Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.09.2007 між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання, відповідно до якого, він набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] ). Звернувшись влітку 2020 року з приводу оформлення права власності на земельну ділянку, що знаходиться під будинком, йому стало відомо, що 27.11.2009 відповідач [PERSON] набула у власність дану земельну ділянку та отримала державний акт. Позивач вважає, що житловий будинок не може бути відокремленим від земельної ділянки і є його складовою частиною та однією річчю з ним. З цих підстав, та враховуючи положення ст. 152, 155 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 393 ЦК України, вважає, що виданий на ім`я відповідача державний акт є недійсним. Просить суд визнати недійсним державний акт серії ЯИ № 086906, виданий 27.11.2009 на ім`я [PERSON] та скасувати її право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0524382900:05:002:0049, розташовану за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] ). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що він уклав договір довічного утримання, але не знав, що відповідно до цього договору, він набув у власність будинок. Він їздив у м. Вінницю з приводу оформлення будинку на відповідача, і при цьому, не знав, що він володіє будинком. Чи виданний незаконно державний акт на ім`я відповідача пояснити не зміг. Як оформити земельну ділянку під будинком на себе він знає. Йому сказали, що це можна зробити тільки через суд. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, пояснила суду, що їй вже ця земля не потрібна, вона хоче її відати позивачу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії державного акту серії ЯИ № 086906, виданого на підставі рішення Кинашівської сільської ради від 24.03.2009, відповідач [PERSON] володіє земельною ділянкою площею 0,2500 га., кадастровий номер 0524382900:05:002:0049, розташованою за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт зареєстровано 27.11.2009 (а.с. 8). Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 24.09.2007 укладено договір довічного утримання (догляду) (а.с. 9), відповідно до якого, відповідач передає, а позивач отримує у власність житловий будинок, з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , розміщений на присадибній земельній ділянці, взамін чого, позивач зобов`язується надавати віповідачу довічно матеріальне забезпечення з утримання (догляду). Відчужуваний житловий будинок належить відповідачу на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.06.2006 та зареєстрований в Тульчинському МБТІ 14.09.2007. За п. 8.3. договору, право власності на нерухомість за цим договором виникає у набувача з моменту державної реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку. За п. 8.4. договору, зміст статті 120 Земельного Кодексу України, статтей 744-757 Цивільного Кодексу України сторонам роз`яснено. Набувач зобов`язаний оформити в установленому порядку право оренди на присадибну земельну ділянку. Даний договір нотаріально посвідчений 24.09.2007 та підлягає державній реєстрації. Відповідно до відмітки на договорі, договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.05.2011. Згідно копії рішення Кинашівської сільської ради № 75 від 20.10.2020 (а.с. 7) житловому будинку, власником якого є позивач [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України, зміст якої роз`яснено сторонам під час укладення договору довічного утримання, в редакції, яка діяла під час укладання договору, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. За частиною третьої даної статті у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідно до ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно положень\~ст.\~334\~ЦК України,\~у редакції\~на день\~укладення договору\~довічного утримання, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що між сторонами 24.09.2007 укладено договір довічного утримання (догляду). У пункті 8.3. договору зазначено, що право власності на нерухомість за цим договором виникає у набувача, з моменту державної реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку. Даний договір, відповідно до ст. 210 ЦК України, підлягає державній реєстрації. Відповідно до відмітки, що міститься на договорі, право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно лише 20.05.2011. Отже, враховуючи зміст укладеного договору, та відомості, які в ньому містяться, позивач став повноцінним власником житлового будинку з моменту державної реєстрації, тобто з 20.05.2011. Відповідачу ж [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку у 2009 році, тобто до набуття позивачем у власність будинку. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. У договорі довічного утримання зазначено, що відчужуваний житловий будинок належить відповідачу на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.06.2006 та зареєстрований в Тульчинському МБТІ 14.09.2007. Таким чином, відповідач 14.09.2007 стала власником житлового будинку, який вона в подальшому передала позивачу за договором довічного утримання. Враховуючи те, що позивач став повноцінним власником житлового будинку 20.05.2011, а до цього, з 14.09.2007 власником житлового будинку була відповідач, тому Кинашівська сільська рада, відповідно до свого рішення від 24.03.2009, мала цілком законне право на видачу відповідачу [PERSON] у 2009 році державного акту. Таким чином, підстав для визнання судом вказаного державного акту не дійсним не має. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у редакції, що діяла на час набуття позивачем права власності на житловий будинок, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Отже, позивач, набувши у власність 20.05.2011 житловий будинок, автоматично набув у власність і земельну ділянку, розташовану під ним, тобто набув її на тих умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику, що відповідно, не потребує додаткового скасування законно виданого акту органу місцевого самоврядування. Нормами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи положення ст.\~141\~ЦПК\~України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed