Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що в закладі біля двох років перебуває дитина [PERSON] З дня влаштування і по сьогоднішній день, мати абсолютно не цікавиться його життям, не приймає у ньому жодної участі, не цікавиться справами дитини, його здоров'ям, навчанням, дозвіллям, не телефонує. Вона не підтримує з ним жодних стосунків та зв'язків, не вживає для цього жодних спроб. Відповідач жодним чином не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини. У зв'язку з викладеним, просять позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час проведення розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами, крім того, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08.07.2015 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №702. Згідно витягу з ДРАЦС відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України - зі слів матері. Відповідно до довідки позивача від 12.06.2017р. №360 дитина перебуває на повному державному утриманні, а згідно акту від 14.07.2016р. №447 та від 12.06.2017р. №359 мати з дня влаштування дитину жодного разу не відвідувала. Відповідно до висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради від 15.02.2018 року № 02-14-32-25 вважають доцільним позбавити батьківських прав відповідача, відносно [PERSON], [INFO]. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, проаналізувавши зібрані докази по справі, суд приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, у зв'язку з чим суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved