Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та скасування його реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстрований, але з 2016 року не проживає відповідач [PERSON] у звязку з чим він не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від відповідача у строк, встановлений судом, навіть з урахуванням часу на обіг поштової кореспонденції, відзив на позов не надходив. Враховуючи вищевикладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS], яка належить позивачу по справі [PERSON] на підставі договору дарування житлової квартири від 27.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 903. (а.с.3-4). У зазначеному будинку, згідно повідомлення Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 30.01.2018 року за №02-26/228 та даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Харківській області від 01.02.2018 року, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.14, 19). Однак, згідно акту про обстеження домоволодіння [ADDRESS] від 22.09.2017 року, відповідач [PERSON] з 18.08.2016 року за адресою реєстрації не мешкає (а.с.5). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо зобов'язання зняти з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно. На підставі викладеного,

Outcome: partial