Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про припинення права на утримання аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в обґрунтування якого зазначив, що з 20.11.1999 року він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 26.03.2012 року розірваний. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2012 року з позивача стягуються на користь матері дітей, аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дітей, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів провадиться з моменту подання позову - з 29.02.2012 року. Станом на 01.12.2014року заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON]становить 15 140, 44 гривень.Згідно постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 04.07.2014 року ВП № 43137710 з [PERSON] за місцем роботи проводиться щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати, після відрахування податків, аліментів в розмірі 50 % до погашення богу. Позивач зазначає, що з 01.01.2014 року діти постійно мешкають з батьком за адресою: [ADDRESS] та перебувають на його повному утриманні. Матір дітей не утримує, участі у додаткових витратах на дітей не приймає. Позивач просить припинити право відповідача на отримання від нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, звільнити його від сплати аліментів, звільнити від сплати заборгованості по аліментам за 12 місяців 2014 року у розмірі 9 259, 20 гривень, а також звільнити від сплати заборгованості по аліментам за 2012-2013 роки в сумі 2 620,89 гривень, які були витрачені протягом 2012-2013 років на купівлю одежі, взуття, шкільного приладдя для дітей, оскільки діти проживають разом із ним та знаходяться на його утриманні. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволені в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, заяв з проханням розглянути справу за її відсутності або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений i від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вимоги ч.1 ст.224 та ч.5 ст.74 ЦПК України, суд, за згодою позивача та його представника вважає можливим ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши позивача, свідків, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Шлюб між батьками позивача розірвано 26 березня 2012 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (а.с.10). Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2012 року та на підставі виконавчого листа, з 29.02.2012 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дітей, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11-12). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заборгованість по аліментам з позивача на двох дітей за 2014 рік складає (385,80 грн. х 2 (двоє дітей) х 12 місяців) = 9259,20 грн.. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування від 25.04.2014 року діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з січня 2014 року проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.46-47). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони є друзями з дитинства позивача та з січня 2014 року діти постійно проживають з позивачем та знаходяться на його повному утриманні. Мати дітей не приймає участі в їх утриманні. Враховуючи, що з січня 2014 року діти проживають з позивачем і знаходяться на його утриманні та дана обставина має істотне значення при ухваленні рішення, суд вважає за необхідне звільнити позивача від сплати аліментів на утримання дітей за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2012 року та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за 2014 рік на користь відповідача у розмірі 9259,20 грн.. Що стосується позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за 2012-2013 роки в сумі 2 620,89 гривень, які були витрачені протягом 2012-2013 років на купівлю одежі, взуття, шкільного приладдя для дітей, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів, що на протязі 2012-2013 років діти постійно проживали з позивачем. Крім того, за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2012 року було стягнуто аліменти на утримання дітей з 29.02.2012 року та визначено розмір частки з доходів позивача на утримання дітей. Посилання позивача на додаткові витрати на утримання дітей у зв'язку з придбанням одежі, взуття, шкільного приладдя в 2012-2013 роках та долучені до матеріалів справи товарні чеки і квитанції (а.с.18-20) суд не приймає до уваги, та вважає, що позивачем за власною ініціативою були придбані речі для дітей та дані витрати не були викликані особливими обставинами, що також не зупиняло обов'язок позивача по сплаті аліментів за рішенням суду. На підставі ст.ст. 180, 185,197 СК України,

Outcome: partial