Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики,мотивуючи вимоги тим, що 27.07.2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 27-07-18/М, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000,00грн., строком до 27.09.2018 року. Відповідно до умов договору та розписки від 27.07.2018року грошові кошти отримані відповідачем в розмірі 16 000,00 грн. Відповідно до умов договору позики передбачені наступні обов`язки відповідача: - позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку, а саме поетапно: перша частина суми позики в розмірі 6 000,00грн. повинна бути повернута не пізніше 27.08.2018р., а друга частина позики в розмірі 10 000,00грн. має бути повернута не пізніше 27.09.20185року; - позичальник приймає на себе зобов`язання повністю повернути позикодавцю отриману позику до 27.09.2018року. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 05.02.2019року грошові кошти не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач має заборгованість в розмірі 36464,00гривень яка складається з: суми основного боргу в розмірі 16 000,00грн., проценти 20160,00грн. та інфляційні збитки в розмірі 304,00грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.07.2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000,00грн. строком до 27.09.2018 року , що підтверджується розпискою ( а.с.9-12). Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 05.02.2019 року грошові кошти не повернув. Згідно п.3.1 договору відповідач зобов`язаний сплатити 1% від загальної суми позики(16 000,00) гривень за кожен день прострочення починаючи з 28.09.2018року. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач має заборгованість в розмірі 36464,00гривень яка складається з: суми основного боргу в розмірі 16 000,00грн., проценти 20160,00грн. та інфляційні збитки в розмірі 304,00грн. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено у письмовому вигляді від 27.07.2018року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки порушення договору позичальником визначено ст. 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 цієї статті передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підставі вищевикладеного, як вбачається з прохальної частини заяви про стягнення правничої допомоги в розмірі 3 000,00грн., та надав підтверджуючі документи на дану суму. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved