Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 20.09.1996 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені, вони декілька років проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Спір про поділ сумісно нажитого майна відсутній. Ухвалою судді від 25 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, надали заяву з проханням слухати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, відзиву на позовну заяву та будь яких клопотань до суду від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 вересня 1996 року позивач та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 182, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторним) серії [NUMBER], виданим Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 29.08.2018 року. Відносини між подружжям не склалися, шлюбні стосунки між подружжям фактично припиненні, сторони тривалий час проживають окремо. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved