Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15.05.2017 (а.с. 38). [INFO] померла [PERSON] склала заповіт на користь позивача. Копію свідоцтва про смерть позивач отримав лише після травня 2017 року. Оскільки позивач, станом на день подачі позову, відбуває покарання понад 17 років, строк прийняття спадщини ним було пропущено. На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідач заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що відповідач Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем по даній справі. За твердженням відповідача таким належним відповідачем має бути орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Ухвалою від 07.06.2017 позовну заяву [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини було залишено без руху, про що повідомлено позивача, надано йому строк для усунення недоліків. Ухвалою від 21.08.2017 в задоволенні заяви [PERSON] про звільнення від сплати судового збору було відмовлено. Ухвалою від 21.08.2017 позовну заяву [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини повернути заявнику у зв?язку з невиконанням вимог ухвали від 07.06.2017. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2018 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2017, матеріали справи за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 21.02.2018 заяву [PERSON] про звільнення від сплати судового збору за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позову до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою від 21.02.2018 прийнято позовну заяву [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та відкрито провадження у цивільній справі № 757/31630/17-ц. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2018 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначено на 11.06.2019 провести в режимі відеоконференції. 06.02.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. 18.02.2019 позивачем подано відповідь на відзив. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2019 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 04.10.2019 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2019 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 25.11.2019 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2019 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 17.12.2019 провести в режимі відеоконференції. 17.12.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16:00 год. 30.01.2020. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2019 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 30.01.2020 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 13.04.2020 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 06.07.2020 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 30.09.2020 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 02.12.2020 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 23.12.2020 провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 в задоволенні заяви позивача про відвід судді Новаку Р.В. було відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено. Судове засідання, що призначене на 27.01.2021 провести в режимі відеоконференції. 26.12.2020, електронною поштою, позивачем було подано заяву про відвід. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2021 було відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Новака Р.В. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо), оскільки відповідних заяв, клопотань не надходило Позивач в судове засідання не з`явився у зв`язку з неможливістю встановити та провести відеоконференцію з Новгород-Сіверською установою виконання покарань № 13, з метою не затягування розгляду справи через подальше не забезпечення Новгород-Сіверською установою виконання покарань № 13 встановлення та проведення відеоконференції для проведення судового засідання за участю позивача, судом було визнано можливим продовжити розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні, оскільки відповідач Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем по даній справі. За твердженням відповідача таким належним відповідачем має бути орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15.05.2017 (а.с. 38). [INFO] померла [PERSON] склала заповіт на користь позивача. Копію свідоцтва про смерть позивач отримав лише після травня 2017 року. Оскільки позивач, станом на день подачі позову, відбуває покарання понад 17 років, строк прийняття спадщини ним було пропущено. Тому позивач звернувся з позовом до Міністерства юстиції України в якому просив встановити додатковий строк для прийняття спадщини по заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення вищевказаної норми узгоджуються з положеннями ст. 15 ЦК України, згідно якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ч. 1 ст. 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відтак передумовою для звернення до суду з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини є відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка оформляється постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Як вбачається копії свідоцтва про смерть виданим Новгород-Сіверським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки в матеріалах позовної заяви, відсутні докази того, що позивач звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини з метою її оформлення, та отримав відмову, а тому неможливо стверджувати про порушення чи невизнання прав останнього. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч. 1 ст. 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Згідно ч.ч 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Оскільки такого клопотання подано не було, суд позбавлений можливості замінити неналежного відповідача на належного за власною ініціативою, враховуючи принцип диспозитивності. Системний аналіз наведених вище положень Кодексу та змісту позову, дає підстави для висновку, що Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем по даній справі, в даному випадку відповідачем має бути відповідна територіальна громада, якій передано нерухоме майно померлої. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 4, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача, тому в задоволенні позову слід відмовити. Роз?яснити позивачу право звернення до суду з позовом до відповідної територіальної громади, якій передано нерухоме майно померлої. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed