Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу сторони набули у власність земельні ділянки. На підставі судового рішення шлюб між сторонами було розірвано. В подальшому позивачем було пред`явлено позов про поділ майна, в тому числі і земельних ділянок, проте під час судового засідання було встановлено, що відповідачем земельні ділянки було відчужено, у зв`язку з чим в задоволенні вимог позивача про їх поділ судом було відмовлено. Зважаючи на те, що спільно набуте в період шлюбу майно відчужено відповідачем без згоди позивача, останній звернувся до суду з даним позовом, про стягнення грошової компенсації за належну йому частку від продажу майна набутого за час шлюбу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в останньому та пояснила, що про відчуження земельних ділянок позивач дізнався лише під час розгляду справи судом про поділ майна, а тому звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Раніше перевірити інформацію про продаж земельних ділянок у позивача не було можливості, оскільки реєстрація майна за новими власниками у загально доступному реєстрі нерухомості була відсутня. Зазначені доводи викладені представником позивача у письмових поясненнях /а.с. 89-91/. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу земельними ділянками не цікавився протягом тривалого часу, самоусунувся від утримання дітей, у зв`язку з чим відповідач була вимушена відчужити майно. Крім того, про те, що земельні ділянки були відчужені, відповідачу було відомо, оскільки під час розгляду справи щодо поділу майна за позовом відповідача,де приймав участь представник позивача, відповідачем було повідомлено суд про дані обставини. Незважаючи на це ще через декілька років, позивач звернувся до суду про їх поділ і вже на той час пропустив строк позовної давності. Зазначені доводи представник відповідача виклала у відзиві на позовну заяву / а.с. 42-47/. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.02.1999, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва 23.09.2010 /а.с. 11/. Згідно державний актів серії ЯД № 794014 та ЯД № 794013 від 02.11.2007 за відповідачем було зареєстровано дві земельні ділянки набуті згідно договорів купівлі - продажу від 24.07.2007 /а.с. 12, 13/. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи те, що земельні ділянки були придбані в період шлюбу сторін, останні мають статус спільного сумісного майна набутого за час шлюбу. 12.04.2013 земельні ділянки відповідачем були відчужені на підставі договорів купівлі - продажу /а.с. 23- 28/. Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Представник відповідача подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до даних правовідносини /а.с. 84-85/. Згідно ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова ВерховногоСуду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Відповідно до п. 137 рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), суд вважає, що строки позовної давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь - якій несправедливості, яка б могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що [PERSON] пропустив строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення грошової компенсації, виходячи з наступного. Так, твердження представника позивача, що про відчуження земельних ділянок позивачу стало відмово лише 25.01.2017при розгляді Броварським міськрайонним судом Київської області справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна, про що свідчить звукозапис судового засідання є не неспроможними. Учасниками справи не заперечувалось, що у зазначений день в судовому засіданні обговорювалось питання щодо відчуження земельних ділянок. Проте,з дослідженого судом звукозапису судового засідання у цивільній справі № 361/511/15 - ц, яка також розглядалась Броварським міськрайонним судом Київської області під головуванням судді Петришин Н.М., за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, на якому був присутній представник останнього, у судовому засіданні, яке відбувалось 22.04.2015 [PERSON] на питання головуючого судді повідомила про те, що земельні ділянки відчужені. Отже, право на стягнення грошової компенсації за частину спільного майна подружжя у [PERSON] , як співвласника майна, яке було відчужено без його згоди і чим в свою чергу могло бути порушено його право,виникло 22.04.2015. Отже саме з цього часу і необхідно розпочати відлік строку позовної давності, який сплинув 23.04.2018 і протягом якого [PERSON] не просив захисту свого порушеного права у відповідний спосіб, а звернувся до суду з такими вимогами лише у січні 2020 року. Представник позивачазазначаючи про те, що із звукозапису зазначеного вище судового засідання, не можна чітко зрозуміти про які земельні ділянки іде мова, не надала доказів того, що за час перебування сторін у шлюбі ними були набуті земельні ділянки окрім спірних, що були відчужені. Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності /а.с. 15 з.с./, суд зазначає, що [PERSON] дізнався про порушення свого права під час розгляду справи про поділ майна за позовом [PERSON] до [PERSON] , що і стало підставою для висновків суду у справі за позовом [PERSON] про те, що у задоволенні позову слід відмовити не з підстав пропуску строку позовної давності. Отже, у зазначеному рішенні було встановлено, час з якого права [PERSON] щодо спільного майна подружжя слід вважати порушеними, що в свою чергу додатково підтверджує обставину обізнаності [PERSON] про порушення його прав з 2015 року. Також, зважаючи на вказані обставини,доводи представника позивача про те, що під час розгляду вказаної справи [PERSON] не був присутній і не знав про перебіг судового розгляду, суд вважає неспроможними. Іншим доводам представників сторін, зокрема щодо аліментних зобов`язань, причин які сприяли відчуженню майна, суд вважає недоцільним надавати правову оцінку, оскільки останні не стосуються предмету даного спору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити застосувавши до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

Outcome: dismissed