Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми банківського вкладу та нарахованих відсотків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем 22.02.2017 був укладений договір банківського вкладу, за яким позивач передав відповідачу кошти у сумі 800 доларів США строком на 1 місяць, з 22.02.2017 до 22.03.2017 включно, з нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 3% річних. Після закінчення строку вкладу позивач звернувся до банку з проханням повернути суму депозитного вкладу та нараховані відсотки. Банк відмовив у видачі вкладу, оскільки позивач є поручителем [PERSON] , який має перед банком прострочену заборгованість за кредитним договором від 25.07.2008, тому до повного погашення поручителем заборгованості за кредитним договором вклад позивачу видаватися не буде. Вважаючи відмову відповідача видати вклад незаконною, позивач просить стягнути на його користь суму банківського вкладу та нараховані відсотки у розмірі 808,02 доларів США. Ухвалою суду від 13.12.2017 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 04.06.2018 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи заперечення тим, що позивач є поручителем [PERSON] , за яким рахується заборгованість за кредитним договором № К3R4АЕ00000018 від 25.07.2008, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . У тому випадку, якщо клієнт Банку є поручителем і за ним рахується заборгованість, відповідно до пункту 12 договору банківського вкладу від 22.02.2017 р., Банк має право на свій розсуд після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані відсотки на поточний або картковий рахунок та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості, або розірвати цей договір. Також, зазначив, що відповідно до пункту 1.1.3.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта. Крім того, вказав, що право договірного списання коштів передбачено пунктом 8 договором поруки № К3R4АЕ00000018/1 від 25.07.2008. Враховуючи те, що позивач є поручителем за договором поруки від 25.07.2008, який укладений в забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитно-заставним договором від 25.07.2008, а також наявність заборгованості за вказаним кредитно-заставним договором станом на 14.06.2017, вважає, що АТ КБ «Приватбанк» правомірно відмовив у поверненні банківського вкладу, шляхом направлення позивачу письмової відповіді від 27.06.2017 у якій зазначив обґрунтування такої відмови. 22.08.2018 представник позивача направив на адресу суду пояснення, в яких зазначив, що він не отримував письмових вимог від банку про виконання зобов`язань за договором поруки, порука на час розгляду справи припинилася у зв`язку із закінченням строку, банком не доведено наявність заборгованості за кредитним договором на час розгляду справи, а отже зобов`язання щодо повернення його вкладу банком повинно бути виконано у відповідності до умов договору. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду відповідач повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до п.1 ст. 2 до Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов кредитного договору. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Судом встановлено, що 22.02.2017 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу № SAMDNWFD0071490340500, вклад «Стандарт», за яким позивач передав Банку кошти в сумі 800 доларів США для розміщення на депозитному вкладі строком на 1 місяць, з 22.02.2017 по 22.03.2017 включно, з умовою автоматичної пролонгації та процентною ставкою за користування банківським вкладом у розмірі 3% річних. Позивачу було відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , на який підлягали зарахуванню вклад та проценти за вкладом. Обставини справи щодо передачі коштів підтверджується договором про внесення вкладу (а.с. 7), квитанцією банку (а.с. 8) та відповідачем не заперечується (а.с. 37). Дія договору банківського вкладу неодноразово продовжувалася, що підтверджується випискою із депозитного рахунку позивача (а.с. 9). Після закінченням строку вкладу, 27.05.2017 та 14.06.2017 позивач письмово звернувся до відповідача із вимогами про повернення суми вкладу та нарахованих процентів (а.с. 10, 11). Листом від 27.06.2017 р. № 20.1.0.0.0/7-20170607/5322 та листом від 12.07.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170702/1417 (а.с. 14, 15), банк відмовив у видачі банківського вкладу, мотивуючи це тим, що позивач є поручителем за кредитними зобов`язаннями [PERSON] , який має прострочену заборгованість перед банком за кредитним договором № К3R4АЕ00000018 від 25.07.2008, тому до повного погашення поручителем заборгованості за кредитним договором вклад позивачу видаватися не буде. На підтвердження правомірності своїх дій щодо відмови у поверненні вкладу, банк надав копію договору поруки від 25.07.2008, за яким позивач [PERSON] є поручителем [PERSON] за кредитно-заставним договором № К3R4АЕ00000018 від 25.07.2008, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 46, 47), і копію кредитно-заставного договору № К3R4АЕ00000018 від 25.07.2008 (а.с. 41-45), за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати позичальнику ( [PERSON] ) кредит в сумі 17029 доларів США строком до 24.07.2013. Водночас, посилаючись на наявність у позивача, як поручителя, заборгованості перед банком за договором поруки та кредитним договором від 25.07.2008, відповідач не зазначив суму такої заборгованості та не надав належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості. Доводи відповідача про те, що банк вправі здійснити договірне списання коштів позивача в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором поруки, не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зі змісту укладеного між сторонами договору банківського вкладу № SAMDNWFD0071490340500 від 22.02.2017 встановлюється, що у випадку наявності у вкладника простроченої заборгованості за кредитом, або якщо вкладник є поручителем за кредитом, по якому існує заборгованість, банк має право на свій розсуд: - після закінчення строк вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на поточний чи картковий рахунок і в подальшому використати їх для погашення заборгованості; або розірвати договір банківського вкладу. При цьому банк надсилає вкладнику письмове повідомлення із зазначенням дати розірвання договору. Вклад та нараховані проценти перераховуються на поточний чи картковий рахунок і в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Списання коштів оформлюється меморіальним ордером (а.с. 7). Між тим, на підтвердження здійснення договірного списання коштів із рахунку позивача, банк не надавав суду передбачений договором меморіальний ордер на списання коштів. Крім того, матеріали справи не містять повідомлення від банку про фактичне здійснення договірного списання коштів та використання вкладу позивача для погашення будь-якої заборгованості, тому твердження відповідача про здійснення договірного списання коштів з рахунку позивача не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до пунктів 6, 8 договору поруки від 25.07.2008, договірне списання коштів з рахунку поручителя можливе у випадку, якщо поручитель не виконає письмову вимогу кредитора впродовж 5-ти днів після її отримання. Разом з тим, відповідач не надав суду доказів того, що він звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про виконання ним зобов`язань як поручителем, а тому суд відхиляє твердження відповідача про виникнення у банку права на договірне списання коштів за умовами договору поруки. Під час розгляду справи судом встановлено прострочення відповідача щодо повернення позивачу банківського вкладу та встановлено відсутність обставин, які б підтверджували правомірність обмеження права позивача на отримання свого вкладу за договором № SAMDNWFD0071490340500 від 22.02.2017, тому заявлений позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог, тобто в сумі 808,02 доларів США, з яких 800 дол. США сума депозитного вкладу та 8,02 дол. США процентів за вкладом станом 13.12.2017 (а.с. 8). Оскільки за умовами договору банківського вкладу від 22.02.2017 р. грошове зобов`язання Банку визначене в іноземній валюті - доларах США, суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. За змістом ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати яких позивач був звільнений при пред`явленні позову.

Outcome: approved