Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним. В позові зазначив, що 12 червня 2014 року померла його мати, [PERSON], що постійно проживала в [INFO]. Після смерті матері відкрилась спадщина на нерухоме і рухоме майно, а спадкоємцем першої черги за законом є він та його брат по матері [PERSON] (відповідач). При подачі ним 09.12.2014р. заяви про прийняття спадщини до Городоцької державної нотаріальної контори виявилося, що приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] 31 жовтня 2014 року відкрито спадкову справу за заявою відповідача про прийняття спадщини за заповітом. Із копії заповіту від 08.11.2010р. вбачається, що зазначений заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 46. До часу подання ним заяви про прийняття спадщини 9 грудня 2014 року обставина вчинення заповіту його матірю на користь іншого сина, [PERSON], йому не була відома, як і те, що цей заповіт внесено в Державний реєстр спадкових справ; зазначена обставина не була відома також і його матері, - отже заповіт вчинено поза межами її волі. Нотаріальне посвідчення вчиненого його матірю заповіту 08.11.2010р. уповноваженою посадовою особою Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району є незаконним. Його мати постійно і безвиїзно проживала в [INFO], де і померла 12 червня 2014 року. При житті його мати жодним чином не обумовлювала настання правових наслідків щодо належного їй рухомого та нерухомого майна вчиненням заповіту на користь будь-кого із своїх трьох синів. Жодних розмов за життя матері з питання вчинення нею заповіту при його перебування у селі не велося. За ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Його мати постійно проживала в [INFO]. Отже, відповідним органом місцевого самоврядування, уповноваженою посадовою особою якого міг би нотаріально посвідчуватися заповіт є Підлісноолексинецька сільська рада Городоцького району. І жодним чином цю нотаріальну дію не могла вчиняти посадова особа Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району, на території якого його мати не проживала. Доказів перебування матері, [PERSON], 8 листопада 2010 року в с. Кадиївка (с. Волудринці) позивачем суду не надано і не може бути подано. Зазначене підтверджується положенням ст. 37 Закону України «Про нотаріат», а також п. 2 Розділу 1 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських рад…народних депутатів України (наказ Мінюсту України від 25.08.1994р. № 22/5), чинної на той час, за яким нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій в населеному пункті, де відсутній нотаріус. Отже, істотною обставиною, що має значення для вирішення справи, є імперативність припису ст. 1251 ЦК України стосовно можливого посвідчення виключно уповноваженою особою Підлісноолексинецької сільської ради заповіту його матері, що постійно і безвиїздно проживала в [INFO]. Крім цього, зазначає, що зазначений заповіт виготовлено відповідачем у змові із секретарем Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району [PERSON] без відома матері та поза межами її волі. Та обставина, що його мати протягом 2012-2014 років і до смерті не повідомила його та його брата, [PERSON], про вчинення нею заповіту 08.11.2010р. на користь молодшого брата по матері, [PERSON], свідчить про вчинення ним дій з метою обману і вчинення цього заповіту матірю під впливом обману. Доказом того, що його мати не могла знаходитися в с. Волудринці Ярмолинецького району і вчиняти зазначений заповіт є той факт, що 11.11.2010р. в с. Підлісний Олексинець помер чоловік матері і батько відповідача, [PERSON], який помер в с. Підлісний Олексинець після загострення хвороби (інсульт) і перебування до своєї смерті у безпорадному стані без свідомості, що потребувало постійного знаходження матері біля помираючого чоловіка, [PERSON] При цьому секретар Кадиївської сільської ради 8 листопада 2010 року посвідчила заповіт батька відповідача, [PERSON], який у ці дні не приходив до свідомості, був нетранспортабельний, а мати безвідлучно знаходилася біля чоловіка, - в с. Кадиївка Ярмолинецького району. Таким чином, його мати обєктивно не могла перебувати в с. Волудринці Ярмолинецького району в той час, коли помирав батько відповідача, [PERSON]. І тим більше не могло бути і мови про вчинення нею у цей час (8 листопада 2014 року) оспорюваного заповіту. Натомість, обставини, що склалися на той час (тяжка хвороба чоловіка, [PERSON], знаходження його без свідомості, необхідність постійного догляду за ним зі сторони матері, [PERSON], тяжкий її моральний стан) можна кваліфікувати як тяжкі (ст. 233 ЦК України). Правочин, вчинений під впливом тжкої обставини, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором правочину. Отже, заповіт матері 8 листопада 2010 року за тієї обставини, що мати постійно перебувала біля хворого чоловіка, [PERSON], в с. Підлісний Олексинець обєктивно міг бути посвідчений нотаріально виключно уповноваженою особою виконавчого комітету Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що згідно п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994р., у відповідності зі статтею 37 Закону «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти. А пункт 7 Інструкції зазначає, що нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону «Про нотаріат», та інших випадків, передбачених законодавством України. Згідно пункту 8 цієї Інструкції нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. На його думку, секретар виконкому Кадиївської сільської ради згідно положень зазначеної Інструкції мав право посвідчити заповіт 8 листопада 2010 року. Секретаря виконкому Кадиївської сільської ради до місця проживання своїх батьків привозив він. Твердження позивача про те, що він обманув матір та скористався тяжкою обставиною засновані на його припущеннях. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що згідно імперативного припису статті 1251 Цивільного кодексу України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Тому секретар виконавчого комітету Кадиївської сільської ради [PERSON] не мала права посвідчувати заповіт на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району. Зазначив, що в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України цей заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Просив застосувати наслідки нікчемності недійсного правочину (реституцію), що передбачені ст. 216 ЦК України, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 грудня 2017 року, що посвідчене приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] Представник відповідача проти позову заперечив, суду пояснив, що чинна станом на 8 листопада 2010 року Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів дозволяла секретарю виконавчого комітету Кадиївської сільської ради [PERSON] посвідчити зазначений заповіт на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити повністю. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) є сином [PERSON], яка померла 12 червня 2014 року. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про смерть спадкодавця (а.с. 23, 60). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме і рухоме майно, спадкоємцем першої черги за законом є позивач ([PERSON]) та відповідач ([PERSON]). Ця обставина підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а.с. 44, 50, 57, 60). 8 листопада 2010 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все майно, яке на час смерті буде належати їй на праві власності, заповіла своєму сину, [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується копією заповіту від 08.11.2010р. (а.с. 10). 8 грудня 2017 року приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] відповідачу, [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 7197 га, яка знаходиться на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, кадастровий номер 6821286500:06:001:0477. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2017р. (а.с. 87). Спадкодавець, [PERSON], до дня смерті постійно проживала по вул. Тихій (Щорса), 8, в с. Підлісний Олексинець Городоцького району Хмельницької області. Ця обставина підтверджується копією довідки Підлісноолексинецької сільської ради Городолцького району № 467 від 13.06.2014р. (а.с. 47) і не оспорюється представником відповідача. Заповіт від 8 листопада 2010 року було виготовлено за посвідчено в с. Підлісний Олексинець Городоцького району Хмельницької області. Зазначена обставина підтверджується показаннями свідка [PERSON] Свідок [PERSON] показала суду, що вона посвідчувала заповіт [PERSON] 8 листопада 2010 року. В листопаді 2010 року до неї приїхав син заповідача, [PERSON], і повідомив, що його мати хоче зробити заповіт. А, оскільки мати дуже хвора і не може пересуватися, то попросив поїхати до місця проживання матері в с. Підлісний Олексинець. Заповіт посвідчувався в кімнаті житлового будинку [PERSON] Під час посвідчення заповіту [PERSON] в кімнаті не було. В присутності заповідача вона прочитала заповіт вголос. Вона виготовила та посвідчила заповіт в с. Підлісний Олексинець Городоцького району. [PERSON] заповіт вголос не читала. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 1 статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Приписом частини 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Приписом абзацу 2 частини 5 цієї статті передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі Постанова) нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Абз. 2 п. 5 Постанови передбачено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує паро нікчемність правочину або відмову в цьому. Абзацом 2 пункту 7 Постанови передбачено, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. А відповідно до абз. 3 п. 7 Постанови за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Відповідно до п. 1. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також нотаріальні дії: посвідчують заповіти. Згідно п. 8 Інструкції нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, а також коли громадянин не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін..) із зазначенням адреси, а також причини цього (наприклад: «У звязку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: [ADDRESS]»). Разом з тим, як встановлено судом, при посвідченні заповіту за адресою проживання заповідача: с. Підлісний Олексинець Городоцького району Хмельницької області в заповіті зазначено про те, що він складений в с. Кадиївка Ярмолинецького району Хмельницької області, тобто в приміщенні виконавчого комітету Кадиївської сільської Ради народних депутатів, що є порушенням п. 8 Інструкції. Крім цього, як повідомила свідок [PERSON], текст заповіту в частині напису, що він прочитаний вголос заповідачем [PERSON], не відповідає дійсності, адже текст заповіту прочитала саме вона, а [PERSON] заповіт вголос не читала. Як встановлено судом, [PERSON] (спадкодавець) постійно проживала до своєї смерті в будинку № 8 по вул. Тихій (Щорса) в с. Підлісний Олексинець Городоцького району. Отже, з огляду на припис ст. 1251 ЦК України, заповіт мав бути посвідчений посадовою особою Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що згідно п. 7 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яким передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону «Про нотаріат», та інших випадків, передбачених законодавством України, секретар виконавчого комітету Кадиївської сільської ради мала право посвідчити заповіт від 8 листопада 2010 року з наступних підстав. Так, імперативним приписом ст. 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 2 статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. А згідно ч. 5 ст. 4 ЦК України інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Оскільки наказ Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 є підзаконним нормативно-правовим актом, то зазначена Інструкція не може суперечити Цивільному кодексу України, а саме ст. 1251 цього Кодексу. Тобто, в даному випадку до спірних правовідносин суд застосовує саме ст. 1251 ЦК України. Відповідно до п. 2 Інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 12 від 15 квітня 2010 року обовязки по вчиненню нотаріальних дій покладено на секретаря сільської ради [PERSON] (а.с. 156). Доказів того, що на секретаря Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району ([PERSON]Б.) було покладено обовязки по вчиненню нотаріальних дій на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області представником відповідача не надано, не здобуті такі і судом. Отже, судом встановлено, що зазначений заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми, оскільки він складався в с. Підлісний Олексинець Городоцького району за місцем постійного проживання заповідача, але в порушення абз. 2 п. 8 Інструкції в тесті заповіту не зазначено місце вчинення нотаріальної дії (с. Підлісний Оле5ксинець Городоцького району Хмельницької області), а, натомість, зазначено с. Кадиївка Ярмолинецького району Хмельницької області, на території якої [PERSON] в той період часу не проживала. Крім цього, заповіт від 08.11.2010р. також складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, адже він посвідчений не уповноваженою посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем проживання заповідача в с. Підлісний Олексинець Городоцького району Хмельницької області, а секретарем виконавчого комітету Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області [PERSON], що є порушенням п. 2 Інструкції та ст. 1251 ЦК України. Таким чином, вищевказаний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому в силу припису ч. 1 ст. 1257 Цивільного кодексу України він є нікчемним. Оскільки судом встановлено, що на підставі нікчемного заповіту від 08.11.2010р. приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 8 грудня 2017 року, тому на підчстиаві ч. 1 ст. 216 ЦК України необхідно застосувати реституцію як наслідок недійсності нікчемного правочину заповіту від 8 листопада 2010 року та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 грудня 2017 року, що посвідчене приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд визнає необґрунтованими та не бере до уваги доводи позивача про те, що заповіт був складений його матірю під впливом обману та під впливом тяжкої обставини, оскільки з цього приводу позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача, [PERSON], на користь позивача, [PERSON], необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved