Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту та заборони відчуження з його майна, зазначивши в позовній заяві, що 05.08.2003р., на підставі біржової угоди №002464, йому на праві власності належить автомобіль [NUMBER], 1992р. випуску марки BMW модель 520, шасі №WBAHB51090BD99374, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. В квітні 2016р. у позивача виникла необхідність продати належний йому автомобіль, для чого його було необхідно зняти з реєстраційного обліку. Але в знятті автомобіля з реєстраційного обліку йому було відмовлено, оскільки згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС станом на 11.05.2016р. на зазначений транспортний засіб накладений арешт, що підтверджується підтверджується інформацією викладеною в листі №31/8-П-58 від 12.05.2016р. Згідно наданої інформації арешт на автомобіль накладений 11.09.2003р. ВДВС Ленінського району держвиконавцем [PERSON] на підставі постанови №АМ 158045. 21.04.2016р. позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про повідомлення йому підстав арешту на належний йому автомобіль. У звязку із тим, що позивачу не відомо про наявність у нього боргів, які стягуються у [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ, він звернувся з запитом до відповідача про надання інформації відносно наявності виконавчих проваджень в яких боржником є позивач. Листом №20287 від 28.04.2016р. [PERSON] ВДВС повідомив йому, що згідно перевірки Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчий документ щодо стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не знаходився та не предявлявся. Боржником за іншими виконавчими провадженнями [PERSON] в [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ за пошуком в ЄДРВП не знаходиться. Також в листі зазначено, що надати відомості, у звязку із чим державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна неможливо, оскільки даний виконавець звільнений. Посадовою особою [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ позивачу запропоновано звернутись до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для зняття арешту з майна. Тому у відповідності до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» він просить суд зняти арешт та заборону відчуження з його майна - автомобілю [NUMBER], 1992р. випуску марки BMW модель 520, шасі № WBAHB51090BD99374, червоного кольору. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання позов визнав, просив суд ухвалити рішення згідно с діючим законодавством на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.16 Пленуму ВСУ від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на дії або бездіяльність органів та посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, вимоги інших осіб, щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до п.4 Пленуму ВСУ №6 від 27 серпня 1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.3,4 ст.334 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладання договору, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] 05.08.2003р., на підставі біржової угоди №002464 придбав у право власності автомобіль [NUMBER], 1992р. випуску марки BMW модель 520, шасі №WBAHB51090BD99374, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином всі визначені законодавством вимоги, щодо набуття (оформлення) права власності на спірний автомобіль позивачем були виконані. Арешт та заборона відчуження на спірний автомобіль був накладений 11.09.2003р. постановою №АМ 158045 [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя, тобто вже після набуття позивачем права власності на спірний автомобіль. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст.353 ЦК України. На теперішній час позивач не має можливості вільно розпорядитися своїм майном, а саме продати належний йому автомобіль, оскільки на арештоване майно накладено обтяження. Оскільки позивач не міг надати доказів в обґрунтування правомірності накладення арешту на його автомобіль, суд за своєю ініціативою витребував з [PERSON] ВДВС матеріали виконавчого провадження по якому був накладений арешт та заборона відчуження на майно позивача. Згідно пояснень, в судовому засіданні, представника відповідача [PERSON] ВДВС ЗМУЮ, матеріали виконавчого провадження за №АМ 158045 від 11.09.2003р. відносно боржника [PERSON] які перебували в їх провадженні за пошуком ЄДРВП не знаходилось. Надати відомості у звязку з чим державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ [PERSON] було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна неможливо, оскільки даний виконавець звільнений. Згідно відповіді [PERSON] ВДВС ЗМУЮ №20287 від 28.04.2016р. виконавче провадження №АМ 158045 від 11.09.2003р стосовно боржника [PERSON] також відсутнє. Відповідно до ч.1,2 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходженням майна або основної його частини. Позови про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Оскільки спірний автомобіль знаходиться на території Ленінського району м. Запоріжжя, позивач правомірно звернувся до Ленінського районного суду за захистом свого порушеного права. Оскільки арешт та заборона відчуження на автомобіль накладений [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя з 11.09.2003р. позивач обмежений у здійсненні права власності щодо своєї власності автомобіля марки BMW модель 520, шасі № WBAHB51090BD99374, реєстраційний номер [NUMBER], 1992р. випуску, та для реалізації свого права правомірно звернувся до суду із позовом про зняття арешту та заборони відчуження. Тому суд вважає позовні вимоги, щодо зняття арешту та заборони відчуження з майна позивача підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved