Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, позовні вимоги мотивував тим, що він є власником квартири №14, яка знаходиться по вул. Слави Стецько 7а в м. Івано-Франківську. За даною адресою зареєстрований позивач та члени його родини мати [PERSON], брат [PERSON], а також колишня власниця квартири [PERSON] Дана квартира була придбана матірю позивача у [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири та відповідно до якого останні зобовязались звільнити відчужувану квартиру до 21.05.2003 року. 11.11.2004 року [PERSON] згідно договору дарування передала дану квартиру позивачу. [PERSON]Тудора згодом перейменована на вул. [PERSON]. Відповідачка відповідно до умов договору зобов`язалася звільнити квартиру та виписатись з квартири до 21.03.2003 року, однак цього обов`язку по даний час не виконала, оскільки не знялася з реєстрації із проданої нею квартири. Позивач вказує, що [PERSON] своєю бездіяльністю не виконала умови договору купівлі-продажу, що в свою чергу створює йому перешкоди у здійсненні його законного права володіти та розпоряджатись належною йому квартирою. За вказаних обставин, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні 19.02.2016 року позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі. 12.04.2016 року подав до суду заяву, якою просив розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи(а.с. 36). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повторно, про при чини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 37, 38). З урахуванням думки позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування та розпорядження майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2003 року за реєстровим номером 2606, [PERSON], [PERSON](продавці) продали, а [PERSON] (покупець) купила квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 10 596 грн(п.4). Згідно п.10 договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2003 року продавці зобов`язалися звільнити продану квартиру в термін до 21.05.2003 року (а.с.8). Як вбачається з копії будинкової книги на вищезгадану квартиру в ній на даний час зареєстрована [PERSON](а.с.9-11). Відповідно до договору дарування від 11.11.2004 року [PERSON] та [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] уклали договір про прийняття [PERSON] в дар квартири, що знаходиться [ADDRESS](а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка на даний час належить [PERSON], створює перешкоди у здійсненні ним права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №14 в будинку №7а по вул. С.Тудора в м.Івано-Франківську. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позов слід задоволити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 391, ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, ЦПК України,

Outcome: approved