Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просив стягнути з відповідача на його користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 2685 грн. 51 коп. за період з 15 лютого 2016 року по 13 липня 2016 року посилаючись на те, що відповідачу з 02 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року був наданий статус безробітного і призначена виплата допомоги по безробіттю. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 травня 2016 року було зобовязано УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова відповідачу було зараховано до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за списком № 2 на період роботи з 01 січня 1992 року по 19 червня 1997 року та призначено пенсію за віком за Списком № 2 з 15 лютого 2016 року. Невиконання відповідачем обовязку щодо своєчасного повідомлення про отримання права на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь сплачену суму судового збору в розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином оголошенням у пресі, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник третьої особи Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінив надані представником позивача докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 26 січня 2016 року відповідач звернувся до позивача за сприянням у працевлаштуванні, де того ж дня був зареєстрований як особа, яка шукає роботу з відкриттям персональної картки № 203916012600020. Наказом директора позивача від 01 лютого 2016 року № НТ 160201 відповідачу був наданий статус безробітного з 26 січня 2016 року та відповідно до п.п. 2, 4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п. 2.7, 2.9 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначено виплату допомоги по безробіттю з 02 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року, у розмірі встановленому законодавством. Під час перебування на обліку у позивача, відповідач 15 лютого 2016 року звернувся до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки з 14 січня 1988 року по 19 червня 1997 року, оскільки працював на посаді майстра дільниці емалеприготувального цеху на Ворошиловоградському емалевому заводі ім. Артема (ЗАТ «Луганський емалевий завод»). Однак йому було відмовлено у призначенні даної пенсії. Під час прийому 14 липня 2016 року у провідного фахівця відділу організації працевлаштування населення Харківського міського центру зайнятості відповідач надав копію постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 травня 2016 року № 644/2851/16-а, відповідно до якої УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова було зобовязано зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком № 2, період роботи з 01 січня 1992 року по 19 червня 1997 року та призначити відповідачу пенсію за віком за Списком № 2 з 15 лютого 2016 року (а.с. 10-12). Крім цього, відповідачем була надана довідка про перебування на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова та отримання пенсії за віком за Списком № 2 з 15 лютого 2016 року довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі виявленого факту позивачем було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 91 пф від 19 липня 2016 року, оскільки проведеною перевіркою було встановлено, що відповідач отримує пенсію за віком за Списком № 2 з 15 лютого 2016 року довічно. Частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності , затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136, встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується судом у судовому порядку. Наказом директора позивача № 1318 від 31 серпня 2016 року «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON]В.» було прийнято рішення про повернення коштів, виплчених відповідачу в розмірі 2685 грн. 51 коп. за період з 15 лютого 2016 року по 13 липня 2016 року. Відповідач, у період перебування на обліку у позивача в статусі безробітного, приховав дані про отримання пенсії, своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, внаслідок чого незаконно отримував допомогу по безробіттю. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідача цілком обґрунтована, і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму коштів, виплачених як матеріальне забезпечення на випадок безробіття, в розмірі 2685 грн. 51 коп. за період з 15 лютого 2016 року по 13 липня 2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1378 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, 1166 ЦК України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд -

Outcome: approved