Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Новоселицька сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги мотивував тим, що на праві приватної власності позивачу належить житловий будинок №20 по вул. Космонавтів, у с. Новоселиця, Снятинського району, Івано-Франківської області. Відповідач являється зятем позивача. Рішенням Снятинського районного суду шлюб між дочкою позивача та відповідачем було розірвано. Відповідач фактично ніколи не проживав у належному позивачу господарстві. Звязку з відповідачем не має. В даний час у позивача виникла потреба в оформленні субсидії, однак він не може її оформити, так як відповідач зареєстрований в його господарстві, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, просила позов задоволити, на заочний розгляд справи згідна. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи повідомлявся на сайті суду. Представник третьої особи : Новоселицької сільської ради, просив розглядати справу без участі його представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06.11.2000 р., вбачається, що житловий будинок, що в с. Новоселиця по вул. Космонавтів на праві приватної власності належить [PERSON] З акту обстеження господарства [PERSON] від 11.01.2018 р. №17/01-37, виданого Новоселицькою сільською радою, слідує, що у відповідності з записом у погосподарській та будинковій книгах в житловому будинку, що по вул. Космонавтів,20 в с. Новоселиця, з 28.11.2003 р. зареєстрований [PERSON] [INFO]. З показів власника житлового будинку, сусіда та депутата сільської ради було встановлено, що [PERSON] в даному будинку був зареєстрований але фактично не проживав жодного дня. З письмових заяв [PERSON] та [PERSON], слідує, що [PERSON] фактично не проживав у господарстві [PERSON], був тільки зареєстрований. Проживав з дружиною в іншому господарстві. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачу житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved