Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Харківської обласної державної адміністрації, третіх осіб: Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області про поновлення порушеного права. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 01.07.1978 року по 12.01.1995 рік працював у колгоспі ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області. 12.01.1995 року він був звільнений з членів колгоспу за власним бажанням, про що в трудовій книжці було вказано «Звільнений з членів колгоспу з збереженням пайового фонду», але в списках на отримання земельних паїв він не був внесений. З цих підстав він звертався до керівництва КСП ім. Свердлова, але йому в цьому було відмовлено та розяснено, що в Орільській селищній раді Лозівського району Харківської області відсутні нерозподілені паї. Крім цього він звертався з даним проханням до Лозівської РДА, але йому також було відмовлено та розяснено, що на даний момент земля, що передавалася підприємству у колективну власність розподілена, а тому дане питання можливо лише за рахунок земель запасу або резерву Орільської селищної ради. Відповідно до викладеного просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Свердлова Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області у розмірі 5,65 умовних кадастрових гектарів та зобовязати Харківську обласну державну адміністрацію виділити йому із земель запасу на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, визнавши причину пропущення строку позовної давності поважною. 15.10.2015 року представником РДА подано заперечення проти позову, в яких зазначено, що право на земельну ділянку (пай) мають громадяни, які на день видачі державного акта на право колективної власності на землю, були членами господарства. Зважаючи на викладене, представник зазначає, що [PERSON] на час видачі державного акта членом вже не був, також вказує на те, що відповідачем по справі повинно бути [PERSON] Держгеокадастру, так як РДА видачею земельних ділянок не займається. 15.10.2015 року представником Харківської обласної державної адміністрації надано заперечення, в яких зазначено, що у позивача відсутній сертифікат на право на земельну ділянку, підставою для виділення земельної ділянки є рішення ради чи районної державної адміністрації. Представник вказує на те, що обласні державні адміністрації не мають повноважень щодо виділення землі та видачі сертифікату. Враховуючи викладене, представник вважає, що обласна державна адміністрація не може бути учасником даних спірних правовідносин, а вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. 26 жовтня 2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги, вказуючи на те, що його звільнено за власним бажанням з членів колгоспу зі збереженням пайового фонду, а тому він має право на отримання земельної ділянки, додав третьою особою [PERSON] Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області. [PERSON] просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Свердлова Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області у розмірі 5,65 умовних кадастрових гектарів та зобовязати Харківську обласну державну адміністрацію виділити йому із земель запасу на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, визнавши причину пропущення строку позовної давності поважною. 18.11.2015 року представник [PERSON] Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області подав заперечення, в яких зазначив, що на момент реєстрації державного акта [PERSON] був звільнений з членів колгоспу та його прізвище у списку, доданому до Державного акта, відсутнє, а тому позивач права на земельну ділянку не набув. Відповідно до викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 19 листопада 2015 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги, змінив відповідача з Харківської обласної державної адміністрації на Головне [PERSON] Держгеокадастру у Харківській області, третьою особою [PERSON] Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області не зазначав, та просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Свердлова Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області у розмірі 5,65 умовних кадастрових гектарів та зобовязати Головне [PERSON] Держгеокадастру у Харківській області виділити йому із земель запасу на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, визнавши причину пропущення строку позовної давності поважною. 22.01.2016 року представник Головного [PERSON] Держгеокадастру у Харківській області надав заперечення, в яких вказував, що членом на час видачі державного акта позивач не був та в списку прізвище його не має, тобто право на земельну ділянку у [PERSON] відсутнє. Зважаючи на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню. 12 березня 2016 року позивач в черговий раз уточнив свої позовні вимоги та просив визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП ім. Свердлова на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, а саме площею 5,65 умовних кадастрових гектарів. Крім цього просив зобовязати Головне [PERSON] Держгеокадастру в Харківській області виділити йому земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, а саме площею 5,65 умовних кадастрових гектарів на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області із земель запасу (або резерву). 25.03.2016 року представник Головного [PERSON] Держгеокадастру у Харківській області подав заперечення на уточнену позовну заяву та зазначив, що землю в колективну власність передано вже після звільнення з членів колгоспу [PERSON] Також в запереченнях вказано на те, що з приводу виділення землі не має підтвердження звернення до Головного [PERSON] та відповідно відсутня відмова Головного [PERSON]. Представник зазначив, що вданий час, відповідно до інформації [PERSON] Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області, земельні ділянки, які не надані у власність та користування на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області не обліковуються. 13.04.2016 року було винесено рішення по справі та задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.10.2017 року справу було направлено до Лозівського міськрайонного суду Харківської області на новий розгляд. 12.12.2017 року справа була розподілена в провадження судді Дегтярчук М.О. Відповідно до наказу Лозівського міськрайонного суду Харківської області №05-04/159 від 21.12.2017 року суддя Дегтярчук М.О. 27.12.2017 року відрахована зі штату суду на підставі рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області у відставку» від 21.12.2017 року №4219/0/15-17. На підставі вище вказаного, 28.12.2017 року справу було автоматично перерозподілено в провадження судді Каращука Т.О. У звязку з тим, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції, справа підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 16.01.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.01.2018 року представником Головного [PERSON] Держгеокадастру у Харківській області подано клопотання, в якому зазначено, що письмові заперечення, які надсилалися по справі до цього він підтримує та вказано, що позивач не має права на земельну ділянку. Так як на момент видачі державного акта не був членом колгоспу та його прізвище не значиться в списку. Також вказує, що твердження позивача про наявність його в додатковому списку не є підставою для отримання землі, так як не відповідає закону. Тому, зважаючи на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 09.02.2018 року позивачем подано відзив на клопотання, в якому зазначено, що відповідач трактує закон не вірно, не включено його було до списку помилково, саме тому загальними зборами членів колгоспу прізвище було внесено до додаткового списку. Зважаючи на викладене [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача в судове засідання не зявилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила. Представник відповідача [PERSON] Держгеокадастру в Харківській області в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності представника з урахуванням раніше наданих письмових заперечень. Представник третьої особи Лозівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що позивач був звільнений з колгоспу до видачі державного акта на право колективної власності на земельну ділянку. Представник третьої особи Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не зявився, надав заяву до суду про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що позивач, починаючи з 01 липня 1978 року по 12 січня 1995 року працював у колгоспі ім. Свердлова Лозівського району Харківської області, що підтверджується копією трудової книжки серія УКР № 1513153. Згідно протоколу загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу за 1986 рік № 23 від 28 жовтня 1986 року позивач був прийнятий в члени колгоспу імені «Свердлова» Лозівського району Харківської області з червня 1978 року, що підтверджується архівною довідкою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області за 01-349 від 30.10.2014 року. Працював в господарстві, проживає на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області. На підставі рішення загальних зборів (протокол № 3 від 13.11.1992 року) колгосп ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, яке в 2004 році у звязку з реформуванням аграрного сектора економіки, КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області було визнано банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура, що підтверджується архівною довідкою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області за 01-151 від 30.10.2014 року. 12 січня 1995 року [PERSON] був звільнений з колгоспу ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області на підставі протоколу № 1 від 12.01.1995 року загальних зборів членів колгоспу імені «Свердлова», що підтверджується копією трудової книжки серія УКР № 1513153 та архівною довідкою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області за 01-349 від 30.10.2014 року. У 2000 році позивачу був виданий майновий сертифікат серії ХА-ХХ № 1404409 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, яким йому було надано право на пайовий фонд майна КСП ім. Свердлова відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників. Крім цього, позивачу при звільненні було гарантовано право на отримання земельного паю, про що зазначено в протоколі загальних зборів членів КСП ім. «Свердлова» та засідань правління колгоспу № 1 від 12.01.1995 року, де було зазначено, що позивач звільнений з членів колгоспу з збереженням пайового фонду, що підтверджується архівною довідкою № 01-349 від 30.10.2014 року, виданою Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області, але при паюванні земель він не був включений до списку громадян членів КСП імені Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай). Державний акт на право колективної власності на землю по КСП ім. Свердлова Лозівського району Харківської області серії ХР-20-00-000659 було отримано 05.01.1996 року. Даний Державний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 19 березня 1996 року за № 16. Розмір земельної частки (паю) по КСП складає 5,65 умовних кадастрових гектарах, [PERSON] в списках додатках до державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Свердлова не числиться і сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався, що вбачається з довідки [PERSON] Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області № 22-20.04-0.3-1031/2-15 від 18.12.2015 року. Крім цього, відповідно до вищевказаної довідки, при перевірці книг реєстрації сертифікатів по КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області [PERSON] не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай). Також в даній довідці зазначено, що відповідно до державної статистичної звітності 6-зем станом на 01.07.2015 року земельні ділянки (рілля), які не надані у власність та користування, на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області не обліковуються. Згідно довідки виконкому Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області від 21.08.2015 року № 02-25/665 на території Орільської селищної ради розташовано 6 нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок, загальною площею 34,2306 га. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивача помилково не було включено до списку громадян членів КСП імені Свердлова смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), що позбавляє його права на отримання у приватну власність земельної частки (паю). Так, згідно протоколу № 2 загальних зборів уповноважених членів КСП «Свердлова» Лозівського району, Харківської області від 05 лютого 2000 року значиться список членів КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області у відповідності до поданих заяв виділити земельні паї (частки) в натурі та майнових (паїв) часток згідно структури майнового фонду, в списку під № 710 значиться [PERSON], що підтверджується довідкою № 01-320 від 18 листопада 2015 року, виданою архівним відділом Лозівської районної державної адміністрації Харківської області. Судом не береться до уваги посилання відповідача у своїх запереченнях на той факт, що до майнового фонду майна членів підприємства включалась вартість основних виробничих і оборотних фондів, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств, вважаючи при цьому, що земля не входить до пайового фонду, так як земля КСП є часткою пайового фонду підприємства, про що свідчить Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», сертифікати також видавались на право на земельну частку (пай). Так, станом на час звернення позивача до суду рішення загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Свердлова Лозівського району Харківської області від 05 лютого 2000 року стосовно виділення [PERSON] земельної частки (паю) не відмінено, не змінено і має законну силу. Строк позовної давності для його виконання не встановлено, окрім того, приватизація землі в Україні не завершена. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З вищевказаного суд робить висновок, що на момент отримання КСП імені Свердлова Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП позивач мав право на земельну частку (пай). Так, в статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність чи користування або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю. Згідно п. «а» частини 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва Пунктом «б» частини 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. «а» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив з наступного. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи дружина позивача, починаючи з 1991 року тяжко хворіла, перенесла декілька операцій, в звязку з чим потребувала стороннього догляду, який він надавав. В 1994 році його дружина отримала 2 групу інвалідності, їй було заборонено тяжкий труд, а тому всі турботи з приводу налагодження побуту були покладені на нього та йому не було часу для відстоювання своїх прав. Починаючи з 2015 року дружина [PERSON] отримала 3 групу інвалідності. Крім цього, він також є інвалідом 3 групи безстроково, про що свідчить довідка МСЕК серії 10ААВ № 656489 від 26.01.2015 року. Також позивач лише в серпні 2015 року дізнався про існування 6 нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок, загальною площею 34,2306 га, про що свідчить довідка Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області № 02-25/665 від 21.08.2015 року. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач є особою матеріально не забезпеченою, на протязі певного часу не мав можливості отримати документ на право на земельну частку (пай) з незалежних від нього причин, а саме своєї хвороби та хвороби дружини, тому суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, а тому не мав можливості захистити своє порушене право. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач надав належні та допустимі докази того, що не внесенням його до списку громадян членів КСП імені Свердлова смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), його конституційні права були порушені, а тому суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги частково.

Outcome: partial