Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про розірвання кредитного договору і відшкодування завданих збитків і просив розірвати кредитний договір № 014/02-1/1957-05 від 23 вересня 2005 року, укладений між ним та АППБ «Аваль», стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в розмірі 12280 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 10000 грн., а також судові витрати в розмірі 2500 грн. посилаючись на те, що 23 вересня 2005 року між нею та АППБ «Аваль» в особі начальника Базового відділення ХОД АППБ «Аваль» Старостіної В.М., правонаступником якого з 25 вересня 2006 року є відповідач, було укладено спірний кредитний договір, відповідно до якого Банк відкрив їй кредитну лінію в розмірі 5278 грн. на строк 36 місяців до 23 вересня 2008 року. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору Банк повинен був самостійно списувати грошові кошти з її зарплатного рахунку на кредитний рахунок в погашення заборгованості за кредитом та відсотками, виходячи із їх фактичного нарахування. Умови договору виконувалися сторонами до кінця квітня 2007 року, а з 11 травня 2007 року грошові кошти з її зарплатного рахунку припинили надходити на кредитний рахунок і почали повертатися на зарплатний рахунок. Як з'ясувалося, помилка відбулася з вини одного із працівників відповідача. Оскільки грошові кошти на кредитний рахунок не надходили, відповідач нарахував їй штрафні санкції. Через помилку Банку, починаючи з 23 серпня 2008 року нею було сплачено Банку за кредитним договором 19115 грн., хоча в дійсності реальний борг становив лише 6835 грн. Вона неодноразово зверталася до відповідача з цього приводу, але отримувала на свої звернення лише формальні відписки. Позивачка в судовому засіданні звернулася до суду із проханням розглядати справу в її відсутність за участі її представників. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та в його обґрунтування пояснили, що 23 вересня 2005 року між [PERSON] та АППБ «Аваль», в особі начальника Базового відділення Харківської обласної дирекції АППБ «Аваль» Старостіної Віти Миколаївни, було укладено кредитний договір № 014/02-1/1957-05. Відповідно до умов зазначеного договору Банк зобов'язувався відкрити їй кредитну лінію в розмірі 5278,00 грн. на строк 36 місяців з 23 вересня 2005 року по 23 вересня 2008 року. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору Банк самостійно повинен був списувати грошові кошти з зарплатного рахунку [PERSON] на кредитний рахунок в погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом, виходячи з їх фактичного нарахування. Умови договору виконувалися обома сторонами до кінця квітня 2007 року. З 11 травня 2007 року грошові кошти з зарплатного рахунку припинили надходити на кредитний рахунок, проте почали повертатися знов на зарплатний. Як з'ясувалося в наступному, помилка відбулася з вини одного з працівників АТ «Райффайзен Банк Аваль», який вводив в базу даних Банку номери вихідного (зарплатного) рахунку та рахунку, на який мали надходити грошові кошти для погашення кредиту. Оскільки грошові кошти не надходили на кредитний рахунок, банк почав застосовувати до позивачки штрафні санкції і нараховувати штрафні суми та проценти за використання повної суми боргу. Внаслідок багаторазових списань Банком грошових коштів з зарплатної картки [PERSON], її баланс також став негативним, у зв'язку з чим Банк також застосував штрафні санкції. Починаючи з 23 серпня 2008 року по 02 жовтня 2013 року через помилку Банку позивачем було сплачено за кредитним договором 19250 грн., при тому, що реальний борг, підтверджений довідками з Банку, складав лише 6835,85 грн. Неправомірними діями банку позивачу було завдано матеріальних збитків у розмірі 12414 грн. 15 коп. [PERSON] неодноразово зверталася до посадових осіб Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою врегулювання неістотної ситуації, що утворилася за кредитним договором, проте у відповідь отримувала лише формальні відповіді з вимогами погасити неіснуючу фактично заборгованість по кредиту, погашення якої вимагали погасити працівники Банку за телефоном. Відповідач намагався стягнути з [PERSON] грошові кошти в судовому порядку, але ця цивільна справ була залишена без розгляду, у зв'язку з повторним неприбуттям його представника до суду. В частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10000 грн. пояснили, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» є досить відомою банківською установою, тому позивач обґрунтовано сподівалася, що під час виконання кредитного договору, укладеного на вигідних і реальних для неї умовах, в неї не виникне жодних проблем. Незважаючи на прикру помилку з боку робітників Банку, останній відмовився врегулювати спір в позасудовому порядку, внаслідок чого позивачка була вимушена витрачати свій вільний час на неодноразове відвідування його відділення, відвідувати судові засідання, куди не з'являлися представники відповідача, витримувати нечемне відношення та психологічний тиск з боку працівників банку, понесла витрати на захист своїх прав в судовому порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать два зворотних поштових повідомлення про отримання відповідачем рекомендованих листів суду із судовими повістками. На початок розгляду справи заяви про відкладення її розгляду від відповідача не надійшло, тому зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представників позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Відповідно до кредитного договору № 014/02-1/1957-05, укладеного 23 вересня 2005 року між АППБ «Аваль», повним правонаступником якого є відповідач - АТ «Райффайзен Банк Аваль», і позивачем (а.с. 20), відповідач відкрив [PERSON] кредитну лінію для розрахунків з допомогою платіжної картки з кредитним лімітом в сумі 5278 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 25 % річних. При цьому позивачка доручила Банку самостійно (п. 3.3) списувати зі свого карткового рахунку кошти в погашення заборгованості за кредитом та відсотками, виходячи з їх фактичного нарахування. Договір набув чинності з дня його укладання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. З наданих суду позивачем проводок за кредитним договором вбачається, що після 11 квітня 2007 року на вищевказаний кредитний рахунок позивачки перестали надходити грошові кошти з її зарплатної картки. Станом на 24 квітня 2007 року заборгованість по кредиту становила 4854 грн. 21 коп. Для відновлення користування кредитом [PERSON] 17 жовтня 2007 року був здійснений внесок грошей готівкою в сумі 135 грн. Враховуючи штрафні санкції та відсотки станом на 25 серпня 2008 року заборгованість за кредитом становила вже 6835,85 грн., після чого [PERSON] користуватися кредитом припинила. Надходження грошей з зарплатної карки на кредитну картку в погашення заборгованості за кредитним договором відновилося лише 26 березня 2009 року, після чого 49-ю платежами до 01 квітня 2013 року включно банком була списана із зарплатного рахунку позивачки і отримана в погашення заборгованості за кредитним договором грошова сума в розмірі 19250 грн. Таким чином, необґрунтовано списана з зарплатного рахунку позивача, з урахуванням внесених нею окремо грошових коштів та наявною заборгованості за кредитним договором, становила 12414,15 грн., що видно з розрахунку: 19115,00 + 135,00 - 6835,85 = 12414,15 грн. На підтвердження своїх намагань не вирішувати виниклий спір в позасудовому порядку та спроби примусово стягнути з позивачки фактично не існуючої заборгованості за кредитним договором 12 березня 2010 року відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року було залишено без розгляду, в зв'язку з повторним неприбуттям представника позивача в судове засідання (а.с. 27). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення по цивільній справі, одночасно вирішує питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які в даному випадку складаються з витрат на юридичну допомогу. Таким чином, в результаті неналежного виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, замість вирішення спору в позасудовому порядку, відповідач скористався своїми можливостями і, незважаючи на свою провину у необґрунтованому застосуванні до позивачки штрафних санкцій за кредитним договором, в односторонньому порядку необґрунтовано стягнув з позивачки грошові кошти в сумі 12414,15 грн. Допущене відповідачем порушення кредитного договору суд вважає грубим і достатнім для розірвання кредитного договору, оскільки під час його укладання позивачка розраховувала на отримання кредиту на одних умовах, які її повністю задовольняли, а в дійсності, жодним чином не порушуючи зі свого боку умови кредитного договору, в результаті дій відповідача отримала грошові кошти фактично на зовсім інших умовах, оскільки замість передбачених кредитним договором відсотків за користування грошовими коштами, вимушена була сплатити за користування грошовими коштами суми у значно більшому розмірі, ніж первісно розраховувала. Дії відповідача по необґрунтованому нарахуванню відповідачці штрафних санкцій і їх примусове стягнення банком є для позивачки неприйнятними, і таки дії відповідача суд розцінює, як фактичну суттєву зміну ним умов договору в односторонньому порядку. З огляду на характер, тривалість та ступінь душевних страждань, які були завдані позивачці в результаті неправомірних дій у відношенні неї з боку АТ «Райффайзен Банк Аваль» в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, суд вважає визначений [PERSON] розмір компенсації завданої їй моральної шкоди в сумі 10000 грн. повністю обґрунтованим, поміркованим і справедливим. Витрати позивача на юридичну допомогу, підтверджені належним чином квитанцією юридичної консультації, підлягають стягненню з відповідача, винного у виникненні наявного судового спору в повному обсязі. Одночасно з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в сумі 487,20 грн. Відповідно до ст. ст. 610, 614 ЦПК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», суд -

Outcome: approved