Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, на обґрунтування вказавши, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 року було встановлено вину відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, потерпілою в якому є [PERSON] Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», а саме: в відділенні анестезіології та інтенсивної терапії в період з 19.06.2016 року по 24.06.2016 року, та в ортопедо-травматологічному відділенні в період з 24.06.2016 року по 15.07.2016 року. Позивачу внаслідок вчинення злочину відповідачем було завдано матеріальну шкоду у звязку з понесеними затратами на лікування потерпілої в розмірі 14654 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 14654 грн. До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити його у повному обсязі, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи (а.с. 18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки (а.с. 10, 15), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області а.с. 8). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України зазначається, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справи в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Відповідно до п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Як вбачається з ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 року в кримінальній справі № 161/13216/17 (провадження № 1-кп/161/64/18), відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, останній, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Гордіюк в напрямку пр-та Соборності у м. Луцьку, підїжджаючи до регульованого перехрестя проїжджих частин, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки БОГДАН А09202, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що рухався по вул. Гордіюк в напрямку вул. Кравчука м. Луцька, допустивши з ним зіткнення, в результаті якого пасажир автобуса [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (а.с. 5). Таким чином, з вищевказаної ухали суду від 04.04.2018 року, яка станом на день розгляду справи набрала законної сили, вбачається причинний зв'язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» в період з 19.06.2016 року по 15.07.2016 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно листа КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» від 13.07.2017 року № 1054/2.8.17 вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні В КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії в період з 19.06.2016 року по 24.06.2016 року вартість ліжко-дня у якому становить 1864 грн. та у ортопедо-травматологічному відділенні в період з 24.06.2016 року по 15.07.2016 року вартість ліжко-дня у якому становить 254 грн. (а.с. 4). Таким чином, затрати, понесені КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» на лікування [PERSON] внаслідок отриманих травм в результаті ДТП, у якій встановлено безпосередню вину [PERSON], склали 14654 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Луцької міської клінічної лікарні до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, при подачі позовної заяви відповідач був звільнений від сплати судових витрат, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved