Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту перебування у трудових відносинах, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період часу з 01.10.2018 по 29.05.2020 включно він працював штатним працівником ТОВ «Делівері» у м. Знам`янка Кіровоградської області на посаді комірника, за виконання роботи отримував заробітну плату. У травні 2020 року йому повідомили про закриття складу компанії у м. Знам`янка та звільнення з роботи. У зв`язку з цим він звернувся до регіонального менеджера для отримання документів на підтвердження його роботи в компанії та довідки про отримані доходи, проте менеджер відмовився надавати такі документи посилаючись на те, що його працевлаштування не оформлювалося відповідно до діючого законодавства. 06.06.2020 позивач звернувся до генерального директора ТОВ «Делівері» з проханням врегулювання питання оформлення документів, які підтверджують його роботу у товаристві, на що 02.07.2020 надано відповідь про те, що 01.04.2020 між ним та компанією було укладено договір підряду строком до 26.05.2020, тому він не є штатним працівником, кошти за виконання договору підряду позивачем отримані. Таким чином відповідач заперечує факт трудових відносин між сторонами. Встановлення даного факту необхідне позивачу з метою нарахування правильного трудового стажу, здійснення запису у трудову книжку, отримання довідки про доходи. Просив встановити факт його перебування у трудових відносинах із ТОВ «Делівері» на посаді комірника складу у м. Знам`янка Кіровоградської області у період з 01.10.2018 по 29.05.2020. 15.09.2020 представником відповідача до суду подано відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що з 15.08.2017 по 21.09.2018 діяв укладений між сторонами агентський договір, відповідно до якого позивач здійснював представництво відповідача перед його клієнтами щодо надання транспортно-експедиторських послуг на території м. Знам`янка Кіровоградської області, позивачу було забезпечено доступ до електронної бази відповідача. 01.04.2020 між сторонами було укладено договір виконання робіт (підряду) зі строком дії до 26.05.2020. За виконану роботу позивачем отримано грошові кошти. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того пояснив, що відразу після працевлаштування у ТОВ «Делівері» у 2018 році ним на головний офіс компанії у м. Києві поштою було направлено оригінал трудової книжки для внесення запису про працевлаштування, проте чи вносився такий запис йому не відомо, оригінал трудової книжки йому не повернуто до цього часу, з наказом про прийняття на роботу він не ознайомлювався. У 2017 році ним було укладено агентський договір з відповідачем, відповідно до якого за агентську винагороду він зобов`язався здійснювати представництво компанії по наданню транспортно-екпедиторських послуг. У 2018 році даний договір розірвано за взаємною згодою сторін та з 01.10.2018 він розпочав роботу у компанії на іншому складі на підставі трудового договору. На запитання суду пояснив, що з правилами трудового розпорядку не ознайомлювався, робочий час йому не встановлювався, свою роботу він організовував особисто, відповідач забезпечив його робочим місцем у вигляді стола та обладнанням, а саме ножем, рулеткою, вагами та тачкою для перевезення вантажів. Підтвердив факт укладення 01.04.2020 між ним та відповідачем договору на виконання робіт (підряду) строком до 26.05.2020 та пояснив, що кожні 3-4 місяці протягом 2018-2020 р.р. укладалися ще приблизно 3-4 таких договори підряду з встановленням кінцевого строку, проте їх примірників він не має. Доказів направлення поштою трудової книжки не збереглося. Заробітну плату він отримував щомісячно. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Крім того пояснив, що оскільки між сторонами було укладено договір підряду, робота за таким договором не є трудовими відносинами, тому вимоги позивача вважає безпідставними. Будь-яких заяв про прийняття позивача на роботу за трудовим договором до компанії не надходило, трудова книжка та паспорт також не надавалися, позивач ніколи не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку та не отримував заробітну плату як працівник. У 2019 році позивач взагалі не мав відношення до ТОВ «Делівері». На запитання суду щодо укладення договорів підряду між сторонами протягом 2018-2020 р.р. пояснив, що було укладено лише договір підряду від 01.04.2020, про існування інших договорів підряду йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач працював у ТОВ «Делівері» за договором підряду, про існування трудових відносин йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2020 році на замовлення ТОВ «Делівері» він здійснював перевезення вантажів з м. Кропивницького до м. Знам`янка. Позивач та його батько на той час працювали у ТОВ «Делівері» на складі, проте як оформлювалися трудові відносини між сторонами йому не відомо. 25.05.2020 склад відповідача у м. Знам`янка було закрито. Заслухавши позивача та представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, 15.08.2017 між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] та ТОВ «Делівері» було укладено агентський договір №32-ФР, відповідно до якого ФОП [PERSON] за агентську винагороду зобов`язався здійснювати представництво компанії по наданню транспортно-експедиторських послуг в приміщенні на території населеного пункту за адресою: [ADDRESS] . 21.09.2018 за взаємною згодою сторін вказаний агентський договір розірвано, що підтверджується додатковою угодою. Відповідно до договору №03-04-2020 на виконання робіт (підряду) від 01.04.2020, укладеного між ТОВ «Делівері» та [PERSON] , останній за усним завданням замовника зобов`язався виконати наступні роботи в місці розташування складського приміщення, а саме: здійснити прийом від клієнта вантажів (багажу) з транспорту, що надійшов на склад 200 тонн та розмістити вантажі в складських приміщеннях замовника (пересування, сортування); здійснити видачу зі складу вантажів (багажу) клієнту згідно приходно-расходних документів 200 тонн; завантажити та розвантажити вантаж 400 тонн. Згідно з п.1.3 замовник забезпечує виконавця всім необхідним для виконання робіт, передбачених договором. Відповідно до п.2.1 вартість робіт визначається в актах виконаних робіт. Замовник є податковим агентом виконавця, з доходу, нарахованого виконавцю за виконані роботи замовник утримує податки та перераховує до бюджету податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір, що визначено п. 2.4. договору. Термін дії договору було встановлено з 01.04.2020 по 26.05.2020. Згідно з актом приймання-передачі робіт від 24.06.2020, укладеного між ТОВ «Делівері» та [PERSON] замовник має претензії до роботи, яка виконана не в повному обсязі, вартість виконаних робіт складає 1840 грн. З листа генерального директора ТОВ «Делівері» від 23.03.2020, адресованого на ім`я голови Кіровоградської обласної державної адміністрації вбачається, що позивачу надано спеціальну перепустку для проїзду в міському транспорті. Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 04.05.2020 №34044 відповідачем виплачено позивачу у 1 кварталі 2018 року 3584,88 грн, у 2 кварталі 2018 року 3400,60 грн., у 3 кварталі 2018 року 4922, 75 грн., та у 4 кварталі 2018 року 645, 75 грн. Інформація про доходи [PERSON] за 2019 рік відсутня. На лист позивача від 26.06.2020 щодо запису у трудовій книжці про роботу у ТОВ «Делівері» у період з 01.10.2018 по 29.05.2020 та надання довідки про доходи за період роботи у відповідача, останній листом від 02.07.2020 №287-20 повідомив, що підстав для внесення відомостей про роботу у ТОВ «Делівері» та видачі довідки про розмір заробітної плати не вбачається, оскільки між сторонами було укладено договір підряду та за виконану роботу позивачу виплачено 1840 грн., з яких утримано податки. \~ \~ \~ \~Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до\~ст. 24 КЗпП України\~трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Статтею 48 КЗпП України\~передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Під час розгляду справи позивачем суду не було надано трудового договору, наказів про прийняття чи звільнення його з роботи, які можуть підтвердити факт його перебування з відповідачем у трудових відносинах. Доказів направлення оригіналу трудової книжки на адресу відповідача позивачем суду також не надано. Статтею 626 ЦК України\~визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами\~статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється. Таким чином, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт. Відповідно до\~ст. 901\~ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Плата за послуги визначається договором (ст. 903 ЦК України). У правовій позиції від 08.10.2018 у справі № 553/954/17 та від 16.01.2018 року с праві № 350/403/16-ц Касаційний цивільний суд Верховного суду вказав, що основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Особа, яка працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 08 травня 2018 року при розгляді цивільної справи № 127/21596/16-ц. Відповідно до\~ст. 837 ЦК України\~за договором підряду, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1\~ст. 843 ЦК України\~у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Умовами договору підряду від 01.04.2020, укладеного між сторонами строком до 26.05.2020 визначено, що [PERSON] зобов`язався здійснити прийом від клієнта вантажів (багажу) з транспорту, що надійшов на склад 200 тонн та розмістити вантажі в складських приміщеннях замовника (пересування, сортування), здійснити видачу зі складу вантажів (багажу) клієнту згідно приходно-расходних документів 200 тонн, завантажити та розвантажити вантаж 400 тонн, тобто в договорі було встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, перелік завдань роботи та її видів, що вказує на те, що\~предметом цього договору є її кінцевий результат, а не процес праці, притаманний трудовому договору, який не передбачає будь-якого кінцевого результату. Факт укладення аналогічних договорів підряду з відповідачем протягом 2018-2020 р.р. підтвердив у судовому засіданні сам позивач. Крім того, згідно з актом приймання-передачі робіт від 24.06.2020, укладеного між сторонами, з позивачем проведено розрахунок за виконання певної роботи, яка виконана не в повному обсязі, вартість виконаних робіт складає 1840 грн., що свідчить про разовий, не систематичний характер оплати праці. Зазначене також підтверджується відомостями про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] від 04.05.2020 №34044, відповідно до яких у 4 кварталі 2018 року останнім отримано від ТОВ «Делівері» 645,75 грн., інформація про доходи за 2019 рік відсутня. Матеріали справи не містять даних про те, що [PERSON] отримував оплату за виконану роботу щомісячно відповідно до норм ст.ст. 94-97 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також про надання йому впродовж цього періоду встановлених трудовим законодавством гарантій, пільг та компенсацій. Крім того, позивач не надав доказів того, що впродовж вказаного періоду відповідачем відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за нього сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, що підлягав нарахуванню\~на суму нарахованої заробітної плати. Надані позивачем скриншоти внутрішньої електронної програми працівників ТОВ «Делівері» з зазначенням його прізвища не містять у собі будь-яких відомостей, що підтверджують наявність між сторонами трудових відносин, натомість частина з них містять графу «дата заключения договора подряда» та дату 01.10.2018. Згідно зі\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. З огляду та викладене та враховуючи, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо існування трудових відносин з відповідачем, доказів його звернення із заявою про укладення трудового договору, оформлення наказу (розпорядження) про прийом на роботу, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку з визначенням робочого місця, дотримання [PERSON] правил охорони праці, отримання ним щомісячної заробітної плати, відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed