на спадкування майна має її рідний брат, [PERSON], просить його усунути від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцю допомоги, враховуючи її хворобу та безпорадний стан, хоча повинен був доглядати за нею. Позивач посилалася на те, що її сестра за станом здоров'я, через похилий вік та тяжкі хвороби, була у важкому, безпорадному стані, її хвороби призвели до неможливості її самостійно себе обслуговувати, до потреби в сторонній допомозі та до потреби в допомозі брата, який міг таку допомогу надавати, але не надавав, відмовляв та ухилявся від свого обов'язку. За життя [PERSON] постійно хворіла, потребувала постійного догляду, не могла саме себе самостійно обслуговувати. Відповідач жодного разу не надав матеріальної допомоги своїй сестрі, навіть не бачив її. Хоча в свою чергу був матеріально забезпеченою особою, мав власне житло. Померла після виявлення в неї хронічних хвороб потребувала дорогого вартісного лікування, але не мала інших доходів, крім пенсії. Відповідач догляд не забезпечив, необхідної допомоги не надавала, незважаючи на її безпорадний стан. Фактично, три роки назад, після перебування в реанімаційному відділенні лікарні, позивач забрала сестру з села до Києва, так як у неї погіршився стан здоров'я, і весь цей час була поруч з нею, займалась її лікуванням та доглядом. Весь час хвороби сестри позивач піклувалася про її здоров'я, звичайно її пенсії не вистачало на постійне лікування і дорогі лабораторні дослідження, аналізи та ліки, які постійно потрібно було приймати, що доводить кожна лікарняна виписка, а також на комунальні послуги і продукти харчування позивач витрачала власні кошти. Допомога брата була дуже потрібна, за допомогою до Відповідача зверталися, і позивач, і сестра, але Відповідач відмовляв. Відповідач ні разу не надав своїй сестрі допомоги, ні матеріальної, ні фізичної. В тому числі сестра говорила, що хоче щоб лише позивач успадкувала все майно. На належну покійній частину квартири вона зробила на позивача заповіт, на все інше майно не встигла, так як займались питаннями в двох судових справах визнання безвісно відсутнім, а після цього померлим її сина - [PERSON]. Після оформлення спадщини на [PERSON] після смерті її сина [PERSON], сестра мала зробити заповіт на позивача, але не встигла, померла. До останнього дня її життя позивач не залишала її одну, бо боялась, що черговий серцевий напад, коли нікого не буде поряд і ніхто не зможе викликати швидку допомогу може бути летальним. Брат жодної участі не приймав. Весь час він був в стороні як не рідний, як чужа людина, яку не турбує життя та здоров'я власної рідної сестри. Окрім медичної документації, доданої до матеріалів справи, позивач посилається на висновок № 02/2017 спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи, відповідно до якого у [PERSON] виявлено ряд хронічних захворювань, які впливали на її якість життя та здатність самообслуговування. На думку позивача, висновок спеціаліста підтверджує, що [PERSON] за станом свого здоров'я, через похилий вік та тяжкі хвороби, була в важкому, безпорадному, стані, її хвороби призвели до неможливості її самостійно себе обслуговувати, до потреби в сторонній допомозі та до потреби в допомозі брата, який міг таку допомогу надавати, але не надавав, відмовляв та ухилявся від свого обов'язку. Суд роз'яснив сторонам їх право заявити клопотання про призначення судової медичної експертизи в рамках цивільної справи №753/10707/16, втім обидві сторони такого бажання не виявили. В тому числі, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що коли сестра [PERSON], яка померла [INFO] року хворіла, саме позивач, будучи також хворою людиною похилого віку, особисто за нею доглядала. Свідки підтвердили, що померла була в важкому стані, що сильно хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Вказали, що саме позивач за її життя доглядала за нею: готувала їжу, прибирала, купувала ліки, викликала лікарів та подібне, відвозила на діагностику та лікування, оплачувала за все це грошові кошти. Відповідач за сестрою не доглядав, всі витрати несла позивач. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, потреби у догляді, допомозі та піклуванні, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення останнього від надання спадкодавцеві такої допомоги. Покази свідків, надані в судовому засіданні, правового значення для вирішення даної справи не мають у розумінні встановлених під час розгляду справи обставин. Надані позивачем медичні довідки свідчать про наявність у [PERSON] ряду хронічних хвороб, з якими вона жила. Суд вважає важливими посилання представника позивача на висновок спеціаліста № 02/2017, який на думку позивачапідтверджує, що [PERSON] за станом свого здоров'я, через похилий вік та тяжкі хвороби, була в важкому, безпорадному, стані, її хвороби призвели до неможливості її самостійно себе обслуговувати, до потреби в сторонній допомозі та до потреби в допомозі брата, який міг таку допомогу надавати, але не надавав, відмовляв та ухилявся від свого обов'язку, втім не може його врахувати, виходячи з наступного. Даний висновок є точкою зору спеціаліста, який взяв за основу надані позивачем медичні документи та відповідав на питання виключно позивача, в звязку з чим не може бути врахований судом, як доказ в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки в повній мірі не відображає предмет доказування. В тому числі в зазначеному висновку спеціаліст вказує, що «наявні симптоми захворювань негативно спливали на якість життя [PERSON] та її здатність до самообслуговування», що не є підтвердженням безпорадного стану, а отже, і не може вважатися доказом в розумінні ст. 60 ЦПК України. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed