Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1999 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS], належала на праві спільної сумісної власності родині позивача: батькові - [PERSON], матері - [PERSON], сестрі - [PERSON]І, та племінниці - [PERSON] 07.04.2013 року помер батько позивача, мати, [PERSON], прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на момент його смерті постійно мешкала та була зареєстрована з ним за однією адресою. Оскільки позивач, як спадкоємець першої черги, спадщину після смерті батька не прийняв, то спадщину, що складалась з 1\\4 частини квартири прийняли його мати та його сестра, [PERSON], які отримали по 1\\8 частині квартири кожна. 26.08.2015 року померла мати позивача, якій на момент смерті належало 3\\8 частин спірної квартири, на які, відповідно, після її смерті відкрилась спадщина. Після смерті матері позивач, у встановлений законом шестимісячний термін звернувся до третьої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач, [PERSON], прийняла спадщину, оскільки мешкала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовили через не надання нотаріусу правовстановлюючих документів, оригінали яких знаходяться у відповідача по справі, яка не надала їх навіть на запит нотаріуса. В зв'язку із викладеним відповідач змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач на судове засідання не з'явився, до його початку подав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від третьої особи - ХДНК №3 до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи сповіщена своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявами позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1999 року, виданого центром приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира [ADDRESS], належала на праві спільної сумісної власності родині позивача: батькові - [PERSON], матері - [PERSON], сестрі - [PERSON], племінниці - [PERSON] (а.с. 9) З копії свідоцтва про народження, яка є в матеріалах справи, вбачається, що позивач у справі є сином [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про смерть, яка є в матеріалах справи, вбачається, що мати позивача - [PERSON], померла 26.08.2015 року. Батько позивача, [PERSON], помер 07.04.2013 року. З копії відповіді на запит нотаріуса за підписом заступника директора КП «Жилкомсервіс» від 12.10.2015 року (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] з 09.05.1960 року була зареєстрована та мешкала в [INFO] до моменту смерті. Таким чином, твердження позивача про прийняття його матір'ю у спадщину після померлого чоловіка, [PERSON] 1\\8 частини спірної квартири, підтверджені матеріалами справи. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданими сторонами, які беруть участь в справі. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК Украины кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 1226 ЦК України визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України: Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. В матеріалах справи міститься копія постанови державного нотаріуса Третьої харківської державної нотаріальної контори від 18.04.2016 року, про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Вказаною постановою нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через не надання нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Факт своєчасного звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері також знаходить своє підтвердження належними доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] заявлено законно й обґрунтовано, а тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved