Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 87762 грн. та три відсотки річних у розмірі 7855,30 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 14 червня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 14 червня 2014 року. У відповідності до даного договору позики позивач надав відповідачу грошову позику у розмірі 3000 Євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ становить 87762 грн. зі строком повернення на протязі одного тижня, тобто до 21 червня 2014 року. Станом на 13 червня 2017 року сума позики в розмірі 3000 Євро позивачу не повернута, оскільки відповідач від повернення боргу ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений звернутися з даною позовною заявою до суду. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем до позову додано копію розписки від 14 червня 2014 року, з якої вбачається, що відповідачем було отримано 3000 Євро від позивача з умовою повернення боргу на наступному тижні, тобто до 21 червня 2014 року (а.с.4). Фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджене допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України - розпискою боржника (а.с. 4), за якою відповідач підтвердив той факт, що відповідно до зазначеного договору позики фактично отримав від позивача 3000 Євро. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання грошового зобовязання за договором позики на час звернення позивача до суду минув. За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивача. Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики до цього часу не повернув. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Останній, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми. У межах заявлених позовних вимог, період прострочення складає з 21 червня 2014 року по 13 червня 2017 року, тобто 1089 днів. 3 % річних за цей період становлять суму, еквівалентну 268,52 доларам США (3000 х 0,03 х 1089 / 365), які відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки позика надавалася у Євро, заборгованість підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до Євро станом на час ухвалення судового рішення становить 3141.1454 грн. за 100 Євро. За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем дорівнює 102668,97 грн. ((3000+268,52) х 31,411454). З відповідача на користь позивача згідно\~ст. 88 ЦПК України\~також підлягають частковому стягненню документально підтверджені (а.с.11) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 956,17 грн., оскільки решта судового збору у розмірі 421,83 грн. сплачена надмірно.

Outcome: approved