Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь суму боргу у розмірі 379 527,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 832,22 грн, 3% річних у розмірі 9 638,95 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 842,40 грн та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24 червня 2014 року він з відповідачем уклали договір позики, котрий був підтверджений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США (за курсом НБУ 379 527,21 грн), які зобов'язувався повернути до 24 червня 2015 року. Станом на 27 квітня 2016 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав, борг не повернув, у зв'язку з чим за договором позики у нього існує боргова заборгованість в сумі 379 527,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 832,22 грн, 3% річних у розмірі 9 638,95 грн. У судовому засіданні представник позивача та сам позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі та зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США (за курсом НБУ на день укладення договору становить 379 527,21 грн), які зобов'язувався повернути до 24 червня 2015 року (а.с.9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики від 24.06.2014 не повернув. Таким чином, з нього підлягають стягненню сума основного боргу 379 527,21 грн та 3% річних за період з 24.06.2015 - 27.04.2016 у розмірі 9 638,95 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У такому разі, якщо порушено грошове зобов'язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати, на думку суду, стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а передбачені цією ж нормою проценти річних як санкція за порушення грошового зобов'язання мають бути стягнуті. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. Щодо позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу суд вбачає необхідним зазначити ст. 84 ЦПК України, відповідно до якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надавання безоплатної правової допомоги. Прохання позивача відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 2 842,40 гривень не знаходить свого обґрунтування, та не підтверджено належними доказами, не надано погодинного розрахунку наданої правової допомоги, платіжного підтвердження та акту виконаних робіт, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3 891,66 грн, який підтверджуються долученою до справи квитанцією про його оплату (а.с.16). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: partial