Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання часток у праві спільної сумісної власності. Посилаючись на те, що його батьку [PERSON] та бабусі [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0679 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . 11.04.2012 року [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно на позивача. [INFO] бабуся позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно в тому числі і на спірну земельну ділянку. Позивач зазначає, що він як спадкодавець за заповітом подав заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини. Однак 16.03.2021 року нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо спадкового майна у вигляді частки земельної ділянки, яка належить [PERSON] та померлій [PERSON] у зв`язку із тим, що частка померлої у спільній сумісній власності за життя не визначена. Таким чином позивачу необхідно в судовому порядку визначити частку померлої бабусі оскільки за життя не була визначена її частка в даному нерухомому майні. Виходячи з того, що позивач не може прийняти спадщину після смерті своєї бабусі - [PERSON] не може оформити право на спадщину на земельну ділянку, та отримати свідоцтво про право на спадщину на дану земельної ділянки, оскільки частки співвласників земельної ділянки не виділенні, то просить суд припинити право спільно сумісної власності та визначити, що частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку загальною площею 0,0679 га, кадастровий номер - 7310136600:31:002:0163, що розташована по [ADDRESS] , за [PERSON] , в розмірі 40/100 ідеальних частин, за [PERSON] , яка померла [INFO] 60/100 ідеальних частин. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26.03.2021 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24.05.2021 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті позивач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову, оскільки зазначеним позовом інтереси міської ради не зачіпаються. До початку розгляду справи по [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує щодо їх задоволення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку та Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] та померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0679 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . [PERSON] за життя уклала заповіт від 11.04.2012 року, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповідала онукові в даному випадку позивачу [PERSON] . Бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] у віці 91 -го року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04.09.2020 року. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом ЧМНО Олійник І.М. 03.12.2020 року була заведена спадкова справа за номером №66869433 після смерті спадкодавця [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ЧМНО Олійник І.М. від 16.03.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, яка належить [PERSON] та померлій [PERSON] у зв`язку із тим, що частка померлої у спільній сумісній власності за життя не визначена. Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Беручи до уваги зазначені вище обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, неможливість нотаріуса видати спадкоємцеві [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, слід визнати, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності, оскільки при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть у зв`язку із смертю співвласника [PERSON] , що відповідає правовим позиціям п.17 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Суд зазначає, що оскільки нерухоме майно належить [PERSON] та померлій [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності по 1/2 частини кожному. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі наведеного та

Outcome: partial