Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що позивач є квартиронаймачем та постійно мешкає у квартирі [ADDRESS] з 23 лютого 1973 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Головою ОСББ «Спокій» від 23 липня 2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: 1. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за данною адресою з 23.02.1973 року. 2. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за данною адресою з 23.02.1973 року. 3. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 11.12.1997 року. Однак, ані [PERSON] , ані [PERSON] з моменту реєстрації ніколи не проживали в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин. Факт відсутності проживання відповідачів за даною адресою понад рік зафіксовано комісією ОСББ «Спокій» про що складено Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS] від 20.12.2019 року, №1 від 20.07.2020 року, №1 від 10.03.2021 року. В квартирі [ADDRESS] з часу реєстрації 23 лютого 1973 року мешкали лише позивач та його покійний брат, [PERSON] ( [INFO] - [INFO] ). Відповідачі не проживали в даній квартирі, ніколи не сплачували та не сплачують комунальні платежі, не брали та не беруть участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі немає і квартирою ніколи не цікавились, наміру проживати в ній ніколи не виявляли. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Зазначає, що факт реєстрації відповідачів у данному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості зменшити розмір комунальних платежів, оформити субсидію, і скористатись законним правом на приватизацію житла. В даному житловому приміщенні позивач неодноразово робив поточні та капітальні ремонти, систематично сплачує житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] , згідно інформації від родичів позивача давно виїхала за кордон чи з метою заробітку чи на постійне місце проживання, [PERSON] достеменно не відомо, оскільки вона з тих пір жодного разу на вказану квартиру не приїжджала, з ним не зв`язувалась. Відповідач [PERSON] , за інформацією родичів, мешкає у Львові, але жодного разу в квартиру не з`являвся, не брав участі у покращенні житлових умов, не сплачував комунальні послуги, та жодними діями не цікавився долею помешкання. Факт відсутності місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] понад один рік можуть підтвердити свідки. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та підлягають зняттю з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку з тривалою, понад рік, без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, несплатою комунальних послуг, а також інших витрат по утриманню житлового приміщення. Просить позов задоволити. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали аналогічні пояснення викладенні у позові. Просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засідання заперечила проти задоволення позову. Просила відмовити у задоволенні такого. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за адресою реєстрації. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставленняу поштовомуповідомленні відміткипро відмовуотримати судовуповістку чивідмітки провідсутність особиза адресоюмісцезнаходження,місця проживаннячи перебуванняособи,що зареєстрованіу встановленомузаконом порядку,якщо цяособа неповідомила судуіншої адреси.Тому,відповідач, в силу п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 23.07.2020 р., виданої головою ОСББ «Спокій» Стасів М.І. Згідно з актами від 20.12.2019 року, 20.07.2020 року, 10.03.2021 року, які затвердженні головою правління ОСББ «Спокій» Стасів М.І., вказано, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , але зі слів сусідів фактично там не проживають. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 20.03.2021 р., виданої головою ОСББ «Спокій» Стасів М.І., власником квартири [ADDRESS] є держава. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 81 ч. 1 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тобто стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР). Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і ця квартира була єдиним житловим приміщенням для нього та його матері. [PERSON] була змушена поїхати на заробітки за кордон, оскільки не була працевлаштована в Україні. Квартира за адресою: [ADDRESS] складається з однієї кімнати і проживав у ній [PERSON] , разом із співмешканкою. [PERSON] , будучи неповнолітнім, після виїзду матері на роботу за кордон, проживав у батька в гуртожитку. Останній неодноразово приходив до квартири де зареєстрований, але вже в 2020 році квартира була зачинена, нікого у квартирі не було, доступу до квартири у нього немає у зв`язку з відсутності ключів. Ніколи не втрачав інтерес до спірної квартири і мав намір проживати в ній. До [PERSON] позивач, який фактично у спірній квартирі не проживає, не звертався з питанням відшкодування наявних у нього витрат після смерті [PERSON] . Оскільки у квартирі вже ніхто не проживав, відповідач просив надати ключі від квартири і дружина позивача не заперечувала та лише наголошувала, що ключі наддасть, але це лише були обіцянки з її сторони. Повіривши дружині відповідача, мав надію отримати ключі від квартири та вселитися для проживання у спірну квартиру. При цьому готував документи до суду для подання позову щодо позбавлення права на користування спірною квартирою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні наголошувала, що [PERSON] намагався отримати доступ до квартири, а тому мали місце конфлікти із [PERSON] щодо користування спірною квартирою. Відповідач [PERSON] перебуває за кордоном і зараз, враховуючи епідемічну ситуацію, не може бути в Україні. Спірна квартира для неї є єдиним місцем проживанням в м.Львові і іншого житла вона немає. З копії довіреності [PERSON] вбачається, що останній проживає в с.Новосілки Буського району Львівської області. Відповідно до копії направлення на медико-соціальну експертизу від 26.12.2019 року, виданою Буською центральною лікарнею, з березня 2018 року [PERSON] перебуває під наглядом лікувально- профілактичного закладу із описом історії хвороби, тобто по місцю свого фактичного проживання, а не у м.Львові за місцем реєстрації. Буською центральною лікарнею підтверджено також, що [PERSON] є інвалідом II групи, перебуває на диспансерному обліку в лікаря-хірурга та періодично проходить лікування в хірургічному відділенні КНП «Буська ЦРЛ». [PERSON] уклав договір з сімейним лікарем про надання медичної допомоги по місцю фактичного проживання, що також підтверджено Буською центральною районною лікарнею. Тобто, позивач не довів суду факту відсутності відповідачів протягом 6-ти місяців в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин. Сама по собі відсутність відповідачів за цією адресою не підтверджує і не спростовує того, чи з поважних причин відповідачі не проживають в квартирі. Питання щодо розподілу витрат на комунальні послуги між всіма наймачами квартири державного житлового фонду - врегульовані чинним законодавством і їх несплата сама по собі не тягне позбавлення права громадян на користування житлом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed