Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення допомоги з безробіття в сумі 49 401,73 грн., а також судового збору 1921 грн. Позов мотивує тим, що 20 серпня 2015 року відповідач звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи. Йому надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». Такий статус останньому надано на підставі власноручно підписаної ним заяви, у якій відповідач підвтердив, що не зареєсрований як субєкт підприємницької діяльності. За час перебування на обліку [PERSON] отримав у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю за період з 27.08.2015р. по 19.10.2015р. в сумі 9 676,12 грн. 29.10.2015р. [PERSON] повторно звернувся до позивача у пошуках роботи та статус безробітного відповідачем отримано 29.10.2015р., отримував матеріальне забепзечення на випадок безробіття з 05.11.2015р. по 07.06.2016р. у смі 39 725, 61 грн. Центр зайнятості отримав інформацію про те, що відповідач під час реєстрації та набуття статусу безробітного не повідомив, що він зареєстрований як фізична-особа підприємець і відповідно не міг бути визнаний безробітним та отримувати допомогу по безробіттю, оскільки належав до зайнятого населення. У зв`язку із не повідомленням відповідачем спеціалістів центру про вказані обставини, він безпідставно отримував допомогу по безробіттю, перебував на обліку як безробітний. У зв`язку з цим, Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу претензію про відшкодування коштів, проте така залишилась без задоволення. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як правову підставу задоволення вимог вказує положення ст.ст. 1, 3, 4, 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», п.п. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ч. 1, ст. 1166, ст. 1212 ЦК України. Ухвалою судді від 31 травня 2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 червня 2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач позовні вимоги заперечує, з наступних підстав. Вважає, що оскільки у відповідача були відстуні доходи від підприємницької діяльності протягом спірного періоду, про що свідчить довідка від 12.04.2019р. про відстуність інформації про сплату податків, отеж такий не був позбавлений права звертатися до позивача про надання йому статусу безробітного. Крім того, законодавстом встановлено обов`язок центру зайнятості перевірити відомості надані особою у заяві, чого позивачем не було зроблено. Крім цього позивачем проведено перевірку та виявлено дані, які являються підставою данного позову лише 14 березня 2019 року, тобто вже після зняття останнього з обліку та поза межами строку позовної давності. В зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову. 15 липня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, посилається на те, що дата реєстрації ФОП [PERSON] - 30.12.2002р., дата запису в Єдиному державному реєстрі пр овключення до Єдиного державного ресєтру відомостей про фізичну особу-підприємця, враховуючи, що державна реєстрація фізичної особи-підприємця була проведена до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб піддприємців» проведена -13.01.2017р., а дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємцем - 30.01.2017р. Отже, враховуючи наведне, позивач не мав можливості перевірити недостовірність даних вказаних відповідачем у період з 27.08.2015р. по 19.10.2015р. та з 05.11.2015р. по 07.06.2016р. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в ньому та у відповіді на відзив. Вважає, що строк позовної давності на момент зверненя із позовом не сплив, оскільки вказане порушення було виявлено лише в березні 2019 р. Крім цього оскільки дані в реєстр відповідачем було внесено лише 13.01.2017 р., позивач раніше цієї дати, не мав можливості встановити факт навності у відповідача статусу підприємця. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову. Просять суд звернути увагу на те, що обов`язок по перевірці факту достовірності даних зазначених [PERSON] в заявавах, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової служби України №60/62 від 13.02.2009р., покладається на позивача. Крім того, відповідач не займався підприємницькою діяльністю та не одержував жодних доходів. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 20.08.2015 р. [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю, в якій вказав, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є субєктом підприємницької діяльності (а.с.5). Наказом Львівського міського центру зайнятості від 26.08.2015 №НТ150826 відповідачу надано статус безробітного та згідно Наказу Львівського міського центру зайнятості від 27.08.2015 №НТ150827 призначено допомогу по безробіттю з 27.08.2015 відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом Львівського міського центру зайнятості від 28.10.2015 №НТ151028 припинено з 20.10.2015 виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з працевлашутванням відповідача, відповідно до пп.1 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідач 29.10.2015р. повторно звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про поновлення статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. В якій також вказав, що не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. (а.с.6). Наказом Львівського міського центру зайнятості від 04.11.2015 №НТ151104 відповідачу надано статус безробітного та згідно Наказу Львівського міського центру зайнятості від 05.11.2015 №НТ151105 призначено допомогу по безробіттю з 05.11.2015 відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та яку припинено на підставі подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного з 08.06.2016. Згідно п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової служби України №60/62 від 13.02.2009р. (далі - Порядок), центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості) у разі, коли: під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації (п. 3 Порядку). За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, про що засвідчує власним підписом. У разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центру зайнятості. (п. 5 Порядку). Позивачем було встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець з 30.12.2002 згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємець та громадських формувань та припинив підприємницьку діяльність 30.01.2017. Згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 23 від 14.03.2019 р., гр. [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець 30.12.2002 та припинив підприємницьку діяльність 30.01.2017. В акті зроблено висновок: виявлено порушення, незаконно отримана [PERSON] сума допомоги з безробіття з 27.08.2015р. до 19.10.15р. та 05.11.2015р. по 07.06.2016р. підлягає поверненню (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передабчено, що фізична-особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Також п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону (зокрема, зайнятість особи). Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»). Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємець та громадських формувань, про фізичну особу [PERSON] - зареєстрований як фізична особа підприємець з 30.12.2002, дата запису 13.01.2017; припинив підприємницьку діяльність 30.01.2017 (а.с.19-20). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] був зереєстрований як фізична особа підприємець у період з 27.08.2015р. та 19.10.2015р. та з 05.11.2015р. по 07.06.2016р., і не повідомив про це позивача. Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено копію довідки з Личаківського управління ГУ ДФС України у Львівській області в якій зазначено, що за період з 01.01.2016 по 01.01.2017 перебував на загальній системі оподаткування. Дані про сплату податків до бюджету за вказаний період відстуні (а.с.35). Заперечуючи проти позову, відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно був зареєстрований як фізична особа підприємець, однак жодних доходів не одержував. Разом з тим, підставою припинення статусу безробітного, виплати допомоги по безробіттю та повернення допомоги по безробіттю є факт реєстрації як фізичної особи підприємця. Факт отримання чи неотримання відповідачем коштів, в якості винагороди не змінює його обов`язку повідомити центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення. Згідно розрахунку позовних вимог наданих позивачем, сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття безробітному [PERSON] , за період з 27.08.2015 р. по 19.10.2015 р. становить 9 676, 12 грн, та з 05.11.2015р. по 07.06.2016р. становить 39 725, 61 грн, становить 39 725,61 грн, що у сумі складає 49 401,73 грн (а.с.4). Наказом Львівського міського центру зайнятості від 08.06.2016 № НТ160608 (а.с.9) було прийнято рішення про повернення [PERSON] незаконно отриманих коштів та скеровано повідомлення від 15.03.2019р. (а.с.21) відповідно до якого запропоновано відповідачу протягом 15 календарних днів з дня одержання претензії повернути добровільно кошти в сумі 49 401,73 грн. Проте, кошти відповідачем не були сплачені. Жодних заперечень щодо порядку розрахунку та визначеної суму відповідач та його представник у поданих до суду документах чи наданих в засіданні поясненнях не висловлювали. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Наведений правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 30 серпня 2018 року у справі №334/2517/16-ц. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України, прийнятої у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд враховує, що представником відповідача під час розгляду справи не заперечувалося отримання відповідачем допомоги по безробіттю в зазначеній сумі. Аргументи представника відповідача про те, що минула позовна давність, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з даних витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємець та громадських формувань, про фізичну особу [PERSON] - набув статус фізичної особи підприємець з 30.12.2002, однак дата реєстрації запису відбулась 13.01.2017, і саме з цього моменту у позивача виникла можливість дізнатись про порушення його прав. Оскільки позивач звернувся з позовом 23.05.2019, строк позовної давності не порушено. Отже, реєстрація відповідача, як фізичної особи підприємця, є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення центру зайнятості про наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення із відповідача на користь позивача суми виплаченої допомоги з безробіття та вартості професійного навчання в розмірі 49 401,73 грн. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення (а.с. 3), позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921, 00 грн. Тому з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнутина користь позивача документально підтверджені судові витрати - судовий збір в розмірі 1 921, 00 грн.

Outcome: approved