Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення гаража, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач самовільно, з порушенням встановленого законом порядку, займає земельну ділянку біля будинку [ADDRESS], яка відноситься до земель територіальної громади м. Вінниці та на якій розміщений металевий гараж відповідача. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 3290 від 24.12.2007 року між міським комунальним підприємством «Архітектурно - будівельний сервіс» Вінницької міської ради та відповідачем було укладено договір «Про використання встановлених встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів)», однак термін дії зазначеного договору закінчився 31.12.2013 року. Вінницькою міською радою рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки біля будинку [ADDRESS] не приймалось. Відповідач неодноразово попереджався міським комунальним підприємством «Архітектурно - будівельний сервіс» про необхідність звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення металевої споруди. При перевірці встановлено, що [PERSON] не звільнено самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення металевого гаража, що підтверджується актом від 16.03.1015 року. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив суд їх задовольнити та не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час, місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення наявне в матеріалах справи. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету № 3290 від 24.12.2007 року між міським комунальним підприємством «Архітектурно - будівельний сервіс» Вінницької міської ради та відповідачем було укладено договір «Про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів)». Термін дії зазначеного договору закінчився 31.12.2013 року (а.с. 6-7). 27.01.2015 року МКП «Архітектурно - будівельний сервіс» відповідачу було направлено повідомлення з вимогою звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення металевої конструкції, що розташована біля будинку [ADDRESS] (а.с. 8-9), однак відповідачем самовільно зайнятої ним земельної ділянки шляхом знесення металевого гаража не звільнено (а.с. 10). Згідно із актом від 16.03.1015 року МКП «Архітектурно-будівельний сервіс», відповідач [PERSON] самовільно, займає земельну ділянку біля будинку [ADDRESS], на якій розміщений металевий гараж відповідача (а.с. 10). Виходячи з положень ст. 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Таким чином, земельна ділянка, на якій відповідачем самовільно встановлено металевий гараж, відноситься до земель територіальної громади м. Вінниці. Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить надання дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою споруд. Відповідно до інформації департаменту архітектури, містобудування та кадастру, інформація щодо правового статусу земельної ділянки в районні будинку [ADDRESS], відповідно до вимог чинного законодавства відсутня (а.с. 12). Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved