Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач не виконує рішення суду про участь позивача у вихованні дитини та зобов'язання не чинити позивача у цьому перешкод. Позивач зазначає, що позивач постійно переховується з дитиною, змінює адреси проживання, останню не можуть розшукати компетентні органи, державний виконавець закінчив провадження та передав матеріали до правоохоронних органів через неправомірні дії відповідача. Такими діями відповідач завдала позивачу моральну шкоду в сумі 15000 грн. Розмір моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що на підставі судового рішення з відповідача стягнута моральна шкода в розмірі 10000 грн., за невиконання рішення органу опіки та піклування не чинити перешкоди відповідачу у вихованні дитини сторін. Таким чином позивач вважає, що за невиконання судового рішення моральна шкода підлягає стягненню у більшому розмірі. В судовому засіданні позивач та представник останнього позов підтримали. Відповідач до суду не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомила та не просила розглянути справу у її відсутність. Таким чином суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача та представника останнього ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.12.2014 року рішенням суду визначена участь позивача у вихованні дитини сторін та зобов'язано відповідача не перешкоджати позивачу у цьому /а.с.4/. Згідно актів державного виконавця від 27.02.2015 року, 06.03.2015 року, 11.03.2015 року відповідачем вказане рішення суду не виконано /а.с. 5-7/. 31.03.2015 року позивача оголошено у розшук на підставі ухвали суду /а.с. 8/. 22.06.2015 року постановою ДВС виконавче провадження закінчено, у зв'язку з направленням матеріалів відносно позивача до правоохоронних органів щодо невиконання судового рішення /а.с. 9/. Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Позивач не надав суду доказів про те, що відповідач ознайомлена із відкриттям виконавчого провадження за рішенням суду і свідомо не виконує останнє після закінчення строку на добровільне виконання рішення наданого державним виконавцем. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідач змінює місця реєстрації та проживання разом із дитиною, місця навчання останньої тощо. Також позивачем та представником останнього необґрунтовано та не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, зокрема і розміру останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести перед судом ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Беручи до уваги вище наведене в судовому засіданні не встановлено наявності належних та допустимих доказів, які б давали підстави для задоволення вимог позивача, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні останніх у повному обсязі. Враховуючи вище наведене та керуючи сь ст.ст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212 - 218 224 - 228 ЦПК України, ст. 159 СК України, суд -

Outcome: dismissed