Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 07.08.2011 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстровано Зозівквською сільською радою Липовецького району актовий запис № 5. Від шлюбу, [INFO], народилась дочка [PERSON]. Позивач вказує, що подружні стосунки між ними не склались, в сім'ї постійно виникали сварки та скандали, а тому вони припинили спільне проживання. На даний час у відповідачки утворилась інша сім'я, вона народила сина від іншого чоловіка. Позивач вважає, що шлюб існує формально подальше збереження шлюбу суперечити його інтересам та інтересам сім'ї в цілому. Просить шлюб розірвати, залишити дитину на його утриманні. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, дитину залишити на його утриманні, а розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, в заяві вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч. 2 ст.158 ЦПК України правами, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 07.08.2011 року виконкомом Зозівківської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 5 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] ( а. с. 7). Від шлюбу, [INFO], народилась дочка [PERSON], яка проживає з батьком, на що вказує довідка видана органом місцевого самоврядування 13.01.2016 року за №9. Судом з'ясовано, що сторони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, дитину разом не виховують, спільно господарства не ведуть. Наміру на збереження шлюбу жодна із сторін не висловила. У відповідача утворилась нова сім'я з іншим чоловіком від якого вони мають дитину. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження даного шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що ж стосується вимог позивача стосовно залишення на його утриманні їх спільної із відповідачем дочки, то слід вказати на таке. За правилами ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні або чи розірвано їх шлюб. Лише у випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду за позовом одного із батьків, який ухиляється від цього обов'язку. За таких обставин, вимоги позивача стосовно залишення неповнолітньої дитини на його утриманні не ґрунтуються на нормах закону, оскільки це є його обов'язком покладеним на нього законодавцем, а тому в цій частині позову слід відмовити. Також суд вважає, що підлягає до задоволення вимога відповідача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого, в зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 180 СК України,

Outcome: partial