Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок укладення нікчемного правочину. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.2014 між сторонами укладено договір № DF1433/2013-1 банківського вкладу «Стандартний», відповідно до якого [PERSON] передав, а ПАТ «Банк національний кредит» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 10000000,00 грн. з щомісячним нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі 17 % річних з правом дострокового розірвання договору зі сплатою відсотків у розмірі 2% річних. 05.06.2015 відповідач звернувся до позивача із заявою про дострокове розірвання договору та 05.06.2015 сторонами укладено договір про внесення змін № 1 до депозитного договору, відповідно до якого при достроковому розірванні договору проценти нараховуються та сплачуються у розмірі 12%. Постановою Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 ПАТ «Банк національний кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 прийнято рішення № 114 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк національний кредит». З 28.08.2015 розпочата процедура ліквідації ПAT «Банк національний кредит». Під час перевірки договорів Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк національний кредит» був виявлений договір від 05.06.2015 про внесення змін № 1 до депозитного договору № DF1433/2013-1, укладений з позивачем, який є нікчемним. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого вважаючи, укладений договір нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просив застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача надмірно нараховані відсотки у сумі 2416049 (два мільйона чотириста шістнадцять тисяч сорок дев`ять) грн. 99 коп. Відповідач (представник відповідача) заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що сторони є вільними в укладенні договору. Оскільки сторонами було погоджено відсоткову ставку за договором про внесення змін № 1 до депозитного договору у розмірі 12% при достроковому розірванні договору, що відповідає волі сторін договору, а відтак підстав вважати договір нікчемним та застосовувати наслідки недійсності правочину немає Ухвалою від 06.06.2017 цивільну справу за позовом ПАТ «Банк національний кредит» до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії було прийнято до провадження Печерського районного суду міста Києва. Призначено судове засідання на 11:00 год. 02.10.2017 в приміщенні Печерського районного суду м. Києва за адресою: м. Києва, вул. Хрещатик, 42-а, каб. 35. 24.04.2018 позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог. 21.09.2018 на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017, у вказаній справі проведено підготовче засідання. Ухвалою від 21.09.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15:00 год. 06.11.2018. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо), оскільки відповідних заяв, клопотань не надходило Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в подальшому в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, мотивуючи наведеними в позові та поясненнях обставинами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні, в подальшому в судове засідання не з`явився. Відповідно до поданої заяви заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.01.2014 між сторонами ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] укладено договір № DF1433/2013-1 банківського вкладу «Стандартний», відповідно до якого [PERSON] передав, а ПАТ «Банк національний кредит» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 10000000,00 грн. з щомісячним нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі 17 % річних з правом дострокового розірвання договору зі сплатою відсотків у розмірі 2% річних. 05.06.2015 сторонами укладено договір про внесення змін № 1 до депозитного договору, відповідно до якого при достроковому розірванні договору проценти нараховуються та сплачуються у розмірі 12%. Крім того, 05.06.2015 відповідач звернувся до позивача із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору. У зв`язку із достроковим розірванням депозитного договору банк перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 2416049,99 грн. Постановою Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 ПАТ «Банк національний кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 прийнято рішення № 114 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк національний кредит». З 28.08.2015 розпочата процедура ліквідації ПAT «Банк національний кредит». Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами (Закон). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у ст.ст. 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами. Тлумачення ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про те, що Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Відповідно твердження відповідача, що процедуру виведення банку з ринку та запровадження тимчасової адміністрації лише з 08.06.2015, тобто після укладення правочину, про застосування наслідків нікчемності якого просить позивач, судом не може братися до уваги. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до положень ст. 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. При наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 10.04.2019 у справі 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-30 гс18). Відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою було здійснено перевірку договору про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу № DF1433/2013-1 від 10.01.2014, укладеного 05.06.2015 між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON] та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд погоджується із тим, що у зв`язку із незастосуванням при розірванні договору перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою, банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 2416049,99 грн. Відповідно вищевказаний правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування зазначених наслідків, оскільки воно є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог. Правочин щодо незастосування банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та вимагає застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України. Таким чином, оскільки за укладеним між сторонами договором про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу № DF1433/2013-1 від 10.01.2014, укладеного 05.06.2015, зі збільшенням процентної ставки збільшилась сума, яку банк сплатив вкладнику, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачу грошових коштів у розмірі 2416049,99 грн. Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що передбачена договором про внесення змін до договору банківського вкладу зміна процентної ставки не свідчить про відмову банку від власних майнових вимог і що відсутні у зв`язку із цим правові підстави нікчемності оспорюваного правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 09.08.2017 у справі № 6-1121цс17, Верховний Суд у постанові від 19.12.2018 у справі № 369/13640/15-ц, касаційне провадження №61-12122св18. На підставі викладеного,

Outcome: approved