Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить встановити факт того, що він є рідним сином [PERSON] , померлої [INFO] ; встановити факт, що договір купівлі-продажу від 16.08.1991 року, посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, [PERSON]., за реєстровим номером 3-1703 на ім`я [PERSON] належить [PERSON] та визнати за [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS] . Законними спадкоємцями першої черги після смерті матері, є він рідний син померлої, третя особа по справі, рідний син померлої, [PERSON] , та третя особа по справі, рідна донька померлої, [PERSON] . Після смерті матері він у встановлений законом шестимісячний cтрок прийняв спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, Турецької Ю.В. Його брат, [PERSON] , та його його сестра, [PERSON] , спадщину після смерті матері не приймали та не претендують на неї. Однак, постановою нотаріуса 13.08.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем, так як у свідоцтві про його народження його прізвище зазначено російською мовою « [PERSON] », а у паспорті громадянина України українською мовою « [PERSON] »; неможливо встановити факт належності спадкового майна спадкодавцеві, оскільки у договорі купівлі-продажу від 16.08.1991 року та технічній документації на спадкове майно прізвище його матері зазначено російською мовою « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть прізвище записано українською мовою « [PERSON] »; та неможливо встановити тип об`єкту нерухомого майна, що є предметом спадщини, оскільки у договорі купівлі-продажу від 16.08.1991 року предметом продажу є 2/25 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , а в КП «ММБТІ» право власності, на підставі цього договору, зареєстровано на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що на теперішній час вирішити дане питання позасудовим порядком не виявляється можливим, що спонукало його звернутися до суду. Позивач та його представник, адвокат Леоновець А.О., в судовому засіданні підтримали позовну заяву та наполягали на її задоволенні. Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю та прийняти рішення суду по матеріалам, які є в справі. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Суд вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справ та є законними, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва смерть за актовим записом № 360 від 11.02.2019 року, виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, [PERSON]., за реєстровим номером 3-1703, що підтверджується копією зазначеного договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року, копією експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку та поверховим планом від 17.11.1990 року (а.с.15-17). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є діти померлої : позивач по справі, який є рідним сином померлої - [PERSON] та треті особи по справі: рідний син померлої - [PERSON] та рідна донька померлої - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. З наданої суду копії спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовився від спадщини після смерті матері, а [PERSON] не зверталася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] . Позивач, після смерті матері у встановлений законом шестимісячний cтрок звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, Турецької Ю.В., однак згідно постанови приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу, Турецької Ю.В., від 13.08.2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті його матері, [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з неможливістю встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про народження його прізвище зазначено російською мовою « [PERSON] », а у паспорті громадянина України українською мовою « [PERSON] ». Крім того, неможливо встановити факт належності спадкового майна спадкодавцеві, оскільки у договорі купівлі-продажу від 16.08.1991 року та технічній документації на спадкове майно прізвище його матері зазначено російською мовою « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть прізвище записано українською мовою « [PERSON] ». А також, неможливо встановити тип об`єкту нерухомого майна, що є предметом спадщини, оскільки у договорі купівлі-продажу від 16.08.1991 року предметом продажу є 2/25 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , а в КП «ММБТІ» право власності, на підставі цього договору, зареєстровано на квартиру [ADDRESS] (а.с.18-19). Так право на спадщину позивач підтверджує свідоцтвом про народження, за актовим записом № 457, виданим Мелітопольським міськЗАГС. Однак, в свідоцтві невірно зазначені прізвища батьків позивача та його прізвище. Так, дійсно, у свідоцтві про народження [PERSON] , у графі батько російською мовою зазначено « [PERSON] » та у графі мати « [PERSON] », а також прізвище позивача зазначено російською мовою « [PERSON] ». Однак, в усіх інших правовстановлючих документах прізвище матері, батька позивача та його прізвище зазначено з однією буквою « л », тобто « [PERSON] » та « [PERSON] ». В інших правовстановлюючих документах прізвище матері позивача зазначено з однією буквою « Л » також зазначено в різних варіаціях, а саме: - у свідоцтві про одруження моїх батьків прізвище батька зазначено російською мовою « [PERSON] », а прізвище матері після реєстрації шлюбу - « [PERSON]»; - у договорі купівлі-продажу від 16.08.1991 року прізвище моєї матері зазначено російською мовою « [PERSON]». Відповідно до договору її особа була встановлена нотаріусом; - у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 26.08.1998 року, де прізвище матері зазначено « [PERSON] »; - у свідоцтві про народження мої сестри, [PERSON] , прізвище матері зазначено російською мовою « [PERSON]»; - у свідоцтві про народження мого брата, [PERSON] , прізвище матері зазначено російською мовою « [PERSON]»; - у посвідченні дорожньої станції переливання крові Придніпровської з.д., де прізвище матері російською мовою зазначено « [PERSON]»; - у посвідченні до медалі «Ветеран праці», де прізвище матері зазначено російською мовою « [PERSON]»; - у посвідченні [NUMBER] про проходження навчання, де прізвище матері російською мовою зазначено « [PERSON]»; - у посвідчені [NUMBER] про отримання професію, де прізвище матері російською мовою зазначено « [PERSON]»; - у посвідчені [NUMBER] про проходження навчання, де прізвище матері російською мовою вказано « [PERSON]»; - у трудовій книжці, де прізвище матері зазначено російською мовою « [PERSON]»; - у замовленні технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , де прізвище матері зазначено російською мовою « [PERSON]»; - в ощадній книжці, де прізвище матері зазначено російською мовою « [PERSON]»; - в експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, де прізвище моєї матері зазначено російською мовою «[PERSON]». Згідно паспорту громадянина України прізвище матері позивача зазначено українською мовою « [PERSON] » та у свідоцтві про її смерть, яке було видано на підставі паспорта, також прізвище померлої матері позивача, українською мовою зазначено « [PERSON] », що свідчить про граматичну помилку при перекладі її прізвища на українську мову. Також, прізвище позивача та прізвище його рідних брата та сестри (до укладення шлюбу) у всіх правовстановлюючих документах зазначено з однією буквою «л», тобто « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується копіями їх паспортів та копіями свідоцтв про народження його брата та сестри. В судовому засіданні було встановлено, що 16.08.1991 року мати позивача придбала у відділенні Придніпровської з/д 2/25 частини житлового будинку, яка складається з квартири [ADDRESS] . Однак, у відповідності до відмітки про реєстрацію даного договору в БТІ зазначено, що зареєстровано квартиру [ADDRESS] , а не 2/25 частини житлового будинку, яка складається з квартири 6 у зазначеному житловому будинку. Крім того, у зазначеному вище договорі купівлі-продажу від 16.08.1991 року прізвище покупця зазначено російською мовою « [PERSON]», що не відповідає її прізвищу у паспорті громадянина України та свідоцтві про смерть, де вона зазначена як « [PERSON] ». Відповідно до довідки КП «ММБТІ» № 1547 від 21.08.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року за р№3-1703, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Саввон В.М. Тобто при оформленні договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року було зазначено, що [PERSON] придбала 2/25 частини житлового будинку, яка фактично становить площу квартири [ADDRESS] Так, житловий (багатоквартирний) будинок [ADDRESS] складається з 8-ми квартир, розташованих на першому та другому поверхах будинку. Та обставина, що це відокремлена квартира підтверджується експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку та поверховим планом. Отже, вказані обставини свідчать про те, що спадкове майно складається саме з квартири [ADDRESS] , а не з 2/25 частин житлового будинку. У зазначеному спадковому майні, а саме у квартирі [ADDRESS] проживали батьки позивача та по день смерті були зареєстровані у цій квартирі. Оскільки на теперішній час неможливо встановити факт родинних відносин між позивачем та його померлою матір`ю, а також неможливо встановити факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю [PERSON] , а саме договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року та тип об`єкту спадкового майна, нотаріус відмовляє у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що поруч з ними по сусідству проживала померла [PERSON] та підтвердили той факт, що дійсно [PERSON] є матір`ю позивача по справі [PERSON] . Позивач та його померла матір перебували у дружніх стосунках та спілкувалися. Вони часто бачили позивача за місцем проживання матері. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2007 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, факту належності спадкового майна спадкодавцеві та тип об`єкту нерухомого майна, що є предметом спадщини, позивач на даний час позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення права власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Дослідивши надані суду письмові докази, покази свідків та пояснення позивача, враховуючи відсутність інших осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутність заперечень від відповідача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, а тому задовольняє їх у повному обсязі, оскільки обставини, викладені позивачем знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved