Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецького заводу хімічного нестандартизованого обладнання» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, в обґрунтовування своїх позовних вимог вказав, що в період з 12 вересня 2011 року по 09 серпня 2012 року він працював у [PERSON] з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» спочатку на посаді начальника служби безпеки, а потім - на посаді заступника директора з якості. Після звільнення з роботи 09 серпня 2012 року в порушення вимог ст.47 та 116 Кодексу законів про працю України ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» не виплатило в день звільнення всіх сум, що належать від підприємства, а саме: заробітну плату за червень, липень, серпень 2012 року, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки. Його неодноразові звернення до керівництва підприємства з проханням провести розрахунок не були задоволені. 07.03.2013 року він звернувся до керівництва підприємства з письмовим проханням провести розрахунок по заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки, яке, згідно поштового повідомлення, уповноважена особа підприємства отримала 15.03.2013 року. Але і це звернення залишилося не тільки без задоволення але і без відповіді. Внаслідок сімейних обставин, а потім і у в зв'язку з військовими подіями на території Луганської області він не мав змоги продовжити вирішувати питання виплати заборгованості по заробітної плати. 03 серпня 2015 року він знову письмово звернувся до керівника підприємство з вимогою виплатити всі суми, що належать від підприємства та надати довідки про заробітну плату та про заборгованість як із заробітної плати так і компенсації за невикористану щорічну відпустку, яку, згідно поштового повідомлення, уповноважена особа підприємства отримала 06.08.2015 року. Але і ця законна вимога також залишилася і без задоволення і без відповіді. З огляду на цю обставину з метою захисту своїх порушених прав, позивач вимушений був отримати відомості по своєї заробітної плати в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Сума заборгованості із заробітної плати за даними обліку Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області належних йому від ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» складає 2222,38+2871, 33+2822, 59 = 7916 грн. 30 коп. (сім тисяч дев'ятсот шістнадцять грн. 30 коп.). А згідно ст.1 та 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. З урахуванням зазначених норм і рекомендацій Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 р. відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням зведеного індексу інфляції за період з 01.09.2012р по 01.10.2015р в 163,8 %, яку ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобов'язане сплатити станом на 1 жовтня 2015 року складає 7916 грн. 30 коп. * 163,8 % / 100 = 12966 грн. 90 коп. (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість грн. 90 коп.). Крім того, у відповідності до ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. № 100 визначено, що в аналогічних випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто подія звільнення. Отже, його середньомісячна заробітна плата перед звільненням за даними обліку Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьк; Луганської області складає - 2846 грн. 96 коп. ((2871,33 грн. + 2822,59 грн.):2). Отже ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобов'язано виплатити середній заробіток за весь час затримки з 01 серпня 2012 року по день можливого розрахунку - 01 жовтня 2015 року - в сум 105337 грн. 52 коп. (сто пять тисяч триста тридцять сім грн. 52 коп.) (2846 грн. 96 коп. *3 місяців). Разом з тим, провести розрахунок суми компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки позивач не має можливості, оскільки відповідач всупереч вимогам ст. 49 КЗпП України не надав довідки про заробітну плату та про її заборгованість. Таким чином, без врахування компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання зобов'язано виплатити сумарно заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 118304 грн. 42 коп. (сто вісімнадцять тисяч триста чотири грн. 42 коп.) (12966 грн. 90 коп. +105337 грн. 52 коп.). Тому, на підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Пізніше позивач уточнив заявлені вимоги, відмовився від вимоги щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011 2012 року, просив стягнути з відповідача на його користь суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за червень, липень, серпень 2012 року з урахуванням індексу інфляції за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року в розмірі 12966,90 грн., а також середній заробіток за час затримки з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року у розмірі 105337,52 грн., а всього 118304,42 грн. 17.12.2015 року по справі було ухвалено заочне рішення, уточнені позовні вимоги позивача було задоволено. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 23.02.2016 року заву відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено, рішення було скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку. Позивачем, на підставі наданих відповідачем доказів та документів, неодноразово зменшувався та збільшувався розмір позовних вимог, та остаточно він просив стягнути на його користь з [PERSON] з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за червень, липень, серпень 2012 року з урахуванням компенсації на індекс інфляції за період невиплати на 01.03.2016 року в розмірі 10934 грн. 47 коп. (десять тисяч девятсот тридцять чотири грн. 47 коп.), середній заробіток за весь час затримки по день можливого розрахунку - 01.04.2016 року у розмірі 95698 грн. 55 коп. ( девяносто пять тисяч шістсот девяносто вісім грн. 55 коп.), а усього 106633 грн. 02 коп (сто шість тисяч шістсот тридцять три грн. 02 коп.). Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за участю його представника [PERSON] (а.с.62). Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням змін, просив позовні вимоги задовольнити, підтвердив факти викладені в позові, також вказав, що у зв'язку з навмисним затягуванням представником відповідача розгляду справи шляхом систематичного нез'явлення в судові засідання під вигаданими приводами з листопаду 2015 року по теперішній час розгляд справи так і не закінчено, що є порушенням основоположного права позивача - [PERSON] на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, гарантованого ст. 6, Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та ст.ст.1, 157 ЦПК України. Так, з вісьмох призначень до розгляду справи представник відповідача не з'являвся в судові засідання шість разів: 24.03.2016р., 25.05.2016р., 25.07.2016р. - у в зв'язку з хворобою; 02.06.2016р., 13.06.2016р.- у в зв'язку з відрядженням; 14.07.2016р.- у в зв'язку з відпусткою. Разом з тим, в матеріалах справи (аркуш 116) додана довіреність на представництво ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» в усіх судах на іншу особу - [PERSON] з усіма правами та обов'язками представника підприємства, що також свідчить про навмисне затягування розгляду справи та введення суду в оману про відсутність інших осіб, які б змогли представляти інтереси підприємства в суді при розгляді цієї цивільної справи. Беручи до уваги поведінку наявного представника відповідача - юридичної особи, яка свідчить про навмисне затягування розгляду справи й те, що це підприємство не позбавлено права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами (п.3.9. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»), просить відхилити клопотання представника відповідача та розглянути справу без участі представника відповідача - [PERSON] з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та провести розгляд справи за відсутністю представника відповідача. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, суду за підписом директора ТДВ «СЗХНО» було надано чергову заяву в якій зазначено, що представник ТДВ «СЗХНО» в призначений час буде знаходитись у відрядженні, а на підприємстві відсутні особи з знанням у галузі права. Посилаючись на ст.191 КАС України просив відкласти розгляд справи. З матеріалів справи слідує, що дійсно з вісьмох призначень до розгляду справи представник відповідача не з'являвся в судові засідання шість разів: 24.03.2016р., 25.05.2016р., 25.07.2016р. - у в зв'язку з хворобою; 02.06.2016р., 13.06.2016р.- у в зв'язку з відрядженням; 14.07.2016р.- у в зв'язку з відпусткою, про місце та час розгляду справи представник повідомлявся заздалегідь. Зміни позовних вимог отримував. Разом з тим, в матеріалах справи, на аркуші 116 дійсно є довіреність на представництво ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» в усіх судах на іншу особу - [PERSON], з усіма правами та обов'язками представника підприємства. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що дійсно в даному випадку відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника відповідачем суду не доведено. За таких обставин, та у зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки представника відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача та ухвалення повторного заочного рішення на підставі наданих сторонами документів та наявних матеріалів справи. Свідки про виклик яких заявляв клопотання представник відповідача в судове засідання не зявились, причини неявку суду не повідомили, рекомендовані повідомлення було повернуто на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Матеріалами справи встановлено, що позивач працював у відповідача ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» у період з 12 вересня 2011 року по 09 серпня 2012 року спочатку на посаді начальника служби безпеки, а потім - на посаді заступника директора з якості, вказане підтверджено наданою копією трудової книжки. 09.08.2012 року, наказом № к-122 його було звільнено за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. Як стверджує позивач, при звільненні з ним не було проведено відповідних розрахунків, у звязку з чим він неодноразово звертався з заявами на адресу керівництва, однак вони були залишені без реагування. Вказане підтверджується наданими копіями заяв позивача, а також корінцями рекомендованих повідомлень. В заперечення викладеного - суду документів не надано. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2,3 ст.60 УПК України Стаття 60. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму, тим паче позивачем було надано суду документи в підтвердження неодноразового звернення до відповідача з заявами про виплату заборгованості. Відповідачем, як на підстави невиплати суду було надано акт від 09.08.2012 року про відмову від отримання розрахунку при звільненні у розмірі 6435,83 грн., однак, це суперечить вимогам ст.ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки навіть відмові працівника від отримання належних сум не перешкоджає перерахуванню не оспорюваних сум на рахунок працівника. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином встановлено, що відповідачем не було проведено розрахунку при звільнені з позивачем. Відповідачем суду було надано відомості про розмір заробітної плати [PERSON] на день звільнення 09 серпня 2012 року. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за червень, липень, серпень 2012 року з урахуванням компенсації на індекс інфляції за період невиплати на 01.03.2016 року в розмірі 10934 грн. 47 коп., середній заробіток за весь час затримки по день можливого розрахунку - 01.04.2016 року у розмірі 95698 грн. 55 коп., а усього 106633 грн. 02 коп. Про що в позові надано відповідні розрахунки, з якими повністю погоджується суд, та відповідно до яких: у відповідності до п. 5, 8 Розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, та виходячи середньоденної заробітної плати перед звільненням [PERSON] за даними обліку ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», складає 106 грн. 45 коп. (сто шість грн. 45 коп.), і кількості робочих днів затримки згідно даних Міністерства праці та соціальної політики України про норми тривалості робочого часу на відповідні роки (листи від 23 серпня 2011 р. № 8515/о/14-11/13; від 21 серпня 2012 р. № 9050/0/14-12/13; від 04 вересня 2013 № 9884/0/14-13/13; від 09 вересня 2014 № 10196/0/14-14/13; від 20 липня 2015 г. № 10846/0/14-15/13) за період з 01.09.2012 року по 01.04.2016 року складає 899 днів, на підставі ст.117 КЗпП України ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобовязано виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки з 01 серпня 2012 року по 01 квітня 2016 року - в сумі 95698 грн. 55 коп. (106,45 *899). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобовязане сплатити на користь [PERSON] на 01 березня 2016 року в розмірі 10934 грн. 47 коп. (6435 грн. 83 коп. * 169,9 % : 100). Отже, враховуючи наведене, ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобовязано виплатити [PERSON] сумарно заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та середній заробіток за весь час затримки по день можливого розрахунку-01 квітня 2016 року у розмірі 106633 грн. 02 коп (сто шість тисяч шістсот тридцять три грн. 02 коп.). (95698 грн. 55 коп. + 10934 грн. 47 коп.). Крім того відповідачем по справі суду також було надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, де зокрема зазначено, що середньоденна зарплатня позивача складає 106,45 грн., а існуюча заборгованість по виплаті середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з вини роботодавця за період з 10.08.2012 року по 01.03.2016 року включно складає 895 робочих днів, та становить 95272,75 грн., тобто відповідачем також підтверджено розмір середньоденної зарплати позивача у розмірі 106,45 грн., а також вказано про існування заборгованості. Як зазначено ВСУ у постанові по справі № 6-113цс16 «право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати». Враховуючи розмір середньої заробітної плати [PERSON], розмір заборгованості, те, що спір виник одразу при звільненні позивача, позивач неодноразово звертався з заявами про виплату до відповідача, які були залишені поза увагою, враховуючи відсутність перешкод у здійсненні виплат не оспорюваної суми, чим відповідач не скористався, а також позицію відповідача при розгляді даної справи (отримання повісток уповноваженими особами та незявлення до судових засідань), що призвело до ухвалення спочатку заочного рішення, а згодом і повторного заочного рішення, та розгляд справи протягом девяти місяців, що є неприпустимим, суд вважає, що в даному конкретному випадку є не доцільним застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування працівникові заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, таким чином, та з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та середній заробіток, як просить позивач саме по 01 квітня 2016 року у розмірі 106633 грн. 02 коп., а не по день ухвалення рішення. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суму судових витрат необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved