Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником в сумі 10 782 грн. 29 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 11 березня 2016 року [PERSON] на підставі заяви написаної власноруч, тобто добровільно, був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду підмінного водія автофургону автоколони № 1 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс», та доручено за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора, згідно Наказу № 226 КА/к-п. Тобто, позивач не вчиняв будь-яких дій, які б спонукали або зобов'язували [PERSON] на укладення трудового договору. Наказом № 113 КА/к-п-д від 22.03.2016 року [PERSON] було переведено водієм автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85/410 Е № [NUMBER] автоколони № 2 автотранспортного парку філії «Гаврилівський птахівничий комплекс ТОВ «Комплекс Агромарс», та доручено за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора. Між [PERSON] та ТОВ «Комплекс Агромарс» було укладено ряд договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно яких в обов'язки робітника входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати переданих йому матеріальних цінностей (кормів та м'ясопродукції), згідно видаткових накладних та актів прийому-передачі. В зв'язку з невиконанням відповідачем покладених на нього обов'язків, підприємству було завдано матеріальні збитки в розмірі 10782 грн. 29 коп. (десять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні двадцять дев'ять копійок), які представник позивача і просить стягнути з відповідача на корить ТОВ «Комплекс Агромарс», а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Антоненко Н.В. підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, доповнивши те, що відповідач неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність корми та м'ясопродукцію для доставки їх в пункт призначення згідно видаткових (товарно-транспортних) накладних, що додані до матеріалів справи, але під час передачі продукції контрагентам виявлялася її нестача, сам факт і розмір якої підтверджується складеними відповідно кожної недостачі актами прийому-передачі, копії яких також додані до матеріалів справи. Згідно наданої відомості, нестача водія [PERSON] становить 10 782 грн. 29 коп., яку представник позивача і просить стягнути. Дана недостача обрахована за відрахуванням втрат при транспортуванні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно [PERSON] працював на даному підприємстві на посаді водія-експедитора, в його обов'язки входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати переданих йому матеріальних цінностей, а саме: кормів та м'ясопродукції на підставі видаткових накладних та актів прийому-передачі. Він вважає, що покладені на [PERSON] обов'язки, виконувались в повному обсязі, а тому позов представника ТОВ «Комплекс Агромарс» про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству є необґрунтованим та безпідставним та не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведена вина [PERSON] та причинний зв'язок між порушенням [PERSON] своїх посадових обов'язків і шкодою, що наступила. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на дотримання позивачем та його контрагентами ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», в якій закріплено обов'язок суб'єктів господарювання здійснювати повірку засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації. Тобто, представник відповідача стверджує, що незначні розбіжності у вазі могли утворитися саме із-за неточності вагів, а також позивачем не враховано відсоток втрати при транспортуванні продукції. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як було встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, відповідно до наказу ТОВ «Комплекс Агромарс №226 КА/к-п від 11 березня 2016 року, [PERSON] було прийнято на роботу підмінного водія автоколони № 1 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку 14 березня 2016 року зі строком випробування 01 місяць, з оплатою праці відповідно до штатного розпису. Згідно наказу № 113 КА/к-п-д від 22 березня 2016 року [PERSON] було переведено на посаду підмінного водія із суміщенням з посадою експедитора автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85/410 Е № [NUMBER]. Між [PERSON] та ТОВ «Комплекс Агромарс» було укладено ряд договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, зокрема договір № 650-в від 14.03.2016 року, договір № 650-Е від 14.03.2016 року (а.с.14,15), відповідно до яких в обов'язки робітника входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати переданих йому матеріальних цінностей (кормів та м'ясопродукції), згідно видаткових накладних та актів прийому-передачі. У статті ст.135-1 Кодексу законів про працю України письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного і, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Розмір збитків на підставі ст.135-3 КЗпП України визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи спори щодо відшкодування шкоди працівником, суд у кожному окремому випадку зобов'язаний дослідити обставини, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, що забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до довідки ТОВ «Комплекс Агромарс» (а.с.17) та відомості недовозів по водіям (а.с.18-20), станом на 10.04.2017 року заборгованість [PERSON] перед Філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» по завданим збиткам складала 15 557 грн. 05 коп. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім гривень п'ять копійок). За результатами проведеного перерахунку загальний розмір збитків від недовозів м'ясопродукції ТОВ «Комплекс Агромарс» з урахуванням «Норм природних втрат ваги м'ясопродукції» від 01.11.2012 року та 02.02.2013 року (а.с.64-66) становить 10782 грн. 29 коп. (десять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні двадцять дев'ять копійок). Як вбачається з накладних про переміщення та актах прийому-передачі продукції, водіями яких зазначено: [PERSON] та [PERSON], недостачі зафіксовані не по всіх позиціях товару, які відповідач мав транспортувати, а лише по деяким, хоча зважувались вони на одних вагах. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Представник відповідача посилається на те, що недостачі могли утворитися, у зв'язку з неточностями між вагами поставщика і контрагента, однак, такі твердження є безпідставними, оскільки недостачі зафіксовані не по всім позиціям товару, які відповідач мав транспортувати, а лише по деяким, хоча зважувались вони на одних і тих самих вагах: по накладній на переміщення № 120259 від 05.04.2016 року та акту прийому передачі до ТТН № КА-00120259 від 05.04.2016 року розбіжність становить 28,766 кг лише в найменуванні «тушка курча-бролерів (для нарізки). Напівфабрикат натуральний охолоджений», а в решті дев'яти найменуваннях - без змін; видаткова накладна № КА-00017230 від 05.04.2016 року та акту прийому-передачі продукції № КА-00017230/А до ТТН № КА-00017230 від 05.04.2016 року - 6,869 кг лише в найменуванні «тушка курча-бролерів 1 категорії. Напівфабрикат натуральний охолоджений», при наявності восьми найменувань; видаткова накладна № КА-00017274 від 05.04.2016 року та акту прийому-передачі продукції № КА-00017274/А до ТТН № КА-00017274 від 05.04.2016 року - 9,046 кг в найменуванні «тушка курча-бролерів 1 категорії. Напівфабрикат натуральний охолоджений (від 1,7 кг)», а в найменуванні «тушка курча-бролерів 1 категорії. Напівфабрикат натуральний охолоджений» - розбіжність відсутня; видаткова накладна № КА-00016744 від 03.04.2016 року та акту прийому-передачі продукції № КА-00016744/А до ТТН № КА-00016744 від 03.04.2016 року - 9,9706,869 кг в найменуванні «тушка курча-бролерів 1 категорії. Напівфабрикат натуральний охолоджений», при наявності чотирьох найменувань, в трьох решти - відсутня розбіжність (а.с.23-24, 26-41, 54, 56-59, 61-63). З аналізу наданих позивачем доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд дійшов до висновку про те, що позивачем доведено наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України, які можуть бути підставою для відшкодування матеріальної шкоди з [PERSON] на користь ТОВ «Комплекс Агромарс», тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, з довідки до акта огляду МСЕК сер. КИО-1 № 0430110 (а.с.127), [PERSON] є інвалідом другої групи, що на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вимоги ч.2 ст.88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень) (а.с.103) слід компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.ст.130, 131, 135, 139 Кодексу законів про працю України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» та

Outcome: approved