Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Чернівецька міська рада про визнання права власності на спадкове майно. Посилався на те, що [INFO] року його рідний брат [PERSON]. Вказував на те, що він проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Поруч із його будинком його брат у 2005 році взяв у міської ради в оренду земельну ділянку, якою користувався до своєї смерті. Внаслідок того, що брат був людиною похилого віку, грошей у нього не було, позивач за власні кошти та власноручно у 2010 році побудував зі згоди брата на його земельній ділянці будинок для спільного користування, домовившись з братом про те, що він мав переоформити свою земельну ділянку під будівництво, щоб узаконити вказаний будинок на позивача. Після смерті брата єдиним спадкоємцем першої черги є його дружина, однак вона спадщину не прийняла і на даний час повідомила йому, що будинок вона бажає залишити собі, а йому поверне гроші тому, що вона оброблятиме землю і хоче користуватися цим господарством. Також, звертав увагу суду на те, що будівництво будинку не порушує нічиїх права, оскільки здійснене в межах орендованої земельної ділянки, відповідає встановленим будівельно-технічним, санітарним та пожежним нормам. Відповідно до довідки інженера-будівельника вказаний будинок складається із 1 житлової кімнати, загальною площею 27,80 кв.м., в тому числі житловою площею 11.30 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS]. Просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], загальною площею 27,80 кв.м., житловою площею 11,30 кв.м. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідачка у судове засідання також не з'явилася, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти розгляду справи у її відсутності, позов визнала. Представник третьої особи Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 10.02.2009 року між Чернівецькою міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 5652, з подальшими змінами, які були внесені додатковим договором №1/5652 від 16.09.2010 року (а.с. 22-24 Том 1). Відповідно до умов договору оренди, орендар орендує земельну ділянку, площею 0.0850 га, кадастровий номер [NUMBER], що по [ADDRESS]. Договір оренди поновлюється до 15.11.2015 року для ведення господарства (а.с.22-24 Том 1). Згідно технічного паспорту вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS] є житловий будинок літ. А, загальною площею 27.80 кв.м., в тому числі 1 житлова кімната площею 11.30 кв.м.. Технічно можливо надати окрему поштову адресу - [ADDRESS] (а.с. 12-16 Том 1). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Спірні правовідносини сторін урегульовані ст. 376 ЦК України. Так, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Як вбачається з досліджених письмових доказів по справі, об'єкт нерухомомсті було збудовано на земельній ділянці, що не була відведена в установленому законом порядку для цієї мети, а тому проведене будівництво визнається судом самочинним. Водночас згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналіз норм ч. 5 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб. Окрім того, суд враховує роз'яснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, а саме житлового будинку [ADDRESS], вказаний житловий будинок відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації (а.с. 7-10 Том 1). Таким чином, суд вважає, що здійснене будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, санітарним і протипожежним нормам, а тому, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved