Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої він є, з 2008 року зареєстрована [PERSON], відповідач по справі зі своєю малолітньою дитиною. Проте, як зазначає позивач, відповідач в квартирі з 2012 року не проживала, участі в утриманні квартири не приймала. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач добровільно зняла свою малолітню дитину [PERSON] з реєстраційного обліку, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зняти його з реєстрації за місцем проживання. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку заперечував з підстав того, що до компетенції суду не відносяться питання зняття з місця реєстрації особи, оскільки це є дискреційні повноваження Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, у якій вказав, що представником з'ясовано, що за адресою: [ADDRESS] малолітня дитина [PERSON], [INFO] не перебуває на реєстраційному обліку, що не вимагає присутності представника служби у судовому засіданні. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1997 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Борисовою С.О. (а.с. 15-16). В Інформаційній довідці №18291 від 17.05.2018 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вказано, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві власності (а.с. 18). Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №1527880 від 03.07.2018 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.08.2008 року і по теперішній час (а.с. 33). Із витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловму приміщенні станом на 11.09.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного 13.05.2018 року [PERSON] у присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кондратенко М.І. відповідач та її малолітня дитина фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Як убачається з пояснень позивача, він зареєстрував відповідача, не усвідомлюючи виникнення у майбутньому наслідків від реєстрації у спірній квартирі, на прохання [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Як вказано у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16, право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у зв'язку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406 ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом. За приписами ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача та не проживає за власним бажанням у належній йому квартирі, між ними втрачено будь-які зв'язки та стосунки, що свідчить про припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, а також має інше місце проживання, суд вважає, що позовні вимоги про припинення сервітуту у вигляді права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Разом з тим позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням тощо є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Тому таку вимогу позивача суд розцінює як передчасну. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial