Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про зобов'язання до укладення основного договору оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 68,1 кв.м. В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, якою він просить винести рішення про визнання за ним, [PERSON] права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 68,1 кв.м., позн. на плані літ. А-1 розміром 11,58 х 6,10 м. (надалі Об'єкт) та просить зобов'язати [PERSON] укласти з ним основний договір оренди вищезазначеного нежитлового приміщення на умовах, визначених попереднім договором оренди від 01.06.2014 року В судове засідання позивач подав заяву про підтримку в повному обсязі заявлених вимог та просить розглядати справу у його відсутності Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, проте ним подано заяву, якою щодо задоволення заяви про збільшення позовних вимог в частині визнання права власності на нежитлові приміщення покладається на думку суду, а щодо зобов'язання до укладення основного договору оренди нежитлового приміщення заперечує. Представник третьої особи - Кулиняк С.Л. подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності та в якій поклався на думку суду щодо задоволення заявленого позову. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачем за власні кошти збудовано нежитлове приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 68,1 кв.м., позн. на плані літ. А-1 розміром 11,58 х 6,10 м. 01.06.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено попередній договір оренди нежитлового приміщення. Згідно даного Договору сторони зобов'язуються до 15.06.2014 року укласти основний договір оренди нежитлового приміщення, а саме Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 68,1 кв.м., позн. на плані літ. А-1 розміром 11,58 х 6,10 м. на умовах, визначених цим Договором для здійснення в подальшому в ньому господарської діяльності. 16.06.2014 року позивачка з листом та проектом договору оренди звернувся до [PERSON] з вимогою щодо укладення основного договору оренди даного нежитлового приміщення. Проте ним не дано жодної відповіді і не вчинено жодних дій на виставлену вимогу. Враховуючи обставини справи, проаналізувавши подані докази, суд приходить до переконання, що заявлений [PERSON] позов підлягає до задоволення частково. Позивач у спосіб, не заборонений законом набув право власності на вищезгадане нежитлове приміщення, що підтверджується наявним технічним паспортом, виготовленим КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» на нежитлове приміщення, договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 01.10.2013 року, рішеннями Дрогобицької міської ради № 1040 від 23.05.2013 року та № 929 від 31.01.2013 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Станом на сьогоднішній день суду невідомі обставини, які б свідчили про незаконність набуття Позивачем права власності в розумінні ч. 2 ст. 328 ЦК України. Жодних доказів неправомірного набуття Позивачем права власності на зазначений Об'єкт Відповідачем не зазначено. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання на нього права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу обставин справи можна зробити висновок, що право власності на Об'єкт не визнається Відповідачем. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. А тому заявлена Позивачем вимога про визнання права власності на Об'єкт є підставною і підлягає до задоволення. Що стосується заявленої вимоги про зобов'язання [PERSON] укласти з [PERSON] договір оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 68,1 кв.м., позн. на плані літ. А-1 розміром 11,58 х 6,10 м. на умовах, визначених попереднім договором оренди від 01.06.2014 року, то в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Згідно приписів ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти основний договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 2 ст. 635 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторона, яка не обґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Аналізуючи наведені приписи ст. 635 Цивільного кодексу України та обставини справи вбачається, що чинним законодавством не передбачено право, вразі ухиляння від укладення договору, передбаченого попереднім договором, на звернення до суду з позовом про зобов'язання до укладення договору, передбаченого попереднім договором, а визначено лише право контрагента на відшкодування збитків, завдані простроченням. А так Позивачем заявлена вимога про зобов'язання до укладення основного договору оренди Об'єкту, то така не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed