Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Виконкому Металургійної районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] згідно ордеру [NUMBER] від 01.11.1995 року була надана однокімнатна квартира [ADDRESS]. За життя, у травні 2017 року, [PERSON] звернувся до Виконкому Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу з заявою про приватизацію вищезазначеної квартири. Рішенням Виконкому Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу №288 від 16.08.2017 року квартира [ADDRESS] передана в приватну власність [PERSON] і оформлено право власності на квартиру від 23.08.2017 року на ім'я [PERSON]. Таким чином, [PERSON] отримав у приватну власність вищевказану квартиру. Однак, [INFO] [PERSON] помер і не зміг отримати Свідоцтво про право власності на квартиру та звернутися до державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до відповідача, щоб отримати документи по приватизації його квартири, але йому було відмовлено у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності на житлове приміщення [PERSON] за життя отримано не було та зареєстровано в органі приватизації. Державна реєстрація речових прав на квартиру не проведена у зв'язку з чим у [PERSON] не виникло право власності на квартиру. Відповідно ст.ст. 1268,1270 ЦК України позивач прийняв спадщину, а отже являється спадкоємцем [PERSON] і по заповіту спадкує майно у тому числі квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з викладеним позивач змушений звернутись до суду з позовом та просить визнати за ним право приватної власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились. Зокрема, від позивача та його представника, до початку судового засідання, призначеного на 13.03.2018 року, надійшли заяви про можливість проведення судового засідання без їх участі, на позовних вимогах наполягають, просять задовольнити. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, заяв про перенесення судового засідання не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про дати судових засідань, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні з письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] згідно ордеру [NUMBER] від 01.11.1995 року була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] . На підставі ордера він вселився в квартиру і проживав в ній постійно по день його смерті (а.с. 6). У травні 2017 року, [PERSON] звернувся до Виконкому Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу з заявою про приватизацію зазначеної квартири. Рішенням Виконкому Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу №288 від 16.08.2017 року квартира [ADDRESS] в приватну власність [PERSON] і оформлено право власності на квартиру від 23.08.2017 року на ім'я [PERSON] (а.с. 9, 11). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 16) і не зміг отримати Свідоцтво про право власності на квартиру. Також встановлено, що 03.05.2017 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповідав позивачу все своє майно (а.с. 17). Крім того, у відповідності до ст.ст. 1268,1270 ЦК України, позивач прийняв спадщину (а.с. 18). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 (зі змінами від 25.05.1998 року № 15), якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звернувся з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута у встановлений строк або в її задоволені було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Як зазначено у ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. З наданих документів про приватизацію квартири видно, що [PERSON] виявив бажання здійснити процедуру приватизації та звернувся в органи приватизації житла згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з належно оформленою заявою про приватизацію квартири. Згідно цій заяві квартира була приватизована та передана у власність [PERSON] на підставі Рішення Виконкому Металургійної районної у місті ради № 288 від 16.08.2017 року м. Кривого Рогу, за життя, та оформлено право власності на квартиру, яким [PERSON] визнавався власником квартири. Таким чином, ще за життя [PERSON] було визнане його право власності та квартиру відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачем обґрунтовано та доведено позовні вимоги у повному обсязі, в розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України. Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано. З огляду на зазначені обставини, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав щодо їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved