Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 14735,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2016 року на вул. Федорова-Боженко в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Рено», д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Оскільки автомобіль «Рено» д.н. [NUMBER] , був застрахований власником в страховій компанії «Соверен» за договором страхування транспортного засобу № 1-178-005/15 від 25.05.2015 року, то відповідно до страхового акту № 07/16-08 Т від 14.07.2016 року страхова компанія «Соверен» виплатила страхове відшкодування на користь власника автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , в розмірі 31567,00 грн. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Мерседес», д.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу №АІ/5476389 та ця компанія сплатила страхове відшкодування в розмірі 16832,00 грн. Залишок заборгованості становить 14735,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року позов задоволено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року заочне рішення від 31.07.2020 року скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14.07.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Вимога позивача (страховика потерпілого) до відповідача не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована ПрАТ «СК «Уніка», про що свідчить дійсний на момент ДТП поліс № АІ/5476389. ПрАТ «СК «Уніка» на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяла на себе зобов`язання в межах суми страхового відшкоду вання (яка відповідно до поліса № АІ/5476389 складає 50,000 грн.) щодо виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Позивач, виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування повинен був реалізувати право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика (ПрАТ «Страхова компанія Уніка») в якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Беручи до уваги зазначене вище, позовні вимоги позивача до відповідача за своєю правовою природою не є регресними, а засновані на суброгації (перехід права вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування), а тому такі вимоги мають бути пред`явлені до ПрАТ «СК «Уніка» (страховика відповідача), який є належним відповідачем у даній справі. З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позову. Відзив був направлений на адресу позивача 10.07.2020 року та станом на 26.08.2020 року відповіді на відзив від позивача не надійшло. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення справи до розгляду з повідомленням учасників справи відмовлено. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.01.2016 року на вул. Федорова-Боженко в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] , якого притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Мерседес», д.н. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Рено» д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «Соверен», на підставі договору №1-178-005/15 від 25.05.2015 року та відповідно до страхового акту №07/16-08 Т від 14.07.2016 року страхова компанія «Соверен» виплатила страхове відшкодування на користь власника автомобіля «Рено», д.н. [NUMBER] , в розмірі 31567,00 грн. (на підставі рахунку-фактури № ФОП-001499 від 12.07.2016 року). Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Мерседес», д.н. [NUMBER] була застрахована у ПАТ «СК «Уніка», відповідно до полісу №АІ/5476389, яким встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн. франшиза відсутня. На підставі йього ПрАТ «СК «Уніка» було розраховано суму страхового відшкодування 16832,00 грн. в розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля з вирахуванням зносу в сумі 14735,00 грн. Зазначене підтверджується страховим актом ПрАТ «СК «Уніка» та висновком компанії. 21.12.2017 року ця сума була сплачена страховою компанією відповідача на користь ПрАТ «СК «Соверен». Залишок заборгованості становить 14735,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 14735,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкоду вання, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», регулюють різні за змістом правовідносини. Слід зазначити, що вимога позивача (страховика потерпілого) до відповідача не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавана шкоди (відповідача) з відшкодуванням останньої. Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбу вається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страху вання цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати слрахового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент скоєння ДТП) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як вже було зазначено раніше, цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована ПрАТ «СК «Уніка», про що свідчить дійсний на момент ДТП поліс № АІ/5476389. Видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена. Зазначений правовий висновок міститься в постанові КЦС ВС від 13.06.2018 р. у справі № 752/6872/16-ц. Таким чином, ПрАТ «СК «Уніка» на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяла на себе зобов`язання в межах суми страхового відшкоду вання (яка відповідно до поліса № АІ/5476389 складає 50000 грн.) щодо виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Позивач, виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування повинен був реалізувати право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страху вання», шляхом звернення з позовом до страховика (ПрАТ «Страхова компанія Уніка») в якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначена вища правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Беручи до уваги зазначене вище, позовні вимоги позивача до відповідача за своєю правовою природою не є регресними, а засновані на суброгації (перехід права вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування), а тому такі вимоги мають бути пред`явлені до ПрАТ «СК «Уніка» (страховика відповідача), який є належним відповідачем у даній справі. При цьому, від позивача жодних заяв про зміну предмету позову або підстав не надходило. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed