Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я фізичній особі внаслідок вчинення злочину. На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 06 березня 2013 року близько 09-20 години відповідач [PERSON], знаходячись в будинку [ADDRESS], умисно заподіяв їй тілесні ушкодження у виді черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин голови та шиї. Факт спричинення їй таких ушкоджень здоров'ю був встановлений вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області, за яким відповідача визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та засуджено до кримінального покарання у виді штрафу. Під час кримінального провадження нею цивільний позов до суду подавався, але відповідно до ч.7 ст.128 КПК України такий позов може бути поданий нею в порядку цивільного судочинства, оскільки неправомірними діями відповідача їй заподіяна матеріальна та моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, в повному обсязі. Внаслідок скоєння злочину діями відповідача їй було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1009 гривень 02 копійки, які нею були витрачені на придбання ліків для лікування заподіяних їй відповідачем тілесних ушкоджень. Також відповідачем їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 8000 гривень та яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з заподіяними їй тілесними ушкодженнями, внаслідок яких у неї спостерігалося безсоння, виникали головні болі та страх за своє життя. Оскільки в добровільному порядку спричинена їй шкода відповідачем відшкодована не була, вона змушена звернутися з позовом до суду про примусове стягнення з відповідача спричиненої їй як матеріальної, так і моральної шкоди, а також понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що позивачеві відповідачем були умисно спричинені тілесні ушкодження, які потягли за собою стаціонарне лікування позивача в медичній установі в період з 07 по 21 березня 2013 року, на яке вона за призначенням лікарів витратила 1009 гривень 02 копійки. Відповідача за вироком суду було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, але ні в процесі розгляду кримінальної справи, ні після цього відповідач, який є її чоловіком та вчинив відносно неї неправомірні дії, які призвели до ушкодження її здоров'я не відшкодував їй ні матеріальної, ні моральної шкоди, які прохали стягнути з відповідача за рішенням суду у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Позивачка також пояснила, що відповідач є її чоловіком, який застосував до неї фізичне насильство, внаслідок якого вона мала синці на обличчі, отримала тілесні ушкодження та змушена була лікуватися стаціонарно в лікарні, на що нею було затрачено значні кошти, а після лікування і до даного часу вона відчуває сильні душевні страждання, які викликані діями відповідача, а також тим, що після всіх цих подій він перешкоджає їй проживати у їх спільному будинку і вона змушена знімати житло. Дії відповідача спричинили їй сильні душевні та фізичні страждання, які продовжуються, так як відповідач не розкаюється в скоєному і жодним чином не допоміг їй. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині матеріальної шкоди визнав в розмірі підтвердженими чеками на придбання лікарських препаратів - в сумі 1009 гривень, а моральну шкоду частково в розмірі 1000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 500 гривень. В задоволені іншої части позову прохав відмовити. Підтвердив, що його було визнано винним у спричинені позивачеві тільних ушкоджень вироком суду, який набрав законної чинності, при цьому спричинена позивачеві шкода ним не відшкодовувалась. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до наступного. У відповідності до ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона обов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України, відповідно до ч.4 якої передбачено, що вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 06 березня 2013 року близько 09 години 20 хвилин відповідач [PERSON] у приміщенні літньої кухні, що є прибудовою до старого житлового будинку домоволодіння подружжя по [ADDRESS], під час сварки зі своєю дружиною [PERSON], на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення їй легких тілесних ушкоджень, здушив її шию мотузкою (шпагатом), після чого наніс їй удар своєю головою у лобну частину голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження у виді черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин голови та шиї, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день). Згідно вироку Солонянського районного суду від 12 лютого 2013 року, який набрав законної сили, відповідача [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та засуджено до кримінального покарання у виді штрафу (а.с.4-5), при цьому при розгляді кримінальної справи судом цивільний позов потерпілою [PERSON] не заявлявся та судом не розглядався. Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження дол. початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а відповідно до частини 7 цієї статті особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст.ст.22, ч.1 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоди завдано не з її вини, а відповідно до вимог ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Положеннями ч.1 ст.195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі,зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані негідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо. З урахуванням обставин справи, суд відповідно до вимог ст.1192 ЦК України за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати збитків у повному обсязі, при цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що в зв'язку зі спричиненням позивачеві [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] тілесних ушкоджень, що привели до пошкодження її здоров'я, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради» в період з 07 по 21 березня 2013 року (а.с.23), де їй було призначено лікування медичними препаратами, на придання яких нею витрачено 1009 гривень 02 копійки, що підтверджується в судовому засіданні наданими нею платіжними чеками аптечних закладів (а.с.6-7), а відповідачем доводи позивач щодо понесення зазначених витрат в судовому засіданні визнано в повному обсязі. Таким чином, з урахуванням викладеного та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення спричиненої злочином матеріальної шкоди в розмірі 1009 гривень 02 копійки підлягає задоволенню в повному обсязі. В той же час, суд приходить до висновку, що позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, при цьому вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням вимог ст.23, ст.1167 ЦК України виходить з характеру та обсягу заподіяних позивачу внаслідок злочинних дій відповідача моральних страждань, їх тривалості, стану здоров'я позивачки, істотних вимушених змін у її житті та житті її родини, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану належного їх майна та інших негативних наслідків, засад розумності, справедливості, виваженості та об'єктивності, тривалості періоду з дня вчинення протиправних дій відповідачем, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 гривень, оскільки саме така сума буде необхідною та достатньою адекватною компенсацією спричиненої моральної шкоди, відмовивши в задоволенні іншої частини позову про стягнення моральної шкоди. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову відповідно до Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір як за позовом про стягнення матеріальної шкоди, так і за позовом про стягнення моральної шкоди пропорційно задоволеній частині позову. В той же час, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат по наданню правової допомоги виходячи з наступного. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст. 84 ЦПК України витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В той же час, згідно ч.2 даної статті граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом, яким є Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», статтею 1 якого передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом с мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину часті особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Згідно наявного у справі договору на надання правої допомоги від 30 березня 2014 року визначена вартість такої допомоги в сумі 2000 гривень (а.с.8-9). В той же час, будь-яких доказів сплати такої суми суду не надано, як і розрахунків витрат часу особи, яка надавала правову допомогу позивачеві при розгляді справи судом та пов'язана з виконанням представником дій, які вчинялися до розгляду справи судом, в зв'язку з чим в задоволені даної частини позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial