Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою № [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить йому на праві власності. У 1999 році у квартирі було зареєстровано відповідача, який є сином позивача. Проте відповідач з моменту реєстрації у квартирі відповідача не проживає та нею не користується. Відповідач народився у Російській Федерації, виховувався і проживав там зі своєю матір'ю, потім переїжджав до Казахстану, до України, на даний час ніякі стосунки з позивачем не підтримує. Перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив, позивач навпаки спеціально зареєстрував його у квартирі, маючи надію, що син переїде до нього та буде проживати з ним, проте цього не сталося. Крім того, відповідач має іншу квартиру у Російській Федерації, де зареєстрований та проживає. Не зважаючи на не проживання у квартирі, відповідач не вчиняє дій щодо зняття з реєстраційного обліку, що обмежує право позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та призводить до понесення позивачем додаткових витрат на утримання квартири. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково зазначив, що відповідач є його сином. Деякий час, поки син ходив у 10 клас школи, то він жив у квартирі, а потім приблизно у 1999 році поїхав до Російської Федерації на постійне проживання, з того часу з ним не спілкується. У 2008 році позивач виїхав до Німеччини, де тепер постійно проживає. За його квартирою дивиться його сестра. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача (кв.53) та працює три роки консьєржкою у під'їзді (один на весь будинок) будинку № [ADDRESS]. Працює наступним чином: день працює (24 години), три дні вихідні. Знає, що у квартирі [ADDRESS] близько трьох років ніхто не живе, туди навідується сестра позивача, дивиться за квартирою. Відповідача свідок ніколи не бачила. Вказала, що проживає в будинку близько 20 років, 7 років знаходиться на пенсії. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що є сусідкою позивача (кв.65) та консьєржкою у під'їзді будинку № [ADDRESS]. Проживає в будинку з 1981 року, працює консьєржкою з 2002 року. Знає, що у квартирі [ADDRESS] близько 7 років ніхто не живе. Вказала, що до квартири навідується сестра позивача. Позивач спочатку жив у квартирі, проте потім поїхав до Німеччини, коли приїжджає в Україну, то в квартирі живе. Відповідача свідок ніколи не бачила та не знає хто це. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 1998 року, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про переміну прізвища, ім'я, по батькові серія [NUMBER] від 16 травня 2003 року та серія [NUMBER] від 25 вересня 2003 року [PERSON] змінив прізвище та ім'я на [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач. Згідно довідки форми №3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №85/1694 від 28 березня 2016 року, у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (з 26.01.1999 року). З пояснень позивача, показань свідків вбачається, що відповідач багато років тому поїхав до Російської Федерації, де на даний час проживає, у спірній квартирі відповідач не проживає з 1999 року. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію права серія [NUMBER] від 15 лютого 2011 року, за відповідачем на праві власності зареєстровано однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. З вказаного свідоцтва також вбачається, що постійним місцем проживання відповідача є Росія, [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню.

Outcome: approved