Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, яке було спільно набуто за період шлюбу, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що шлюб розірвано, аліменти стягуються, але відповідач у позасудовому порядку уникає розподілу майна яке набуте спільно у шлюбі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частині розподілу майна подружжя по Ѕ частині кожному із подружжя. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 27.01.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від вказаного шлюбу народились спільні діти: [PERSON] [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно заочного рішення Полтавського районного суду по справі № 545/2748/18, встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, що зареєстрований 27.01.2007 р. у Миргородському міжрайонному управлінні юстиції Полтавської області відділ РАЦС по м. Миргороду, за актовим записом № 15, розірвано. Дане рішення набрало законної сили 29.12.2018р. Згідно заочного рішення Полтавського районного суду по справі № 545/2748/позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено, а саме з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.10.2018 р. і до досягнення дітьми повнолітнього віку. Дане рішення набрало законної сили 27.01.2019р. Також встановлено, що за час спільного проживання сторони мають спільне майно подружжя, яке підлягає поділу в судовому порядку, так як відповідач в позасудовому порядку відмовився від його поділу. Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що підлягає поділу спільне сумісне майно подружжя, що складається з наступного: 1) Житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається: житловий будинок А-1, а, а1, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 51.6 кв.м.. літня кухня Б, сарай Б), погріб вхідний б, сарай В, вбиральня Г, колодязь № 1. вигріб № 2. ворота, хвіртка, огорожа № 3-б, придбаний на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку від 30.11.2013року, що посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстровано в реєстрі за 4464; 2) Земельна ділянка площею 0,1792 га, кадастровий номер 5324084010:10:001:0472, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбана на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 30.11.2013 року, що посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4467; 3) Автомобіля «ЗАЗ Lanos», 2009 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , придбаного в 2011 році за спільні гроші (80 000 грн.), виручені від продажу попереднього автомобілю DAEWOO LANOS. номер державної реєстрації [NUMBER] . Згідно Довідки Регіонального Сервісного центру MBС в Полтавській області від 28.09.2019р., встановлено, що на підставі Договору купівл-продажу ТЗ, 01.12.2018р., [PERSON] , продав покупцеві [PERSON] , автомобіль ТЗ: «ЗАЗ Lanos», 2009 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] за 5000.00 грн. Із змісту позову вбачається, що транспортний «ЗАЗ Lanos», 2009 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] відноситься до спільно майна подружжя, але даний ТЗ був реалізований відповідачем без згоди позивача. Також із позову вбачається, що за час перебування у шлюбі за [PERSON] обліковувались наступні транспортні засоби - Renault Trafic, 2008 року випуску, зареєстрований 12.08.2013 року, який в подальшому за спільної згоди було продано 12.12.2013 року, та автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, зареєстрований 01.08.2015 року, який в подальшому був проданий 16.04,2016 року без згоди позивача. Згідно експертної оцінки вартості майна, встановлено, що ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , становить 71 230 грн. У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакогіичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом справа спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленністю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 70 Сімейного кодексу встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд, враховує правову позицію викладену в абазці 4 пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » від 21.12.2007р. № 11, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Суд вважає за необхідне при розподілі майна подружжя відступити від засади рівності їх часток, виходячи із наступних, встановлених обставин по справі: 1) відповідач участі у вихованні дітей не приймає та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, і які перебувають на утриманні матері; 2) позивачка перебуває у продовженій декретній відпустці по догляду за малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , яка має діагноз «Хронічні захворювання дихальних шляхів», і яка потребує постійного нагляду, що в даному випадку фактично позбавляє позивачку можливості матеріально утримувати себе та дітей, при цьому потрібні постійні витрати на ліки, огляд лікарів та витрати пов`язані з цим, однак відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, що вказує на ухилення від їх сплати. За таких підстав суд вважає, що відповідач не виконує батьківські обов`язки та ухиляється від утримання своїх дітей, позивачка разом із неповнолітніми дітьми в даний час перебувають у важкому матеріальному становищі, і для захисту їхніх інтересів необхідно відступити від принципу рівності часток подружжя, шляхом збільшення частки позивачки із Ѕ частини до 2/3. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами по справі, тому позов підлягає задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved