Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому зазначає, що протягом 2009-2012 року декілька разів - 16.06.2009, 17.11.2009, 09.10.2012 та 15.12.2012 - надавав відповідачу у борг гроші, про що були складені відповідні розписки із зазначенням терміну повернення грошей. Відповідач вчасно гроші не повернув. Перші дві позики відповідач обіцяв повернути разом з поверненням третьої позики, у зв'язку з чим позивач не пред'являв позов до суду про стягнення боргу. Але відповідач також не повернув і третю та четверту позику. Просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду за позиками від 16.06.2009, 17.11.2009 та поновити цей строк; стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 38 325 грн., 3% річних - 6 112,89 грн., разом - 44 437,89 грн. В судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, повторно не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки чи заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 16.06.2009 між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 600 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.09.2009 (а.с.9); 17.11.2009 [PERSON] позичив 450 доларів США, зобов'язавшись повернути 20.12.2009 (а.с.10); 09.10.2012 [PERSON] склав розписку про отримання в борг 7000 грн. строком на 6 місяців (а.с.11); 15.12.2012 [PERSON] позичив у [PERSON] гроші загальною сумою 4 075 грн. (2450 грн.+200 грн.+ 450 грн.+125 грн.+850 грн.), зобов'язавшись повернути у травні 2013 року (а.с.12). Таким чином, між сторонами виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України. За правилами ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Тобто наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Вирішуючи даний спір, суд бере за основу наявність у позивача оригіналів боргових розписок, що свідчить про те, що у встановлений термін відповідач кошти не повернув. Оскільки посилання позивача на поважність причини пропуску строку звернення до суду, а саме - дружні стосунки з відповідачем, який просив відстрочити повернення боргу, зобов'язавшись повернути три перші позики одночасно - не спростовано. Також судом враховано, що відповідачем не заявлено про застосування строку позовної давності. За наведених обставин суд визнає причину пропуску строку звернення до суду поважною, а строк таким, що підлягає поновленню. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивачем визначено еквівалент боргу у національній валюті станом на день складення позову - 26.02.2016, офіційний курс становить 27,25 грн. Таким чином, борг у розмірі 600 доларів США еквівалентний сумі 16 350 грн., у розмірі 450 доларів США еквівалентно сумі 10 900 грн. Суд, враховуючи, що укладення договору позики підтверджено належним чином, доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів суду не надано, тобто суму позики у встановлений сторонами строк не повернуто, приходить до висновку, що заявлена позивачем сума боргу - 38 325 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з позовної заяви та підтверджено в судовому засіданні позивачем, відповідач взяті на себе боргові зобов'язання належним чином не виконав, а тому 3 % річних від суми боргу за весь період прострочення за договором позики становить 6 112,89 грн., які також слід стягнути з відповідача. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати у сумі 560,10 грн., сплачені [PERSON] при подачі позову згідно квитанції 1Р0341 від 03.03.2016 та квитанції №40 від 10.03.2016 підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved