Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ в натурі житлового будинку з магазином, розташованого по [ADDRESS] , який знаходиться у спільній частковій власності сторін. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності від 13.03.2000 року йому належав житловий будинок з магазином, розташований по [ADDRESS] . 21.11.2001 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким позивач подарував відповідачу 29,4/100 частини вказаного житлового будинку з магазином, а саме: кімнати І та ІІ. 13.10.2006 року реєстратором Баштанського РБТІ було видано позивачу витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому помилково зазначено, що частка позивача у праві спільної часткової власності на вказане нерухоме майно складає 71/100. На даний час позивач має намір продати свою частину вказаного майна, однак не може цього зробити через суперечності відомостей про розмір часток співвласників у праві власності на вказаний житловий будинок, які вказані у договорі дарування та витязі про реєстрацію права власності. На підставі викладеного позивач просив розділити в натурі між сторонами вказаний будинок з магазином по [ADDRESS] , виділивши йому у власність приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 вказаного будинку А-1, а також котельню Б-1, гараж Ж-1, а відповідачу приміщення № І та № ІІ. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та визнання позову в повному обсязі. Визнання стороною відповідача позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. З огляду на те, що належним чином повідомлені сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про право власності на житловий будинок з магазином від 13.03.2000 року; світлокопію договору дарування від 21.11.2001 року; світлокопію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.10.2006 року; світлокопію технічного паспорта на будинок від 09.10.2006 року; світлокопію паспорта громадянина України на ім`я позивача; копію розпорядження Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.02.2016 року № 6-р «Про перейменування вулиць с. Новопавлівка Новопавлівської сільської ради»; світлокопію технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та магазином від 17.12.2019 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 13.03.2000 року позивачу [PERSON] належав житловий будинок з магазином, розташований по [ADDRESS] . 21.11.2001 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким позивач подарував відповідачу [PERSON] 29,4/100 частини вказаного житлового будинку з магазином, а саме: кімнати І та ІІ. 13.10.2006 року реєстратором Баштанського РБТІ було видано позивачу витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому зазначено, що частка позивача у праві спільної часткової власності на вказане нерухоме майно складає 71/100 частки. Через відмінності даних про розміри часток сторін у праві власності на вказаний житловий будинок з магазином, які вказані у договорі дарування та витязі про реєстрацію права власності, позивач не може виділити в натурі свою частку у вказаному майні та розпорядитися нею. Позивач володіє та користується кімнатами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 вказаного будинку А-1, а також котельнею Б-1 та гаражем Ж-1. Відповідач володіє та користується приміщеннями вказаного будинку № І та № ІІ. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 364 ч.1, 367 ч.1 ЦК України, із змісту яких слідує, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Вирішуючи питання про реальний поділ будинку з магазином, суд виходить з того, що поділ домоволодіння повинен бути проведений відповідно до обраного обома сторонами варіанту, який відповідає фактично використовуваним сторонами частинам даного будинку, які відповідно до наданого суду технічного паспорта №34 від 17.12.2019 року є ізольованими одна від одної та мають самостійні виходи. У зв`язку з цим у власність [PERSON] слід виділити кімнати 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 вказаного будинку А-1, а також котельню Б-1, гараж Ж-1, а [PERSON] - приміщення вказаного будинку № І та № ІІ. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З огляду на вказане, внаслідок реального поділу за даним судовим рішенням житлового будинку з магазином, що розташований по [ADDRESS] , який належав сторонам на праві спільної часткової власності, - право спільної часткової власності сторін на вказаний будинок припиняється згідно з положеннями ч.2 ст. 367 ЦК України та внаслідок поділу виникають самостійні нерухомі об`єкти. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов задоволений у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією №0.0.1541699229.1 від 03.12.2019 року сплатив 869,75 грн., отже 434,87 грн має бути повернуто позивачу з державного бюджету. На підставі стст. 364 ч.1, 367 ч.1 ЦК України та

Outcome: approved