Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, сплачених на виконання недійсного правочину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в мережі інтернет знайшов оголошення про продаж авто ЛАДА Пріора 2170. Зателефонувавши за телефоном вказаним в оголошенні йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності за акційною ціною вказаною в оголошенні. 13.10.2017 року позивач з ТОВ «Єврокар Україна» уклав договір фінансового лізингу № 3453 та сплатив на рахунок відповідача суму 18900 грн., які вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. Після укладення договору стало відомо, що марка транспортного засобу не ЛАДА Пріора 2170, a Ravon R2, вартість якого в договорі значно вища, ніж та, на яку він розраховував, а сплачена сума в розмірі 18900 грн. виявилася комісією за організацію договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Предмет лізингу так і не був переданий. Вважає, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є підставами для визнання такого договору недійсним. У судове засідання позивач не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що\~ позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року між сторонами по справі укладено договір фінансового лізингу №3453, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу транспортний засіб Ravon/R2, комплектації/ модифікації comfort, з обємом двигуна 1,25, типу 4 авт, з приводом 4х2 вартістю станом на момент укладання договору 7013 дол. США з урахуванням ПДВ, що становить 189\~000,00 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на умовах, передбачених договором, а останній у свою чергу взяв на себе зобов'язання прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору (а.с. 11-18). Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та (умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі №6-2766цс15, від 18.01.2017 року у справі №6-648цс16. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 13 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» нотаріально не посвідчений. За таких обставин, у звязку з недотриманням нотаріальної форми при укладенні договору фінансового лізингу від 13 жовтня 2017 року №3453 такий договір є нікчемним. Також як на одну з підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним, позивач посилається на несправедливі умови договору, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», з чим погоджується суд. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. З аналізу норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу №3453 від 13.10.2017 року Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в 1.7 та 4.1 та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. На виконання умов даного договору позивачем, згідно квитанції №0.0.869164944.1 від 17 жовтня 2017 року на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» сплачено 18900,00 грн., призначення платежу: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №3453 від 13.10.2017 року (а.с. 20). Згідно договору фінансового лізингу від 13.10.2017 року №3453 вбачається, що комісія за організацію договору - це першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Таким чином, сплачену позивачем суму в розмірі 18900 грн. відповідач відніс до комісії за організацію договору. Вказана умова договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. За таких обставин договір фінансового лізингу слід визнати недійсним. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки договір є недійсним, тому сплачена [PERSON] сума в розмірі18900,00 грн. підлягає стягненню з ТОВ «Єврокар Україна». Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved