Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення з нежитлового приміщення, що є комунальною власністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що нежитлове приміщення першого поверху № 1-1 до № 1-8, А-9, загальною площею 67,60 кв.м, що розташоване у [ADDRESS] , є комунальною власністю. Відповідач самовільно без жодних правових підстав та без дозволу власника проживає у вказаних нежитлових приміщеннях. Своїм рішенням № 3-4 від 11.08.2011 року Черкаська міська рада, як уповноважений орган власника майна територіальної громади міста передала всі об`єкти міської комунальної власності в оперативне управління структурному підрозділу міської ради - Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, який виконуючи свої повноваження орендодавця уклав договір оренди нерухомого майна від 01.11.2015 № 1419/30-337, яким зазначені нежитлові приміщення було передано в оренду Черкаській дирекції УДППЗ «Укрпошта» для розміщення відділення поштового зв`язку. Вказаний договір оренди укладено на термін з 01.11.2015 по 30.09.2018 року. Згідно угоди про внесення змін до договору оренди № 1419 від 01.11.2015 року Черкаська дирекція ІДППЗ «Укрпошта» 02.12.2016 року передала Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради вказані нежитлові приміщення згідно акту приймання-передачі об`єкта оренди. Відповідно до акту обстеження санітарно-технічного стану приміщення за адресою: [ADDRESS] від 20.12.2019 виявлено, що в нежитловому приміщенні без жодних правових підстав перебуває (проживає) відповідачка, яка не бажає добровільно звільнити приміщення, що є власністю територіальної громади міста Черкаси про що свідчать неодноразові її заяви у міську раду щодо передачі зазначеного приміщення для проживання. [PERSON] проживаючи у приміщенні користується комунальними послугами (водою, каналізацією, електропостачанням, газопостачанням, тощо) не оплачує комунальних платежів, так як займає приміщення не законно. Позивач неодноразово звертався із письмовими вимогами до відповідача про звільнення нежитлового приміщення. Відповідач перешкоджає позивачу користуватися комунальною власністю та здійснювати відповідні функції щодо наповнення дохідної частини міського бюджету міста. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника. Просить виселити в примусовому порядку відповідачку з самовільно зайнятого нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: з № 1-1 до № 1-8, А-9, загальною площею 67,60 кв.м, що є комунальною власністю Територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради, згідно свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради на нерухоме майно САС 124888 від 15.01.2010 року. Також просить зобов`язати звільнити відповідачку вказане нежитлове приміщення, та стягнути з судовий збір. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Черкаської міської ради Чернявський А.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] та її представника адвокат Антонюк І.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що вважають позовні вимоги не обґрунтованими. Відповідно до рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради народних депутатів м. Черкаси, № 479 від 09.12.1980 року квартира [ADDRESS] віднесена до службових, а тому дане житло є службовим, оскільки відсутні будь-які рішення про виключення його з числа службових. Відповідачем укладено договори з усіма комунальними підприємствами, відкрито особові рахунки на її ім`я, вона постійно сплачує комунальні послуги, тому твердження позивача про те, що [PERSON] проживаючи в квартирі не сплачує комунальні послуги не відповідає дійсності. Про існування свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] від 15.01.2010 року відповідно до якого службове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] стане нежитловим приміщенням (№ 1-1 до № 1-8. А-9), їй стало відомо тільки в грудні 2019 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 189691980 від 21.11.2011 року нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] належать Територіальній громаді міста в особі Черкаської міської ради на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 15.01.2010 року, виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради. Відповідно до договору оренди нерухомого майна № 1419/30-337 від 01.11.2015 року Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради передав Українському підприємству поштового зв`язку «Укрпошта» у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , що належить до міської комунальної власності на підставі рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» для розміщення відділення поштового зв`язку. Договір оренди укладено на термін з 01.11.2015 по 30.09.2018 року. В подальшому було укладено Угоду про внесення змін від 02.12.2016 року. Вказане житлове приміщення було передано Українському підприємству поштового зв`язку «Укрпошта» згідно Акту приймання-передачі об`єктів нерухомості від 01.11.2015, в якому зазначено, що приміщення передаються у задовільному санітарно-технічному стані, але потребують поточного ремонту. Згідно довідки Черкаської дирекції АТ «Укрпошта» від 30.01.2020 № 09-22 відповідач [PERSON] дійсно працює в Черкаській дирекції АТ «Укрпошта» заступником начальника відділення поштового зв`язку Черкаси 28 центрального відділення поштового зв`язку Черкаси 1 з 29.07.1981 року (наказ № 88-к від 29.07.1981 р.) по даний час. 16.03.2019 року відповідач [PERSON] була переведена на посаду заступника начальника 28 відділення поштового зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно договору на користування службовим приміщенням від 13.12.1999 укладеного між поштамтом Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та [PERSON] , відповідно до рішення профспілкового комітету Черкаського поштамту № 5 від 03.12.1999 року, їй було передано для проживання сім`ї службове приміщення за адресою [ADDRESS] . Вказаним договором передбачено, що при припиненні трудових відносин з поштамтом необхідно звільнити займане приміщення до дня звільнення, також зазначено, що договір має чинність на весь час роботи. З наявної в матеріалах справи архівної довідки Черкаської обласної державної адміністрації Державного архіву Черкаської області від 11.02.2004 року вбачається, що три кімнатна квартира площею 42,87 кв.м була виділена «ГЖУ» як службова (рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 року № 479). Відповідно до акту опитування сусідів, завіреного головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Перемога» від 22.01.2020 року, відповідач [PERSON] проживає однією сім`єю з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд не приймає твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] проживаючи у вищевказаному приміщенні користується комунальними послугами (водою, каналізацією, електропостачанням, газопостачанням, тощо) не оплачує комунальних платежів, оскільки відповідачкою надано укладені договори про надання послуг з газопостачання, централізованого постачання холодної води та водовідведення, про користування електричною енергією, та квитанції про оплату комунальних послуг. Підставу для виселення відповідачки позивач зазначає, те, що квартира [ADDRESS] є нежитловим приміщенням на підтвердження надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 15.01.2010 року. Частиною 1 ст. 8 ЖК України передбачено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЖК України непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Так, ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Статтею 124 ЖК України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Статтею 125 ЖК України визначено перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 29.07.1981 року та на день винесення рішення продовжує працювати в ЧД АТ «Укрпошта». Тобто відповідач працює в ЧД АТ «Укрпошта» 39 років. Відповідно до п. 35 Положення «Про порядок надання службових приміщень і користування ними» без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Також позивач в своєму позові посилається на Акт обстеження санітарно-технічного стану приміщення за адресою: [ADDRESS] від 20.12.2019, в якому зазначено, що при перевірці виявлено, що в нежитловому приміщенні без жодних правових підстав перебуває (проживає) гр. [PERSON] , яка не бажає добровільно звільнити приміщення, що є власністю територіальної громади міста Черкаси, про що свідчать неодноразові заяви в міську раду щодо передачі їй зазначеного приміщення для проживання. В той же час, відповідачкою надано Акт обстеження житлових умов від 28.02.2020 року, в якому зазначено, що [PERSON] з сім`єю [PERSON] , 1987 року народження і [PERSON] 1995 року народження проживають за адресою: [ADDRESS] . Квартира знаходиться на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку, яка є житловим приміщенням пригодним для житла та відповідає житловим потребам: а саме в квартирі є опалення, вода гаряча, холодна, газ, санвузол, санітарний стан задовільний. Сім`я проживає з 1990 року. Вище викладене дає суду підстави дійти висновку, що приміщення в якому проживає відповідачка з сім`єю є житловим приміщенням, рішення про переведення житлових приміщень, а саме: квартири [ADDRESS] у нежитлові приміщення відсутнє, як і відсутнє рішення Черкаської міської ради про виключення вказаної квартири із числа службових. Відповідно до архівної довідки Черкаської обласної державної адміністрації Державного архіву Черкаської області від 11.02.2004 року вбачається, що три кімнатна квартира площею 42,87 кв.м була виділена «ГЖУ» як службова (рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 року № 479). Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час «узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків (розділ 4) було зауважено, що відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верхового Суду від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесене спірне жиле прим імення до службових. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів про скасування рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 року № 479). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed