Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 18 червня 2013 року по 03 серпня 2016 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] в них народилася дитина, син - [PERSON] . Після припинення між сторонами фактичних шлюбних стосунків дитина залишилась проживати з позивачем. На даний час відповідач належним чином не допомогає у вихованні та натуральному забезпеченні їхнього спільної дитини. Впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі в неї не має. Позивач вважає, що відповідач, як батько дитини, частково ухиляється від своїх прямих обов`язків щодо матеріального забезпечення їхнього сина, а тому позивач змушена звертатися до суду з даним позовом. Позивач на даний час не працює та не має реальної можливості в повній мірі матеріально забезпечувати та утримувати спільну дитину. Крім того, дитина потребує постійних додаткових витрат, оскільки він має проблеми зі здоров`ям, а тому потребує постійного обстеження та реабілітації. В своїй позовній заяві посилається позивач на те, що відповідач на даний час працює, отримує постійний дохід, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання їхньої спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30.09.2019 року провадження в справі було відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. 16 жовтня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів, в якому відповідач частково визнає позов [PERSON] , а саме: у розмірі 1/7 частки від його заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування свого відзиву відповідач посилається на те, що твердження позивача про те, що він ухиляється від матеріального утримання спільної дитини не відповідає дійсності, оскільки щонайменше три рази в тиждень він забирає сина зі школи, на деяких вихідних та святкових днях відповідач проводить з дитиною вільний час, особисто сплачував батьківську плату за сина за відвідування садочка, купляє йому необхідні речі (одяг, взуття, книги, канцелярські товари до школи, іграшки тощо) та продукти харчування (банани, йогурти, цукерки тощо). Також відповідач вважає за доцільне визначити розмір аліментів не в твердій грошовій сумі, як просить позивач, а у частці від його заробітку, оскільки він працевлаштований та має стабільний заробіток. Крім цього, позивач просить суд врахувати, що на його утриманні, окрім сина - [PERSON] , перебуває дружина - [PERSON] , яка на даний час не працює (а.с.16-17). До підготовчого судового засідання представником позивача - адвокатом Красюк Н.І. було подано відповідь на відзив, в якому представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.42-44). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Красюк Н.І. на задоволенні позовних вимог наполягала. При винесенні рішення Красюк Н.І. просила суд врахувати всі обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме: у розмірі 1/7 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, при цьому надавши пояснення аналогічні, зазначених у своєму відзиві. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] являються батьками дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1-2 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Іванківського районного суду від 03 серпня 2016 року. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається з наданих позивачем копії паспорту № [NUMBER], [PERSON] на підставі рішення суду змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до довідки, виданої Іванківською амбулаторією загальної практики сімейної медицини від 05.04.2019 року, [PERSON] потребує постійного обстеження та реабілітації (а.с.6). Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Довідкою № 3226 від 26.09.2019 року, виданої Іванківською селищною радою Іванківського району Київської області підтверджується те, що дитина [PERSON] , [INFO] , знаходяться на повному утриманні матері, [PERSON] , 1993 р.н. (а.с.6). З довідки № 14 від 04.10.2019 року, виданої Дочірній підприємством «Гуртово-роздрібне підприємство», слідує, що [PERSON] дійсно працює у Дочірньому підприємстві «Гуртово-роздрібне підприємство» на посаді оператора комп`ютерного набору і його дохід за період квітень-вересень 2019 року становить 37386,66 грн. (тридцять сім тисяч триста вісімдесят шість гривень шістдесят шість копійок) (а.с.20). Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Матеріалами справи та показами позивача в судовому засіданні підтверджено те, що позивач бере участь в додаткових витратах на дитину. Статтею 7 СК України встановлено, що «дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість, яких надана Верховною Радою України», але дитина сторін по вині відповідача не має можливості реалізувати в повній мірі своє право. При цьому не встановлено, хто в більшому розмірі повинен утримувати дитину той з батьків, з яким проживає дитина або той, який має більший розмір доходів; законодавцем встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину без врахування даних обставин. Дані обставини враховуються, згідно статті 182 СК України, тільки судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Крім того, частиною 2 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. Суд також роз`яснює сторонам, що згідно чинного законодавства розмір аліментів, визначений за рішенням суду у твердій грошовій сумі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 26 вересня 2019 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини з 26 вересня 2019 року. Отже, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов`язок зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved