Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить визнати недійсним пункт 1.4.1, 1.19 та пункт 1.20 Генерального кредитного договору №ГКД.668661.1, укладеного між [PERSON] та AT «Ідея Банк від 13.11.2018 року та зобов`язати AT «Ідея Банк» здійснити перерахунок суми заборгованості за зазначеним кредитним договором. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 13.11.2018 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено Генеральний кредитний договір №ГКД.668661.1, згідно п. 1.1. якого позивачці було надано відновлювану кредитну лінію з максимальною сумою заборгованості 300 000,00 грн. на строк 120 місяців. Відповідно п. 1.4.1 Договору та паспорту споживчого кредиту, процентна ставка на момент підписання Договору становить 19,5% річних та може бути збільшена до 90% річних. Відповідно до п. 1.19 Договору за невиконання чи неналежне виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором Банк має право нарахувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму (Траншу, процентів за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15% - у випадку прострочення на строк від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в випадку прострочення оплати у період, починаючи з 61 календарного дня по день погашення заборгованості за цим Договором. Відповідно до п. 1.20 Договору у разі неподання Позичальником до Банку документів відповідно до п.1.18 або невиконання додаткової письмової вимоги Банку, протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги, щодо підтвердження роз своїх доходів, Банк має право стягнути з Позичальника штраф у розмірі 500,00 грн. Позивач зазначає, що після укладення кредитного договору йому стало відомо, що встановлені Банком дані пункти у Кредитному договорі є несправедливими умовами договору, а тому позивач просить позовні вимоги задоволити повністю. Ухвалою суду від 14 січня 2021 р. у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить суд проводити розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, оскільки згідно відзиву просила суд проводити розгляд справи у її відсутності, а також просила суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві /а.с31-36/. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд встановив, що 13.11.2018 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено Генеральний кредитний договір №ГКД.668661.1, згідно п. 1.1. якого позивачці було надано відновлювану кредитну лінію з максимальною сумою заборгованості 300 000,00 грн. на строк 120 місяців. Відповідно п. 1.4.1 Договору та паспорту споживчого кредиту, процентна ставка на момент підписання Договору становить 19,5% річних та може бути збільшена до 90% річних. Відповідно до п. 1.19 Договору за невиконання чи неналежне виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором Банк має право нарахувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму (Траншу, процентів за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15% - у випадку прострочення на строк від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в випадку прострочення оплати у період, починаючи з 61 календарного дня по день погашення заборгованості за цим Договором. Відповідно до п. 1.20 Договору у разі неподання Позичальником до Банку документів відповідно до п.1.18 або невиконання додаткової письмової вимоги Банку, протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги, щодо підтвердження роз своїх доходів, Банк має право стягнути з Позичальника штраф у розмірі 500,00 грн. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачається, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Крім того, згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Пункти вищезазначеного договору щодо встановлення відповідальності невиконання умов договору є несправедливим та суперечить принципам розумності, добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача як споживача послуг банку, оскільки такі умови договору встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за спірним договором. Крім того, в силу вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець, зокрема банк, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Вказаної практики дотримується також Верховний Суд у постанові від 06.03.18 року у справі № 487/7824/15-ц, з мотивувальній частині якої зазначено, що встановлення відповідальності за невиконання умов кредитного договору у вигляді надмірно високої пені для позичальника суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів». Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Однак, факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок суми заборгованості за зазначеним кредитним договором, що на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за кожну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 908 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається із матеріалів справи, між адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем та [PERSON] 13 січня 2021 року укладено договір про надання правової допомоги №13-01/20. На виконання умов договору про надання правової допомоги адвокатом було надано Клієнту правничі послуги у даній справі. Згідно додатку №2 від 03.12.2020 року до договору договір про надання правової допомоги №13-01/20 позивач понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5000 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: approved