Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на користь позивача безпідставно отриманих коштів в розмірі 7547,13 грн., інфляційних втрат у розмірі 847,85 грн., три відсотки річних у розмірі 510,57 грн. та судових витрат пов'язаних з розглядом даної справи. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач працював на посаді виконавчого директора позивача та 07 квітня 2009 був звільнений з цієї посади згідно з рішенням позачергових Загальних зборів Автогаражного кооперативу № 11 від 29.03.2009 та наказом голови кооперативу № 11 від 07.04.2009 р. у зв'язку із суттєвими порушеннями своїх посадових обов'язків, що призвели до збитків в діяльності позивача. В день звільнення позивач запропонував відповідачеві отримати копію наказу про звільнення та трудову книжку, провести розрахунок належної до виплати заробітної плати. Від їх отримання відповідач відмовився без пояснення причин по суті, про що позивачем складено відповідний акт від 07.04.2009 року за №11. Не погоджуючись із рішенням позивача відповідач оскаржив своє звільнення в судовому порядку. Згідно з рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2011 року у справі № 2-175/11, залишеного без змін ухвалою Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області у справі № 22-ц-3314/11 від 21 листопада 2011 року, позов відповідача задоволений частково: змінено дату та причину звільнення, а також стягнуто з Автогаражного кооперативу № 11 на користь [PERSON] заробітну плату за період з 01.01.2009 року по 07.04.2009 року в сумі 7522,03 грн. та заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 40194 грн. АГК № 11 виплатив зазначені кошти, що підтверджується платіжними дорученнями позивача № 626/7 від 04.04.2012 року та № 23 від 13.02.2012 року. А тому ще до виконання вищезазначених судових рішень та виплати відповідних коштів, [PERSON] у даній справі отримав від позивача АГК № 11 нараховану йому при звільненні суму заробітної плати за період з 01.01.2009 по 07.04.2009 р. в розмірі 6188,71 гривень, в тому числі лікарняні, компенсація за невикористану відпустку, на підтвердження чого надав видатковий касовий ордер № 316 від 07.12.2010 року. Оскільки зазначені кошти відповідач отримав безпідставно. При цьому вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних. Просить позов задоволити В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомленні про день, час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не подав, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили представники позивача. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 07.12.2010 року позивач Автогаражний кооператив № 11 виплатив відповідачеві [PERSON] нараховану йому при звільненні суму заробітної плати за період з 01.01.2009р. по 07.04.2009 р. в розмірі 6188,71 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером № 316 від 07.12.2010 року(а.с.13) Також судом встановлено, що на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2011 року у справі № 2-175/11, залишеного без змін ухвалою Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області у справі № 22-ц-3314/11 від 21 листопада 2011 року (а.с.5-9), позивач вдруге виплатив нараховану відповідачеві при звільненні суму заробітної плати, що підтверджується платіжним дорученням позивача № 626/7 від 04.04.2012 року. Відповідно до ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 386 ЦК України передбачено засаду захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім того, виходячи із вимог ст. 625 Цивільного кодексу України суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. При чому особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи наведене та зважаючи на те, що відповідач добровільно не повернув позивачеві безпідставно набуті ним згідно з видатковим касовим ордером № 316 від 07.12.2010 року кошти в сумі 6188,71 грн. та не повідомив органи Державної виконавчої служби про їх отримання в ході виконавчого провадження з виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2011 року у справі № 2-175/11, суд вважає, що ці кошти підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Виходячи із вимог ст.ст. 536, 625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних. Таким чином виходячи із вказаної заборгованості, з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних на момент звернення до суду становить 1358,42 грн.(847,85 грн.+510,57 грн.), позивач має право на отримання таких коштів, що підтверджується розрахунком позивач(а.с.14), а тому суд вважає, що ці кошти підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 214,60 грн..

Outcome: approved