Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.10.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Вольво», д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2012 року [PERSON], який станом на момент вчинення правопорушення перебував у трудових відносинах зТовариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ЕФІ- Транс», був визнаний винним у скоєнні ДТП. Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.10.2013 року стягнуто з ТОВ «ЕФІ-Транс» на користь ПрАТ «Просто - Страхування» страхове відшкодування у розмірі 77 662 грн. 31 коп. та судовий збір. Оскільки позивач повністю сплатив страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «Просто - Страхування», він був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 79 382 грн. 81 коп. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив суд відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.10.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Вольво», д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2012 року [PERSON], був визнаний винним у скоєнні ДТП. визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 425 грн (а.с. 18). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є підтвердженою. Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.10.2013 року, залишеним без змін постановю Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2014 року, стягнуто з ТОВ «ЕФІ-Транс» на користь ПрАТ «Просто - Страхування» страхове відшкодування у розмірі 77 662 грн. 31 коп. та судовий збір. Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду м. Києва від 28.10.2013 року 14.10.2012 року [PERSON] в день скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕФІ-Транс» (а.с.8). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При цьому у положеннях п. 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року за № 14 роз'яснено, що за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК УРСР, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Крім того у положеннях п. 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року за № 14 роз'яснено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Згідно ч. 1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved