Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням,посилаючись на наступне : Позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом С.Ф. Чичековим 18.08.2011 року за реєстровим № 2818. Право власності зареєстроване 29.08.2011 року. Відповідно до акту постійного проживання, складеного депутатом Бердянської селищної ради Соколовою-Василишиною Ганною Олександрівною встановлено, що відповідач зареєстрований у належному позивачу за адресою: [ADDRESS] з 05.06.2012 року, але не проживає за вказаною адресою з дня реєстрації, про що свідчать сусіди. Відповідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, відповідач втратив право користування належним йому будинком, оскільки без поважних причин не проживав у ньому. Як свідчать обставини, Відповідач взагалі не проживав у будинку з моменту реєстрації - 2012 рік. Домовленостей між позивачем та відповідачем, щодо визначення будь-яких інших умов, ніж встановлені законом, зокрема статтею 405 Цивільного кодексу України не було. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, порушені його права власника щодо володіння і розпорядження будинком. Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.І ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протяг семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, як інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду, та просить суд :визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та покласти на відповідача судові витрати. У судове засідання позивач не з*явився,надав заяву про підтримку позову,розгляд справи за його відсутності та про заочний розгляд справи. Справу вирішено розглянути за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] не з*явився у судове засідання,про слухання справи був повідомлений належним чином , але відповідач суд не повідомив про причини неявки у судове засідання. Судова повістка з повідомленням та копіями відповідних документів , були надіслани відповідачу за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] відповідно до ст. 74 ЦПК України . Відповідно до ст.. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки разом із розпискою ,разом з копіями відповідних документів надсилається фізичним особам, які не мають статус підприємців,- за адресою їх місця проживання чи перебування,зареєстрованою у встановленому законом порядку.У разі відсутності осіб,які брали участь у справі за такою адресою,вважається ,що судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив розглянути дану справу заочно-за відсутністю відповідача,позивач проти заочного розгляду не заперечує. Справу вирішено розглянути у письмовому провадженні. Позовні вимоги підтверджуються наступним: квитанцією про сплату судового збору/а.с. 1/, свідоцтвом про право на спадщину/а.с. 3/,витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі/а.с. 4/, витягом про державну реєстрацію прав/а.с. 5/, актами на предмет проживання/а.с.8-9/, довідкою про склад сім*ї/а.с.10/,довідкою сільради про реєстрацію [PERSON]./а.с. 15/.. Суд,з урахуванням у сукупності усіх наданих доказів,приходить до висновку,що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із наступних підстав. Судом було встановлено,що власником будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] та в даному будинку 05 липня 2012 року він зареєстрував [PERSON],який ,згідно актів ,з часу реєстрацію по теперішній час не проживає,тобто більше року. Відповідно до ст.. 72 ЖК України , визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України,при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що реєстрація відповідача [PERSON] у зазначеному будинку перешкоджає власнику у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Для поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням,тому,що він не проживає у будинку більш чотирьох років, оскільки, у відповідності до ст. 71 ЖК України,при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно до Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, Першотравневий район перейменований на Мангушський район,тому в рішенні в адресі розташування домоволодіння треба зазначити замість Першотравневого району -Мангушський район.

Outcome: approved