Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради, [PERSON], третя особа реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції про визнання незаконним та скасування п.5.12 рішення п»ятдесят першої сесії Бердянської міської ради Запорізької області шостого скликання № 23 від 20.11.2014 року « Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», визнання недійсним свідоцтва про право власності номер 30667300, виданого державним реєстратором 09.12.2014 року на ім»я [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку та про зобов»язання [PERSON] повернути земельну ділянку територіальній громаді в особі Бердянської міської ради. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. 20.11.2014 року, Бердянською міською радою прийнято рішення №23 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», п.5.12 якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану по вул.Курортна, 134-а у м.Бердянськ для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 2310400000:07:002:0169. На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, 09.12.2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул. Курортна, 134-а у м. Бердянськ, номер 30667300. Позивач вказав, що пункт 5.12 рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» підлягає визнанню незаконним та скасуванню, свідоцтво про право власності від 09.12.2014 р. номер 30667300 підлягає визнанню недійсним, а земельну ділянку необхідно повернути за належністю територіальній громаді м. Бердянську у зв'язку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог ст.ст.51, 60, 61, 84, 116, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 88, 90 Водного кодексу України, 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.ст. 1, 16, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» при прийняті відповідного рішення. Проект відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. На підставі листа прокурора від 30.03.2015 р. ФОП [PERSON] проведено геодезичне дослідження розташування спірної земельної ділянки відносно урізу води Азовського моря. Результати вказаного дослідження оформлено у вигляді ситуаційної схеми, відповідно до якої виділена [PERSON] оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 р. земельна ділянка знаходиться в межах міста Бердянська в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а саме на відстані 480 м від урізу води Азовського моря. Таким чином, з наведених норм закону вбачається, що спірна земельна ділянка взагалі не могла бути передана у приватну власність. У затвердженому оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 р. проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім того, при затверджені оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою спірним рішенням міської ради порушено вимоги містобудівного законодавства. Генеральний план м.Бердянська затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009. При цьому за адресою виділеної оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 р. [PERSON] земельної ділянки вказаним Генеральним планом передбачено розміщення лише магістральної вулиці загальноміського значення та території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих, що підтверджується листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 23.03.2015 р. за №04-1670/37. Однак, у порушення вищенаведених норм законодавства та Генерального плану міста Бердянська, спірним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 р. [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, Бердянською міською радою при прийнятті п.5.12 рішення №23 від 20.11.2014 р. порушено вимоги земельного, водного та містобудівного законодавства, що вказує на протиправність дій міської ради, а тому зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Тобто наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чинним законодавством визначається в якості обов'язкової передумови для подальшого отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Отже, правовою підставою для видачі спірного свідоцтва про право власності є рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 20.11.2014 р. №23. Визнання недійсними документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Позивач вказав, що п.5.12 рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а видане на його підставі свідоцтво про право власності на земельну ділянку номер 30667300 від 09.12.2014 р. - визнанню недійсним на підставі ст.152 Земельного кодексу України. Позивач зазначив, що є всі підстави стверджувати, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку по вул. Курортна, 134-а (згідно з витягом з ДЗК від 30.01.2015 р. нормативно-грошова оцінка якої складає 113088,00 грн.) та вона підлягає поверненню територіальній громаді м.Бердянська. В судовому засіданні представник Бердянської місцевої прокуратури підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача-Бердянської міської ради в судовому засіданні вважав позов не підлягаючим задоволенню. Представники відповідача-Коваль М.М. в судовому засіданні позов не визнали. Представник реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з»явився, надав судові письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням п»ятдесят першої сесії Бердянської міської ради Запорізької області шостого скликання № 23 від 20.11.2014 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок», [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0600га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) з присвоєнням поштової адреси: вул.Курортна, 134-а. На підставі вказаного рішення [PERSON] 09.12.2014 року видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул. Курортна, 134-а у м. Бердянську, номер 30667300. Відповідно до даних виконавчого комітету Бердянської міської ради, викладених у листі від 23.03.2015 року № 04-1670/37, згідно з Генеральним планом м.Бердянська за адресою виділеної [PERSON] земельної ділянки, передбачено розміщення лише магістральної вулиці загальноміського значення та території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих. За змістом ст.ст. 116, 118, 125 Земельного кодексу України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами. Згідно ст.ст. 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, обєктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних обєктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших обєктів стаціонарної рекреації. Встановлено, що земельна ділянка, яка надана [PERSON], розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря на відстані 480 метрів від урізу води, що підтверджено ситуаційною схемою земельної ділянки, виконаною ФОП «Сергієнко». Судом встановлено, що у затвердженому оскаржуваним рішенням проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано,що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім цього, при затвердженні оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою були порушені вимоги містобудівного законодавства, оскільки забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. За даними Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009 року, за адресою, виділеної [PERSON] земельної ділянки, передбачено розміщення лише магістральної вулиці загальноміського значення та території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих, що підтверджується листом виконкому від 23.03.2015 року за № 04-1670/37 Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно вимог ст. 88 Водного кодексу України, чинної на момент виникнення даних правовідносин, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних обєктів, обєктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонці та хвиль, обєктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Згідно з положеннями ст. 59 Земельного кодексу України, ст. 85 Водного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Крім того, п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96р. № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. У постанові від 21.05.2014 року по справі №6-16цс14 та від 24.12.2014 року по справі №6-206цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма судами України, відповідно до якої у разі відсутності землевпорядної документації (документації з землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів має бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 Водного Кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації. Відповідно до ч.І ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, суд вважає, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п.5.12. рішення п»ятдесят першої сесії Бердянської міської ради Запорізької області шостого скликання № 23 від 20.11.2014 року « Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», яким була виділена земельна ділянка, розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. Курортна, 134-а в м. Бердянську відповідачу [PERSON] законними і обґрунтованими. Оскільки набуття відповідачем [PERSON] у власність спірної земельної ділянки відбулося з порушенням ст.ст.88, 90 ВК України, тому наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва на право власності на спірну земельну ділянку та витребування земельної ділянки з володіння [PERSON] з передачею територіальній громаді міста Бердянська. Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки відповідно до ч.3 ст.3 вказаного Закону право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, то з метою припинення такого права необхідно скасувати рішення державного реєстратора про його реєстрацію. Таким чином, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість також і позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку. Доводи представників відповідача [PERSON] про те, що письмовий доказ по справі, а саме ситуаційна схема, надана позивачем, не є належним доказом по справі, оскільки добута незаконним шляхом, суд не приймає до уваги, оскільки судом роз»яснювалося представникам відповідача їх право заявити клопотання про проведення по справі експертизи у разі незгоди з ситуаційною схемою, виконаною ФОП «Сергієнко» на предмет того, чи дійсно земельна ділянка знаходиться на відстані 480 м від урізу води Азовського моря, вони своїм процесуальним правом не скористалися. У суду нема жодних підстав вважати ситуаційну схему, виконану ФОП «Сергієнко» неналежним доказом у справі, тому що він містить інформацію щодо предмета доказування. На підставі ст.ст.21, 51, 61, 84, 116, 118 Земельного кодексу України, ст.ст.4, 88, 90 Водного кодексу України, ст.ст.16, 393, 1212 Цивільного кодексу України і

Outcome: approved