Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку квартири, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.08.1991 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 1983. В період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 112,3 кв.м. житловою площею 48,7 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2014 року, власником квартири [ADDRESS] зазначена [PERSON]. На підставі вищевикладеного позивач просить поділити між ним та відповідачем спільно придбане під час шлюбу майно, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі просив суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні не заперечила, щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідив матеріали справи: -свідоцтво про шлюб (а.с. 8) згідно якого 10.08.1991 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 1983. -свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.04.2014 року (а.с 4) згідно якого, власником квартири [ADDRESS], загальною площею 112,3 кв.м. житловою площею 48,7 кв.м., зазначена [PERSON]. -витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 5) згідно якого, власником квартири [ADDRESS], загальною площею 112,3 кв.м. житловою площею 48,7 кв.м., зазначена [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, та відповідачем не заперечувалась та обставина, що між [PERSON] та [PERSON] 10.08.1991 року був укладений та зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 1983, який по даний час не розірваний, при цьому під час зазначеного шлюбу на одного із подружжя було зареєстровано право власності на майно, а саме: квартиру № 40, що знаходиться у м. Вінниці по вул. Френзе, буд. 6-А. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Враховуючи встановлені судом вище зазначені обставини та з огляду на вище наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме: квартира № 40, що знаходиться у м. Вінниці по вул. Фрунзе, 6-А, було придбано за спільні кошти подружжя та зареєстровано на імя одного із подружжя в період шлюбу, тобто належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 2 ст. 372 ЦК України зазначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до норми ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зміст п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60.69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За даних обставин, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що квартира [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а тому їхні частки у праві спільної сумісної власності на таке майно є рівними, в результаті чого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, які обґрунтовуються необхідністю поділу відповідної квартири, як спільного майна подружжя, а саме визнання за позивачем права власності на зазначену частку квартири знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню з визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину квартири № 40 розташованої за адресою: вул. Фрунзе, № 6-А, в м.Вінниці. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2106,80 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved