Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2009 року. Просить розірвати шлюб з [PERSON], посилаючись на те, що сімейне життя не склалось, в зв'язку з чим сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні відносини, в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009 р. шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької обласі, про що зроблений актовий запис №357. ( а.с. 6). Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сімейне життя між сторонами не склалось через різні погляди на життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З березня 2016 року сторони, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер. Суд, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обгрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім*ї не можливе, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо заявлених вимог про поділ майна подружжя, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування сторонами 05.09.2014 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] придбали однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №55227083 дата та час формування 16.03.2016 року право власності на однокімнатну квартиру №65 зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири №873 від 05.09.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Горбенко Ю.Е. Загальна вартість майна, є спільною сумісною власністю складає 459 000,00 грн. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна - частки дружини та чоловіка є рівними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, та в разі коли один з подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі передбачає другому сплату грошової компенсації. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя. Згідно ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч.3 ст.71 СК України визначено, що речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Крім того відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати в сумі 4 685,20 грн.

Outcome: approved