Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] та власником земельної ділянки з кадастровим номером 3220881301:01:004:0078, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1180 га. В подальшому з метою переоформлення вказаного майна на свого сина, позивач дізнався, що на належне йому нерухоме майно на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві від 01.10.2014 року в рамках виконавчого провадження накладено арешт. Після закінчення виконавчого провадження арешт державним виконавцем скасовано не було, що на разі позбавляє власника вільно розпоряджатися належним йому майном. В зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до відповідача за захистом свого порушеного права. Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] , є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 3220881301:01:004:0078, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1180 га, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно /а.с. 10-11/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, від 12.12.2019 за №192737639, вбачається, що на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт, підстава обтяження постанова ВДВС Дарницького РУЮ в м. києві серія та номер постанови 44906357 від 01.10.2014 /а.с. 7/. Згідно відповіді Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.05.2019, вбачається, що виконавчих проваджень відносно [PERSON] на підставі якого було винесено постанову не має /а.с. 9/. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Разом з тим, державний виконавець після закінчення виконавчих проваджень арешт з майна не зняв. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved