Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 2007 року однією родиною проживала разом з сином та своєю тіткою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та вела з нею спільне господарство. [INFO] [PERSON] померла. Вона своїм коштом здійснила похорон тітки. Тому просить визнати за нею право користування цим житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач на вимогах позову наполягає на підставах, викладених в ньому. Пояснила, що вона є троюрідною племінницею [PERSON] Тітка проживала в належній їй квартирі № 5 в цьому ж будинку. Разом з [PERSON] проживали дві її племінниці. Вона з сином проживала в квартирі 14. З тіткою вони вели спільне господарство. Просить позов задовольнити. Представник відповідача та МКП «Основаніє» в судовому засіданні проти позову заперечує. Пояснила, що позивач не набула права користування житловим приміщенням. [PERSON] в 2012 році зареєструвала [PERSON] в належній їй на праві власності кВ.5 в цьому будинку, а в державній квартирі 14 не стала реєструвати. Представник 3-ї особи в судове засідання повторно не з'явився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, надані судові докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що з згідно з паспортом [PERSON] постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.05.2012 року. Зі свідоцтва вбачається, що [PERSON] народився 11.08.2011 року. Зі свідоцтва вбачається, що [INFO] [PERSON] померла. З наданих документів - квитанції № 11216 та додатку до неї вбачається, що [PERSON] оплатила поховання [PERSON] Згідно з копією технічного паспорту кВ.[ADDRESS] належить місцевій раді. 24.05.2013 року [PERSON] надала [PERSON] довіреність на приватизацію від імені [PERSON] кВ.[ADDRESS]. Відповідно до поквартирної картки в кВ.[ADDRESS] [PERSON] зареєстрована з 13.06.2013 року. Згідно з актом від 20.01.2014 року, складеним спеціалістом ЦОА № 2, зі слів свідка [PERSON], яка мешкає в кВ.8 цього будинку, [PERSON] проживала разом з [PERSON] близько 7 років та вела з нею спільне господарство. Вказаний акт як доказ постійного проживання разом з [PERSON] та ведення з нею спільного господарства суд не приймає, оскільки відомості, викладені в ньому суперечать поясненням самого позивача в судовому засіданні. Відповідно до ст.. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно зі ст.. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно зі ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа подає: письмову заяву; паспортний документ; два примірники талона зняття з реєстрації. Тобто законодавством України встановлений порядок вселення в квартиру на підставі документу, що надає право на вселення, або за згодою наймача та за умовою обов'язкового зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання. Таким чином позивач вселилася в квартиру незаконно. Тривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням, яких-небудь законних прав для позивача на спірне приміщення не породжує. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 11 липня 2012 р. у справі № 6-60цс12 за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК України). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім`ї наймача. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки позивач не є членом родини померлого наймача, спільне господарство з ним не вела та проживала в іншій квартирі, порядок вселення в спірну квартиру дотримано не було, то підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed