Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору №11345250000 від 13.05.2008 року відповідач [PERSON] отримав у АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») кредит в сумі 49 500 доларів США зі сплатою 13,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2018 року. АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 49 500 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язання між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №85267 від 13.05.2008 року, відповідно до умов якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 39,20 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця. В свою чергу, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно договору. В порушення умов договору відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, а саме, не сплачує проценти за користування кредитними коштами відповідно до встановленого графіку. Так, станом на 02.10.2014 року, загальна сума заборгованості відповідача складає 1 157 777,91 грн. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за вказаним. В судове засідання представник позивача Жданюк Д.В. не з`явилась, надала суду клопотання, в якому просила проводити розгляд справи у її відсутність, вказала, що вимоги позову підтримує в повному обсязі (а.с.81) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дія даного Закону підпадає під критерії майна, на яке не може бути звернуто стягнення. Крім того, відповідач зазначив, що спірна квартира є єдиним місцем його проживання та єдиним нерухомим майном. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11345250000, за умовами якого кредитор надав відповідачу кредитні кошти в сумі 49 500 доларів США з розрахунку 13,50% річних на строк до 14.05.2018 року (а.с.8-15). У відповідності до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконанням з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А ст.611 ЦК України зазначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Вказаний кредит за даним договором відповідач [PERSON] отримав від позивача 13.05.2008 року. Згідно договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку погашення шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок банку, якщо інше не передбачено цим договором. Однак, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 02.10.2014 року загальна заборгованість відповідача [PERSON] становить 1 157 777,91 грн., що складає: 1 142 904,28 грн. - заборгованість за додатковою угодою, з яких: 626 275,06 грн. - сума заборгованості за кредитом; 516 629,22 грн. - сума заборгованості за відсотками. 24 873,63 грн. заборгованість за кредитним договором, з яких: 24 873,63 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобов'язання між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №85267 від 13.05.2008 року, відповідно до умов якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 39,20 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця (а.с.21-23). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за вказаним (а.с.33-34). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Разом з тим, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, вбачається, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Враховуючи те, що передане відповідачем в іпотеку майно, а саме однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], де проживає відповідач підпадає під критерії майна, на яке згідно вище вказаного закону не може бути звернуто стягнення, оскільки квартира є предметом іпотеки, використовується як місце єдиного, постійного проживання позичальника/майнового поручителя, кредит [PERSON] отриманий в іноземній валюті і є споживчим, відповідачем надано копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що вказана квартира є єдиним об`єктом нерухомого майна, яким володіє відповідач, загальна площа квартири за адресою: [ADDRESS] - 39,2 кв. м., при цьому відповідач частково сплатив і бажає сплачувати грошові внески по погашенню кредитної заборгованості, дія вище вказаного Закону розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed