Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.09.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, на підтвердження чого відповідачем було складено розписку. Згідно умов позики , [PERSON] отримав від нього в борг 13490,00 грн., які зобов'язався повернути не пізніше 30.12.2013 року. До теперішнього часу з боку відповідача борг не повернуто. На підставі ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 цього Кодексу. З урахуванням положень закону, користування позикою передбачає сплату процентів, оскільки інше не обумовлене умовами отримання позики, що містяться в розписці. Таким чином, окрім основного боргу, примусовому стягненню з відповідача підлягають проценти за користування позикою згідно ст..1048 ЦК України, інфляційні витрати та 3% річних згідно ст..625 ЦК України. Отже, з відповідача підлягають стягненню основний борг в сумі 13490,00 грн., проценти за користування позикою в сумі 588,20 грн., інфляційні витрати в сумі 863,36 грн. та 3% річних в сумі 149,68 грн., а загалом 15091,24 грн. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 15091,24 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, що підтверджується телефонограмою. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням згоди представника позивача вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно розписки від 26.09.2013 року, [PERSON] взяв у [PERSON] в борг гроші в сумі 13490 грн., та зобов'язався повернути до 30.12.2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено форму договору позики, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено у судовому засіданні договір позики між сторонами не був укладений. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наданий позивачем доказ, а саме розписка [PERSON] від 26.09.2013 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики, а саме: по-перше, факт отримання боржником грошей в сумі 13490 грн. Зазначена розписка містить власноручний підпис боржника, а також дату її складення. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст.625 ЦК України). Таким чином, відповідач у встановлений строк, тобто до 30.12.2013 року не повернув позивачу борг, а це є порушенням грошового зобов'язання з боку відповідача, внаслідок чого він зобов'язаний сплатити проценти, інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені документально. Крім того, ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та ст. ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved