Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 3 541 грн. 53 коп., посилаючись на те, що відповідач, зареєстрований в [ADDRESS], являється споживачем теплової енергії і зобов*язаний вносити плату за комунальні послуги. Однак, порушуючи вимоги ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач своєчасно та в повному обсязі не вносив плату за спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01 травня 2010 року по 31 січня 2014 року за ним утворився борг в сумі 3 541 грн. 53 коп. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов за вищевикладених обставин та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що він бажає працювати з позивачем в правовому полі, тому ніяких договорів про надання послуг з відповідачем він не укладав і підстави про стягнення коштів за надані послуги відсутні. Просив у позові відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обгрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є фактичним споживачем теплової енергії, у зв*язку з чим на нього відкритий особовий рахунок [NUMBER]. Відповідачем порушуються строки оплати послуг, що призвело до утворення заборгованості за період з 01 травня 2010 року по 31 січня 2014 року в сумі 3 541 грн. 53 коп. Відповідно до ст.19 ч.6 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 24 ч.3 вказаного Закону основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів. Ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносить послуги з централізованого опалення до комунальних послуг. Ст.16 ч.1 вказаного Закону передбачає що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх кількісні та якісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує на права та обов'язки споживача, а саме: споживач має право одержувати послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 21 та 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець та виробник вказаних послуг зобов'язані укласти договір зі споживачем про умови надання житлово-комунальних послуг. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності відповідно до ст.264 ч.1, 3 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов*язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 267 ч.3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач позовних вимог не визнає, тому суд вважає можливим застосування наслідків пропущення строку позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості відповідачем оплата комунальних послуг з травня 2010 року по січень 2014 року не проводилась. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у межах строку позовної давності, а саме за період з січня 2011 року по січень 2014 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: partial