Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 28.12.2007 року в Рівнянській сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис № 39. Від спільного шлюбу мають двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Підставою звернення до суду стало те, що в період спільного проживання між сторонами виникали конфлікти по побутовим питанням, що призвело до того, що сторонни перестали поважати один одного та не змогли проживати однією сім`єю. З травня 2019 року шлюбно-сімейні відносини припинені, у зв`язку з чим позивачка звернулася з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, строк на примирення просила не надавати. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Судове засідання проводиться без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.12.2007 року Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області між [PERSON] та [PERSON] , 28.12.2007 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 39 (а.с. 9). Шлюб укладено сторонами вперше. Від шлюбу сторони по справі мають двоє малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою (а.с.10,11). Однак, подружнє життя у сторін по справі не склалося через конфлікти по побутовим питанням, що призвело до того, що сторони перестали поважати один одного та не змогли проживати однією сім`єю. З травня 2019 року подружні стосунки між сторонами припинено, сторони разом не проживають. Примирення між сторонами неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка а тому, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї стали неможливими, з травня 2019 року по теперішній час подружні стосунки між сторонами припинені. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і що має істотне значення та є самостійною підставою для задоволення позову. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка виявила бажання, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Понесені судові витрати просила стягнути пропорційно.

Outcome: approved