Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 27 липня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 1-496/2009 про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 129 388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. 09 серпня 2010 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Нагайник Н.Г. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-496/2009, виданого 27 липня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва. 17 березня 2015 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року у справі за скаргою [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року у справі за скаргою [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. скасовано за нововиявленими обставинами. Постановлено у справі нову ухвалу наступного змісту: скаргу [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. задовольнити. Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської Оксани Миколаївни неправомірною Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року залишено без змін. Враховуючи те, щдо встановлена судом незаконність бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М., майнова шкода у розмірі 379 388,00 грн. є обґрунтованою. Просить суд стягнути з відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві матеріальну шкоду у розмірі 379 388,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Під час розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду у розмірі 379 388,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 221-224, том 1). Позивач позов підтримала. Дала пояснення,аналогічні викладеним у позові. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Пояснила, що є рішення суду, яким визнано дії державного виконавця неправомірними, тому майнова та моральна шкоди є обґрунтованими. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявський А.М. позов не визнав. Пояснив, що державним виконавцем вчинені всі можливі заходи для перевірки майнового стану боржника, який не мав рахунків у банках. Боржнику належала частина квартири, на яку звернуто стягнення та частково виконано рішення суду. Представник відповідача Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва Мельниченко К.Г. позов не визнала. Пояснила, що рішенням суду про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною не встановлено завдання матеріальної шкоди. Тому це є зобов»язанням боржника, а не відділу державної виконавчої служби. Позивачем не доведено причинний зв»язок між невиконанням рішення суду та моральною шкодою. Представник відповідача Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва Гашинський Д.М. підтримав пояснення представника відповідача Мельниченко К.Г. Дослідив матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. 27 липня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 1-496/2009 про стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 129 388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. (а.с. 204-205 том 1). 30 липня 2010 року позивач. звернувся до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 1-496/2009, виданого 27 липня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 129 388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. (а.с.52, том 1). 09 серпня 2010 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Нагайник Н.Г. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-496/2009, виданого 27 липня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 129 388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. ( а.с. 60, том 1). 22 липня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області видано виконавчий лист № 509/1464/13-ц про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 132 990,00 (а.с. 239 том 1). 06 серпня 2013 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 509/1464/13-ц, виданого 22 липня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу у розмірі 132 990,00 ( а.с. 241, 240, том 1). 23 січня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, якою об'єднано виконавче провадження № 39263471 на примусове виконання виконавчого листа № 509/1464/13-ц виданого 22 липня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області та виконавче провадження № 21359374 на примусове виконання виконавчого листа № 1-496/2009 виданого 27 липня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва до зведеного виконавчого провадження № 41917548, яке веде відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ( а.с. 118, 119, том 1). 26 листопада 2010 року позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.55, том 1). Згідно актів державного виконавця від 24 лютого 2011 року, 28 лютого 2011 року, 06 серпня 2012 року, 18 квітня 2013 року за адресою: м. Київ., [ADDRESS] перевірити майновий стан боржника [PERSON], не виявилося можливим (а.с. 64, 65, 80, 95, том 1 ). Згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 31 травня 2011 року станом на 30 травня 2011 року 1/4 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.66 том 1). Згідно розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва № 29-349 від 31 січня 1997 року квартиру [ADDRESS] передано у приватну спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68, том 1). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року дозволено примусове проникнення в приміщення квартири [ADDRESS] для повного виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2009 року (а.с.82, 83, том 1). 26 січня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Алієвою С.С. винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження (а.с. 63, том 1). Згідно акту опису й арешту майна від 18 квітня 2013 року описано ? частину квартири [ADDRESS] (а.с.120-123, том 1). 19 червня 2013 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № 260090132876 філії «КРУ «ТОВ «Укрпромбанк» у м. Києві (а.с.104, 105, том 1). 15 вересня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинська О.М. до Дніпровського районного суду м. Києва складено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника [PERSON] до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням по справі № 1-496/2009, виданого Голосіївським районним судом м. Києва (а.с.139-142, том. 1). 01 жовтня 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М., боржник [PERSON], стягував [PERSON] про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи відмовлено (а.с. 159-160, том 1). Згідно платіжного доручення № 5287 від 29 грудня 2014 року перераховано кошти, які стягнуті із [PERSON] на користь позивача у сумі 89 954,22 грн. (а.с.166 а, том 1). 01 листопада 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинська О.М. до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Дніпровського районного суду м. Києва складено подання про притягнення боржника [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України (а.с.170-173 том. 1). 08 січня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинська О.М. до Дніпровського районного суду м. Києва складено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника [PERSON] до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням по справі № 1-496/2009, виданого Голосіївським районним судом м. Києва (а.с.183-187 том. 1). 30 листопада 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 39263471 на примусове виконання виконавчого листа № 509/1464/13-ц виданого 22 липня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 132 990,00 (а.с.250 том 1). Визначений ст. 124 Конституції України принцип обов'язковості виконання судових рішень, ухвалених судами іменем України, реалізовується державними органами, визначеними Законом України «Про державну виконавчу службу», згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України ). За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, з урахуванням викладеного шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-48 цс 13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., позивач посилався на душевні страждання, які він зазнав у зв»язку з неможливістю отримати належні йому кошти, які необхідні для реабілітації його сина. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що 17 березня 2015 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року у справі за скаргою [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року у справі за скаргою [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. скасовано за нововиявленими обставинами. Постановлено у справі нову ухвалу наступного змісту: скаргу [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. задовольнити. Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської Оксани Миколаївни неправомірною (а.с.5-6, том 1). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року залишено без змін ( а.с. 7-8, том 1). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що бездіяльністю державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві позивачу спричинені моральні страждання. Враховуючи характер і розмір душевних страждань позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 1 000,00 грн. В іншій частині слід відмовити. Заявляючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 379 388,00 грн., позивач посилався на рішення суду про визнання бездіяльності державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М., зі змісту якого вбачається, що державний виконавець не зверталася до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання судового рішення та з поданням до правоохоронних органів про притягнення особи до кримінальної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З урахуванням встановлених обставин, сума боргу, нестягнутого Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні рішення суду не є матеріальною шкодою у цивільно-правовому понятті та не може вважатися збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 379 388,00 грн. слід відмовити.

Outcome: partial