Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 24.09.1999 року у відділі РАГС Івано-Франківського міськвиконкому між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 1189 Від спільного шлюбу дітей у сторін немає. Причиною розпаду сім'ї є те, що\~ спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з втратою взаєморозуміння і добрих почуттів один до одного. Протягом семи останніх років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбних відносин не підтримують.\~ Позивач на даний час проживає з іншою жінкою та має намір створити нову сімю. У звязку з наведеним просив суд розірвати шлюб. Позивач в підготовче засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в підготовче засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3\~ ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 015096 від 24.09.1999 року (а.с.5), сторони зареєстрували шлюб 24.09.1999 року у відділі РАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис № 1189. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що розірвання шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved