Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 226235,49 грн. та суму трьох процентів річних у розмірі 11926,56 грн., а також судові витрати у сумі 2381,62 грн. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 14.07.2016 року між позивачем та відповідачем було підписано договір позики. Згідно пункту 1 даного договору, позичальник позичив у позикодавця гроші у розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США. Відповідно до пункту 2 даного Договору, зазначену суму грошей позичальник зобов'язувався повернути в повному обсязі позикодавцеві не пізніше 01.10.2016 року. Однак, у вказаний у договорі строк, вказаної суми коштів не повернув. У зв'язку із цим, до відповідача 18.06.2018 року була надіслана вимога про повернення заборгованості (коштів) по договору позики № 1 цінним листом з описом вкладеного. Яка повернулася до позивача за закінченням терміну зберігання. Позивач зазначає, що станом на перший день прострочення 01.10.2016 року курс Національного Банку України за 1 долар США становив 25,911879 грн. Тобто, станом на 01.10.2016 р. відповідач заборгував позивачу суму 207295,03 грн., з якої позивачем розраховано суму 3 відсотків річних. Тобто, станом на дату написання позовної заяви (01.09.2018 р.) сума 3 процентів становить 11926,56 грн. Станом на дату написання даної позовної заяви курс Національного Банку України за 1 долар США становив 28,279437 грн., тому сума основної заборгованості по договору позики становить 226 235,49 грн., а загалом сума позову становить 238 162,05 грн. Ухвалою суду від 07.09.2018 р. у справі відкрито провадження. /а.с.13/. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки подав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позов до суду не надходив. Тому, за згодою позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд встановив, що 14.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. /а.с.3/. Згідно умов договору позивальник позичив у позикодавця гроші в розмірі 8000,00 доларів США. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. /а.с.4/. Зазначену суму позики позичальник зобов'язується повернути в повному обсязі позикодавцеві не пізніше першого жовтня дві тисячі шістнадцятого року. Проте, як ствердив позивач у позовній заяві, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаної розписки, що не спростовано відповідачем, а тому відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем. У зв'язку із цим, до відповідача 18.06.2018 року була надіслана вимога про повернення заборгованості (коштів) по договору позики № 1 цінним листом з описом вкладеного, яка повернулася до позивача за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою Укрпошти форми 20. /а.с.5-8/. Крім того, у відповідності до договору позики, сторони домовилися, що остаточне повернення позиченої суми грошей буде здійснено у м.Львові. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Згідно даної розписки, відповідач вз'яв на себе зобов'язання повернути позивачу позичені у нього грошових коштів на певних умовах у та у вказаний строк. Розписка підписана власноручно відповідачем і є фактом виникнення зобов'язання відповідача перед позивачем. Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, сума боргу на перший день прострочення 01.10.2016 року курс Національного Банку України за 1 долар США становив 25,911879 грн. Тобто, станом на 01.10.2016 р. відповідач заборгував позивачу суму 207295,03 грн., з якої позивачем розраховано суму 3 відсотків річних. Тобто, станом на дату написання позовної заяви (01.09.2018 р.) сума 3 процентів становить 11926,56 грн. Оскільки, прострочення наступило з 01.10.2016 року і тривало по день підписання позовної заяви (01.09.2018 року), то відповідно за даний період прострочення (31+30+31+31+28+31+30+31+30+31+31+30+31+30+31+31+28+31+30+31+30+31+31 = 700 днів) Позивачем нараховані три проценти річних від простроченої суми (207295.03 грн.). Тобто, станом на дату написання даної позовної заяви (01.09.2018 року) сума 3 процентів становить 11 926,56 грн. (207 295,03 грн. х 3% х 700 днів / 365 днів / 100). Відтак, станом на дату написання даної позовної заяви курс Національного Банку України за 1 долар США становив 28,279437 грн., тому сума основної заборгованості по договору позики становить 226 235,49 грн., а загалом сума позову становить 238 162,05 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаного договору позики. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2381,62 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved