Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої вона є, зареєстровані крім неї ще її батько [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] Проте, як зазначає позивач, відповідач з травня 2016 в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не приймає. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що на даний час не вирішено питання щодо прийняття спадщини після його померлого сина. Разом із тим, жодних доказів на підтвердження необхідності відкладення розгляду справи не надав, як і не надав доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання, про яке його було належним чином повідомлено. Представник третьої особи Оболонського районного відділу Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 16.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4525. Як убачається з матеріалів справи, 30.01.1988 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 06.09.2016 року (а.с.9, 11). Згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА в м. Києві № 104/22-10881 від 25.10.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи. Як убачається з пояснень позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Разом з тим позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням тощо є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Тому суд при розгляді вказаної позовної заяви вважає такі вимоги передчасними.

Outcome: partial