Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що у жовтні 2015 року він розлучився із донькою відповідача, яка починаючи із жовтня 2016 року поширила проти нього неправдиві відомості у письмовій формі до органів державної влади та органів місцевого самоврядування у вигляді письмового звернення, та шляхом вчинення протиправних дій-викрала із його будинку копію його трудової книжки, яку долучила до письмових звернень, щоб принизити його честь та гідність (ділову репутацію). Так, 26.10.2016 року [PERSON] звернулась із письмовою заявою на імя начальника служби у справах дітей Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області про те, що [PERSON] грубо поводиться зі своїми дітьми, а також із її донькою [PERSON], яку неодноразово виганяв із будинку. За наслідками перевірки вказані факти у зверненні не відповідають дійсності та не знайшли свого підтвердження. Отримавши із Новоархангельської райдержадміністрації негативну відповідь про результати перевірки, [PERSON] продовжила поширювати проти нього неправдиві відомості які порочать його честь та гідність (ділову репутацію). Так, 04.11.2016 року [PERSON] звернулась із письмовим листом до голови Кіровоградської обласної державної адміністрації, в якому поширила проти нього неправдиві відомості, що він не займається належним вихованням дітей, не надає їм матеріальну допомогу, незаконно оформив собі посвідчення учасника бойових дій, використовує своє службове становище. Відповідач поширила у письмовому зверненні недостовірні відомості про нього, що він ввикористовує своє службове становище, працюючи заступником голови Новоархангельської районної ради, поставив виконуючим обовязки голови ГО спілки учасників АТО підставну особу. Із розрахункового рахунку спілки учасників АТО придбав для своїх потреб ноутбук вартістю 8039 грн., який знаходиться у його особистому користуванні. Крім того, відповідач поширила неправдиві відомості про нього, що він ніби то пішов у 2014 році добровольцем у АТО, щоб здобути собі піар для карєрного росту та користуватися пільгами учасника бойових дій, безкоштовно навчатись, що також не відповідає дійсності. Поширення неправдивих відомостей призвело до того, що позивач став себе погано почувати, його стан здоровя погіршився і з 02.12.2016 року по 09.12.2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні у Новоархангельській ЦРЛ із діагнозом: гіпертонічний криз. Внаслідок неправомірних дій відповідач завдала йому моральну шкоду, яку він оцінив у 150000 грн. З врахуванням вищевикладених обставин позивач просив прийняти рішення, яким зобовязати [PERSON] звернутись з письмовим листом до керівника Адміністрації Президента України, голови Верховної [PERSON] України, голови Кіровоградської обласної державної адміністрації, голови Новоархангельської районної державної адміністрації, голови Новоархангельської районної [PERSON], в якому спростувати поширену недостовірну інформацію щодо [PERSON]ю. яку поширювала [PERSON] у письмових зверненнях від 26.10.2016 року та від 04.11.2016 року, а також стягнути моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, суду пояснив, що він працює заступником голови Новоархангельської районної ради, має доброчесну репутацію, належними чином утримує своїх дітей, був учасником АТО, про що свідчать відповідні документи. Протиправних дій ніяких не вчиняв, компютер був придбаний законним шляхом і куплений громадською організацією. Діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, так як він лікувався і його стан здоровя погіршився. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення, заперечень на позов не надала. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази з іншими матеріалами справи в сукупності суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з слідуючих підстав. Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї ,а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Статтею ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності, а також фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз'яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р., що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, а також положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). \~\~\~\~У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої Комітетом [PERSON] Європи 12 лютого 2004 року на 872-ій зустрічі Заступників [PERSON] закордонних справ країн- членів РЄ, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися\~виставити\~себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. \~\~\~\~У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рн/2003), межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечує баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право закріплено також у ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Судом встановлено, що позивач працює на посаді заступника голови Новоархангельської районної ради Кіровоградської області і є посадовою особою. З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернулась до Служби у справах дітей Новоархангельської райдержадміністрації та голови Новоархангельської районної державної адміністрації із заявами, в яких викладені критичні бачення відношення позивача до його дітей та дочки відповідача, а також його діяльності у громадській організації та набуття статусу учасника бойових дій, які досліджені в судовому засіданні. Зазначена у зверненнях інформація направлялась відповідачем не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Оцінюючи ці факти, суд приходить до висновку, що в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей. \~\~\~Враховуючи наведене, суд вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище листи-заяви мотивовані цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача. За таких обставин у суду немає підстав вважати, що позивачеві завдано моральної шкоди внаслідок порушення особистого немайнового права, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст.ст.23, 280 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed