Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права особистої власності. У своєму позові позивач вказав, що з він з 19.08.2006 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] 28.11.2008 року цей шлюб було розірвано рішенням Заводського районного суду .Запоріжжя. Під час шлюбу позивачем 13.06.2007 року за кредитні та запозичені кошти був придбаний житловий будинок по вул. Демократичній,39, з метою забезпечення сімї житлом, оскільки ми на час придбання житла вже мали малолітнього сина [INFO] та очікували народження другої дитини, яка народилася невдовзі 09.07.2007 року. Договір купівлі-продажу від 13.06.2007 року посвідчено та право власності на будинок зареєстровано на праві приватної власності приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], про що свідчить договір № 2908 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.04.2015 року № 36249721. Вартість житлового будинку за вказаним договором купівлі-продажу становить 212100 гривень, що за курсом долару становить 42000 доларів США по курсу 5,05 грн. Кредит був отриманий позивачем за кредитним договором з ВАТ «[PERSON] Аваль» від 13.06.2007 року в сумі 20200 доларів США зі строком погашення 12.06.2027 р. Крім того, 15\~000доларів СГА позивачу надала його мати [PERSON] на умовах позики, про що свідчить розписки від 04.06.2007 року. Інші кошти були накопичені позивачем від доходів у вигляді заробітної плати ще до шлюбу. Позивач працював і працює у ПАТ «Запоріжсталь» в цеху холодної прокатки № 1. А тому має значний дохід. Житловий будинок придбано на умовах іпотеки. Про що свідчить договір іпотеки №2190 від 13.06.2007 року, посвідчений тим же приватним нотаріусом та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 14.04.2015 р. № 36253228. У шлюбі позивач перебував тільки 2 роки, а тому спільний бюджет витрачався фактично на утримання сімї: малих дітей та дружини, яка знаходилась у відпустці по догляду за дітьми, до цього вона працювала у шкільній столовій. Більше 8 років після розлучення і виїзду дружини з дітьми в інше місце проживання, борг за кредитом, що станом на 26.12.2016 року вже накопився до 340 тисяч гривень. Позивач сплачує самостійно. Позивач вважає, що хоча майно придбано за час шлюбу, але воно не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя, бо було придбано за кошти позивача та запозичені кошти. У своєму позові позивач просить визнати за ним право особистої власності на житловий будинок № 39 по вул. Демократичній з усіма будівлями та спорудами. Позивач у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась. Хоча була повідомлена судом у встановленому законом порядку через оголошення в газеті «Запорізька правда» від 22.06.2017 р. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28.11.2008 року, про що свідчить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2008 р. Із витягу з ОП ЗМБТІ від 18.06.2007 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок № 39 по вул. Демократичній в м. Запоріжжі. Із кредитного договору №014/17-16/6947-11 від 13.06.2007 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит в сумі 202000 доларів США. Із договору іпотеки від 13.06.2007 року вбачається, що [PERSON] уклав договір іпотеки з ВАТ «[PERSON] Аваль» та передав в іпотеку житловий будинок № 39 по вул..Демократичній в м. Запоріжжі. Із розписки, виданої [PERSON] вбачається, що в присутності свідків він отримав у [PERSON] на умовах позики 15\~000 доларів США. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини 9навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові № 6-846 цс16 від 12.10.2016 року належність майна до спільної сумісної власності подружжя визнається не тільки фактом придбання його під ас шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст..60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюб, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою при ватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Таким чином, судом встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний позивачем [PERSON] за його особисті кошти, які він заробив своєю працею у ПАТ «Запоріжсталь», за запозичені кошти у його матері. Судом не встановлено факту того, що джерелом набуття спірного житлового будинку буди спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, Тому, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] повністю знайшов свої докази та обґрунтування і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved