Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить: 1.Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] грошові кошти за Договором позики від 27.02.2019 року в сумі 26 500,00 доларів США, що становить 733655,15 гривень, суму інфляційних у розмірі 14746,47 гривень, 3% річних у сумі 12602.79 гривень 2.Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] витрати по сплаті судового збору у сумі 7610,04 гривень. Позов обґрунтовує наступним. 27.02.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується копією розписки від 27.02.2019 р. Відповідно до розписки відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 106 000,00 (сто шість тисяч) доларів США (на день написання позовної заяви 1 долар США за офіційним курсом НБУ складає - 27.68510000 грн.), що становить 2934620,60 гривень, яку відповідач зобов`язаний був повернути наступним чином: - 26 500,00 $ - до 01.01.2020 року; - 26 500,00 $ - до 01.01.2021 року; - 26 500,00 $ - до 01.01.2022 року; - 26 500,00 $ - до 01.01.2023 року, що підтверджується копією розписки від 27.02.2019 року та копією витягу офіційного курсу гривні до іноземної валюти - Долар США офіційного представництва Національного банку України станом на 29.07.2020 року. Станом на момент звернення до суду відповідач позику у розмірі 26 500, 00 доларів США (на день написання позовної заяви 1 долар США за офіційним курсом НБУ складає 27.68510000 грн.), що становить 733655.15 гривень, яку повинен був повернути до 01.01.2020 року не повернув, на неодноразові звернення позивача про її повернення не реагує. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх інфляції за період з 02.01.2020 р. по 29.07.2020 р.: 100,2% х 99,7% х 100,8% х 100,3% х 100,2=102,01. Сума інфляції розраховується за формулою: (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (733655,15 грн. х 102,01%) -733655,15 = 14746,47 грн. Кількість прострочених днів виконання зобов`язання з 02.01.2020 р. по 29.07.2020 р. складає 209 календарних дня, розмір 3% річних: (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році) (3% х 733655,15 х 209) /365 = 12602,79 грн. Ухвалою судді від 12.08.2020 року дана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 16.09.2020 року витребувано у позивача [PERSON] оригінал розписки від 27.02.2019 року про отримання грошових коштів відповідачем. Ухвалою суду від 06.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач та представник відповідача в судові засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, судова повістка, яка направлялася йому за його зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду з відміткою адресат відсутній, відзив на позов не надав. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.02.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується копією розписки від 27.02.2019 р. Відповідно до розписки відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 106 000,00 (сто шість тисяч) доларів США (на день написання позовної заяви 1 долар США за офіційним курсом НБУ складає - 27.68510000 грн.), що становить 2934620,60 гривень, яку відповідач зобов`язаний був повернути наступним чином: - 26 500,00 $ - до 01.01.2020 року; - 26 500,00 $ - до 01.01.2021 року; - 26 500,00 $ - до 01.01.2022 року; - 26 500,00 $ - до 01.01.2023 року, що підтверджується копією розписки від 27.02.2019 року та копією витягу офіційного курсу гривні до іноземної валюти - Долар США офіційного представництва Національного банку України станом на 29.07.2020 року. Станом на момент звернення до суду відповідач позику у розмірі 26 500, 00 доларів (на день написання позовної заяви 1 долар США за офіційним курсом НБУ складає 27.68510000 грн.), що становить 733655.15 гривень, яку повинен був повернути до 01.01.2020 року не повернув, на неодноразові звернення позивача про її повернення не реагує. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх інфляції за період з 02.01.2020 р. по 29.07.2020 р.: 100,2% х 99,7% х 100,8% х 100,3% х 100,2=102,01. Сума інфляції розраховується за формулою: (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (733655,15 грн. х 102,01%) -733655,15 = 14746,47 грн. Кількість прострочених днів виконання зобов`язання з 02.01.2020 р. по 29.07.2020 р. складає 209 календарних дня, розмір 3% річних: (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році) (3% х 733655,15 х 209) /365 = 12602,79 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Доказів, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, в повному обсязі, сума позики, яка залишається не повернутою становить 26 500,00 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становило 733655,15 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи положення ст. ст. 16, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми боргу підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за договором позики від 27.02.2019 р. у розмірі 26 500,00 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становило 733655,15 грн. Стосовно вимог про стягнення інфляційних збитків, то необхідно зауважити наступне. Стаття 627 ЦК визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Системний правовий аналіз ст.ст.625, 627 ЦК в контексті положень ст.ст.524, 533 ЦК свідчить, що вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Зазначене тлумачення норм законодавства узгоджується з практикою судів касаційної інстанції (постанова Вищого господарського суду України від 31.01.2012 р. у справі №18/113-53/81, рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 р. у справі №6-36736вов10). Отже вимога про стягнення інфляційних витрат не підлягає до задоволення. Стосовно валюти виконання зобов`язання, то необхідно зауважити, що статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Беручи до уваги, що позика надавалась в доларах США, то позивач має право вимагати її повернення, як в доларах США так і в гривневому еквіваленті, обчисленому на момент пред`явлення вимоги до боржника. З огляду на принцип диспозитивності цивільно-правових відносин, то позовні вимоги про стягнення сум заборгованості в іноземній валюті з визначенням їх еквіваленту у гривні, обчисленому станом на момент звернення позивача до суду з позовом, не суперечитиме закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7610,04 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial