Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 07 грудня 2010 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області були стягнуті аліменти на користь відповідача по справі на утримання доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З цього часу він сплачував аліменти на утримання доньки, але на даний час у нього змінилися сімейні обставини, а саме його дружина та теща тяжко хворіють, він не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі. В зв'язку з чим просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], з 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), які стягуються щомісячно на 500 гривень, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. 06 червня 2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], з 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), які стягуються щомісячно на 1/12 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, але раніше надавав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Крім цього в своїй заяві просив задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі на підставі наданих письмових доказів. Також не заперечував в разі неявки відповідача по справі в судове засідання ухвалити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя, на задоволенні уточнених позовних вимог її довірителя наполягає в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі наданих доказів по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя. Проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Раніше на адресу суду надавалися заперечення щодо позову, в обґрунтування яких зазначено, що з моменту винесення рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини по теперішній час у позивача є заборгованість по сплаті аліментів, позивач працездатний, хронічними захворюваннями не страждає, інших виконавчих проваджень не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі. Також вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо погіршення його матеріального стану та здоров'я, вважав, що зменшення розміру аліментів пов'язано з одруженням позивача та хворобою його дружини, тещі, а також тим, що позивач перебуває на обліку в центрі зайнятості. А тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення уточненого позову. За положеннями ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1996 року. Даний шлюб було розірвано 19 жовтня 2010 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Від даного шлюбу є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти після розірвання шлюбу проживають з відповідачем по справі [PERSON]. За рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.12.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26 жовтня 2010 року і до досягненням дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили, на час розгляду справи є чинним. На підставі вищевказаного рішення [PERSON] було видано виконавчий лист про стягнення аліментів. 01 квітня 2015 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було задоволено подання ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області про видачу дублікату виконавчого листа. На підставі вищевказаної ухвали [PERSON] було видано дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів. При вирішенні вимог позивача про зміну розміру стягнення аліментів суд враховує зміни, які відбулися в житті сторін з часу прийняття рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини від 07.12.2010 року. Згідно ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. При задоволенні позову суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб; наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому суд керується своїм внутрішнім переконанням та врахує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, до яких належать: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; - інші обставини, що мають істотне значення (сімейний стан дитини, стан здоров'я, матеріальний та сімейний стан зацікавленої особи, наявність у останньої осіб, яких він зобов'язаний утримувати, наявність у батьків невиконаних грошових зобов'язань, тощо), наявність нерегулярного, мінливого доходу. Так, позивач є працездатним, не є інвалідом, не страждає на хронічні захворювання, на даний час не працює, з 28 липня 2016 року перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує мінімальну соціальну допомогу у розмірі 525 гривень 87 копійок, інших джерел прибутку та додаткового доходу він не має, також не має стягнень за виконавчими документами окрім стягнення аліментів на користь [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. З 03 жовтня 2014 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживає разом з нею та її матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Його дружина має ряд хронічних захворювань, в результаті чого не працює, та знаходиться на його утриманні. Крім цього, його теща є пенсіонеркою, тяжко хворіє, що потребує значних коштів, є пенсіонеркою, окрім пенсії інших доходів не має. Також на його утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON], 1940 року народження, щодо якої він як син має моральні обов'язки і щомісячно надає матеріальну допомогу на її утримання. Отже, з часу прийняття рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини від 07.12.2010 року у позивача відбулися зміни в сімейному та матеріальному стані. Враховуючи зміни в сімейному житті та матеріальному стані платника аліментів [PERSON] суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни розміру стягнення аліментів, визначеного рішенням суду від 07.12.2010 року. При цьому суд бере до уваги усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з суми прожиткового мінімуму на 2017 рік, встановленого для дитини відповідного віку згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за поданням Міністерства фінансів, суд вважає за можливе зменшити вимоги позивача частково з 1/3 до 1/6, а не до 1/12, як просить позивач. Визначаючи розмір аліментів, які підлягатимуть стягненню, суд бере до уваги всі обставини по справі у їх сукупності, зокрема, потреби дитини; враховує стан здоров'я та матеріальне становище стягувача аліментів; стан здоров'я платника аліментів, зміни в сімейному житті платника аліментів, зважає на погіршення матеріального стану платника аліментів, який не являється інвалідом, не страждає на хронічні захворювання, є працездатним, але на даний час не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості; суд зважує на умови проживання, витрати на проживання, поточні потреби як стягувача аліментів, так і платника аліментів, їх дитини, також суд ураховує те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов'язання, а тому частково задовольняє позовні вимоги. При цьому суд зауважує на тому, що одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинен забезпечити необхідний і достатній рівень для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), а також з врахуванням стану здоров'я дитини, матеріального становища сторін, суд приходить до висновку, що позивач має можливість сплачувати аліменти на виховання спільної дитини від першого шлюбу на користь відповідача в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір стягнення аліментів на дитину [PERSON], на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для забезпечення побутових потреб дитини.

Outcome: partial