Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути заборгованість за договором № б/н від 01.02.2011 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 13252,62 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, свого відзиву на позовну заяву до суду не надав. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 01.02.2011 року між позивачем та відповідачем був укладено договір б/н, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 27.09.2017 рік заборгованість відповідача по кредитному договору складає 13252,62 грн., та складається з: 237,01 грн. - заборгованість за кредитом; 7383,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4524,40 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 607,27 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач свої обов'язки за договором не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та комісії за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Вимоги про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та 607,27 грн. - штрафу (процентна складова) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафів за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов'язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції, а тому вимоги Банку про стягнення штрафів не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК Українистягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial