Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (а.с.1-3). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.02.2020 року між нею та [PERSON] було укладено розписку, відповідно до якої вона передала, а позичальник [PERSON] отримала грошові кошти в розмір 107000,00 грн. У розписці сторонами було погоджене, що позичальник зобов`язаний повернути суму позики до 10.07.2020 року. Вищевказана розписка була підписана позичальником на підтвердження передання коштів позикодавцем позичальнику. Позичальник грошові кошти у строк визначений договором позики (розпискою), 10.07.2020 року не повернула. Станом на дату подачі позову наявна заборгованість у розмір 107000,00 грн., яка залишається не сплаченою. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики вважає за необхідне нарахувати 3 % річних за період з 11.07.2020 року по 17.11.2020 року у розмірі 967,40 грн. Зазначає, що відповідачем жодних заходів щодо добровільного погашення заборгованості не було здійснено. Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з липня 2020 року по листопад 2020 року в розмірі 107742,77 грн. та 3 % річних від суми боргу в розмірі 967,40 грн. Ухвалою судді від 26.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.16,17). Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Копію ухвалу судді від 26.01.2021 року направлено позивачу за адресою вказаною в позові (а.с.18). До суду повернувся поштове повідомлення про вручення особі поштового відправлення (а.с.20). Копію ухвали судді 26.01.2021 року з копію позову з додатками направлено відповідачу за його місцем реєстрації (а.с.18). До суду повернувся конверт, як не вручений, у зв`язку із закінченням строків зберігання (а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 14.09.2021 року позовну заяву вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2020 року справа № 154/3443/18. З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2020 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 107000,00 грн. На підтвердження боргових зобов`язань [PERSON] надала позивачу власноручно написану нею розписку від 13.02.2020 року, в якій підтвердила факт отримання в позивача грошових коштів в сумі 107000,00 грн. та зобов`язалася повернути їх до 10.07.2020 року (а.с.7). Оригінал даної розписки був оглянутий судом та знаходиться в матеріалах справи (а.с.26). В обумовлений сторонами строк та на час розгляду справи, відповідач не повернула позивачу борг. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви вбачається, що відповідач не виконала умов укладеного з [PERSON] договору позики, оскільки у визначений сторонами строк кошти не повернула, за таких обставин суд приходить висновку що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Так, днем прострочення платежу вважається - 11 липня 2020 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від суми заборгованості за період з 11.07.2020 року по 17.11.2020 року. За вказаний період сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 107738,30 грн., виходячи з наступного розрахунку: ІІс = 99,4 х 99,8 х 100,5 х 101,0 / 1004 = 1,0069 (сукупний індекс інфляції за період з липня 2020 року по листопада 2020 року (за 4 місяці)). Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції проведений наступним чином: 107000 х 1,0069 = 107738 грн. 30 коп. (сто сім тисяч сімсот тридцять вісім грн. 30 коп.). В той же час, позивачем за наведеним в позові розрахунком сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції вказана в більшому розмірі та становить 107742,77 грн. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції підлягають частковому задоволенню в розмірі 107738 грн. 30 коп. Щодо розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми, суд виходить з наступного. Як вже зазначалося, днем прострочення платежу вважається 11 липня 2020 року. Таким чином, кількість прострочених днів за період з 11.07.2020 року по 17.11.2020 року становить 129 днів, отже три проценти річних від простроченої суми за вказаний період складає 1131,39 грн. Розрахунок 3% річних Період розрахункуСума боргу3% річних, грн.Кількість днів прострочення 11.07.2020 - 17.11.2020107000,00107000,00 х 3% / 366 х 129 = 1131,39129 Згідно позовної заяви, позивачем під час проведення власного розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми, кількість прострочених днів зазначено - 110 та зазначено, що сума 3% річних становить 967,40 грн. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Враховуючи те, що до теперішнього часу відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики від 13.02.2020 року, доказів того, що відповідач повністю або частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики суду не представлено, тому, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] у примусовому порядку суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 107738,30 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 967,40 грн. (в межах заявлених вимог). У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1087 грн. 06 коп. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано копії ордера на надання правничої (правової) допомоги № 1088370, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ДП 3673, Договору про надання правничої допомоги № 90 від 24.11.2020 року, акта приймання-передачі наданих послуг від 26.11.2020 року Додаток №1 до договору № 90 від 24.11.2020 року, акта приймання-передачі грошових коштів від 26.11.2020 року Додаток №2 до договору № 90 від 24.11.2020 року, згідно яких витрати на правничу допомогу адвоката склали 5000,00 грн. (а.с.9-11,27,28). Тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідачів витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на суму 5000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір в розмірі 1087 грн. 06 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. 00 коп., а всього зі [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати позивача в розмірі 6087 грн. 06 коп. (1087 грн. 06 коп. + 5000 грн. 00 коп. = 6087 грн. 06 коп.).

Outcome: partial