Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати припиненим з 04.12.2012 року кредитний договір №0310/0608/71-111 від 04.06.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 04.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №0310/0608/71-111, за умовами якого позичальник отримав від банку кредитні кошти в сумі 46000 доларів США, та зобов'язався повернути їх до 03.06.2038 року, сплативши відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №0310/0608/71-111-Z-1. 23.11.2009 року ПАТ «Сведбанк» звернулось до [PERSON] з повідомленням про зміну умов кредитного договору, в якому було зазначено, що строк виконання позичальником своїх зобов'язань в повному обсязі буде вважатися таким, що настав на десятий день з дня направлення банком вказаного повідомлення про зміну умов кредитного договору. Позивач зазначає, що у зв'язку з цим останнім днем остаточного погашення ним суми кредиту, процентів, неустойок став десятий день з дати відправки йому вимоги банку, а саме 02 грудня 2009 року, і цього ж дня сплив строк виконання зобов'язання, тому у банка виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника починаючи з 03.12.2009 року і тривало до 03 грудня 2012 року. Звертав увагу на те, що відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектр плюс» право вимоги за укладеним кредитним договором перейшло до останнього. На підставі викладеного позивач просить визнати припиненим з 04.12.2012 року кредитний договір №0310/0608/71-111 від 04.06.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №0310/0608/71-111, за умовами якого позичальник отримав від банку кредитні кошти в сумі 46000 доларів США, та зобов'язався повернути їх до 03.06.2038 року, сплативши відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. Відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектр плюс» право вимоги за укладеним кредитним договором перейшло до останнього. Відповідно до п.3.8 кредитного договору сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо строків виконання позичальником зобов'язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобов'язань за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.3 та/або при невиконанні зобов'язань позичальника, передбачених п.п.5.1.7 та/або 5.1.10 та/або 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п.9.2 цього договору; якщо у відношенні позичальника, його майна є рішення чи вчинена дія з боку будь-яких державних органів або органів/осіб, що мають відповідні повноваження, які істотно ускладнюють чи роблять неможливим розпорядження майном позичальника; якщо інформація і документи, що подані або повинні бути подані позичальником банку у відповідності чи у зв'язку з цим договором, надані позичальником несвоєчасно, у неповному обсязі чи якщо така інформація та документи чи їх частина виявилися недостовірними; якщо позичальник у строки, встановлені у п.2.2 цього договору, не уклав з банком договір про зміни та до поповнення до іпотечного договору та/або не виконав зобов'язання, передбачені п.п.5.1.8 п.5.1 цього договору. При настанні зазначених вище обставин, які за згодою сторін визнаються такими, що свідчать про суттєве порушення позичальником умов цього договору, банк має право надіслати позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому строк виконання позичальником своїх зобов'язань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у порядку, передбаченому цим пунктом договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку вважається дата, зазначена в квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у банку. Відповідно до п. 3.9 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику у порядку, передбаченому п.3.10 цього договору. Відповідно до п.3.10 кредитного договору у випадках порушення умов п.п.3.8 та/або п.3.9 та/або п.6.1.2 цього договору та/або умов іпотечного договору, що укладається між банком та позичальником у відповідності до п.2.1 цього договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку вважається дата, зазначена в квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у банку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №0310/0608/71-111-Z-1. 23.11.2009 року ПАТ «Сведбанк» звернулось до [PERSON] з повідомленням про зміну умов кредитного договору, в якому було зазначено, що строк виконання позичальником своїх зобов'язань в повному обсязі буде вважатися таким, що настав на десятий день з дня направлення банком вказаного повідомлення про зміну умов кредитного договору, що також підтверджується п. 3.8 кредитного договору. Твердження позивача про те, що останнім днем остаточного погашення ним суми кредиту, процентів, неустойок став десятий день з дати відправки йому вимоги банку, а саме 02 грудня 2009 року, тому право банку на звернення до суду з позовом до позивача тривало з 03.12.2009 року і до 03 грудня 2012 року, після чого сплив строк позовної давності, у зв'язку з чим припинилось право вимоги до позивача, а значить припинилось і зобов'язання, не узгоджується з нормами чинного законодавства. Так, згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-786цс17 від 15.05.2017 року. Крім того, посилання позивача на те, що банк нібито скористався своїм правом пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитом та пені, не відповідають умовам кредитного договору, оскільки повідомлення (і це зазначає сам позивач у позовні заяві) було направлено позивачу у відповідності до умов п.3.8 кредитного договору, натомість вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється у відповідності до п.3.10 кредитного договору, з чим позивач погодився, поставивши свій підпис у кредитному договорі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору припиненим.

Outcome: dismissed