Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання часток у спільній сумісній власності. Посилаючись на те, що він постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у віці 85-ти років померла його тітка [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, на нерухоме майно яке їй належало, а саме Ѕ частини будинку [ADDRESS] та частину земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] . Позивач зазначає, що він як спадкодавець за заповітом 10.04.2020 року подав заяву до приватного нотаріуса Чернівецького МНО Хусід С.М. про прийняття спадщини. При прийнятті заяви нотаріус пояснила, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу необхідно в судовому порядку визначити частку померлої [PERSON] , оскільки за життя не була визначена її частка в даному нерухомому майні. Із Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що земельна ділянка яка розташована по [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] . Дана земельна ділянка була передана безоплатно у їхню власність на підставі рішення 36 сесії VII скликання від 04.09.2017 року №849 ЧМР для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що частка кожного із співвласників не була визначена у спосіб визначений законом, та на даний час визначити частку є неможливо, тому, що один із співвласників помер, між якими було досягнуто домовленості, що їхні частки є рівними, по Ѕ частині земельної ділянки. Виходячи з того, що позивач не може прийняти спадщину після смерті своєї тітки - [PERSON] , не може оформити право на спадщину на земельну ділянку, та отримати свідоцтво про право на спадщину на дану земельної ділянки, оскільки частки співвласників земельної ділянки не виділенні, то просить суд припинити право спільно сумісної власності та визначити, що частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку загальною площею 0,0604 га, кадастровий номер - 7310136600:31:001:1054, що розташована за адресою: [ADDRESS] , рівними і складають по 1/2 частині кожному співвласнику. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 09.07.2020 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті позивач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на задоволенні позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2017 року [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,0604 га, кадастровий номер - 7310136600:31:001:1054, що розташована за адресою: [ADDRESS] Тітка позивача [PERSON] померла [INFO] у віці 85-ти років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04.11.2019 року. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом ЧМНО Хусід С.М. 10.04.2020 року була заведена спадкова справа за номером №65751812 після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно довідки №656 від 02 грудня 2019 року виданої ПП Житлосервіс» [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] по день смерті, а саме [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.1997 року житловий будинок [ADDRESS] з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями на підставі заповіту перейшли у власність в рівних частинах до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] Згідно договору дарування Ѕ частки житлового будинку від 01.06.2017 року [PERSON] подарував своєму онуку [PERSON] Ѕ частку житлового будинку під номером [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2017 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності володію Ѕ частиною житлового будинку [ADDRESS] . Згідно рішення 36 сесії VII скликання від 04.09.2017 року № 849 Чернівецької міської ради земельна ділянка кадастровий номер 7310136600:31:001:1054, площею 0.0604 , що знаходиться в [ADDRESS] була передана безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою [ADDRESS] Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Беручи до уваги зазначені вище обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, неможливість нотаріуса видати спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, слід визнати, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності, оскільки при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть у зв`язку із смертю співвласника [PERSON] , що відповідає правовим позиціям п.17 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки нерухоме майно належить померлій [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності по 1/2 частини кожному. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved