Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 2019117756 від 05.06.2018 року у розмірі 21183,22грн., а також судові витрати по справі. Обґрунтовує позов тим, що 05.06.2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «ОТП БАНК» укладено Кредитний договір № 2019117756. У відповідності до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 19601 грн. 80 коп. на споживчі цілі та придбання послуг строком 05.06.2020року, а Позичальник зобов`язалася повернути Банку суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені Кредитним договором. Банк виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором і надав Позичальнику кредитні кошти згідно кредитної заявки. Позичальник порушила строки оплати передбачених Кредитним договором платежів, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. 11 березня 2021 року позивачем на адресу відповідача направлено Вимогу вих. № 22-2/L-ДВ/НК 11/03/2021/5 про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № 2019117756 від 05.06.2018 року, однак вона у встановлений строк не виконана. Станом на 18 травня 2021 року заборгованість за Кредитним договором №2019117756 від 05.06.2018 року складає 21183 грн. 22 грн., з яких: - 18676 грн. 06коп. - сума заборгованості за кредитом; -4грн. 96 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 2352грн. 20 коп. заборгованість за комісіями РО та 150 грн. плата за пропуск платежів. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутністю не подала. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 05.06.2018 року укладений кредитний договір №2019117756 за яким банк надав відповідачу кредит у сумі в розмірі 19601 грн. 80 коп. на споживчі цілі та придбання послуг строком повернення коштів до 05.06.2020року з відсотковою ставкою 0,01% річних. До суми кредиту включено 19601грн. 80коп. на придбання товару та 300,00 гривень на сплату додаткових послуг банку (смс+довідка). Відповідно до п.1.2 договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредиту буде використовуватись фіксована процентна ставка у вказаному розмірі. Частково - у сумі 5 000,00 гривень, передбачено самостійну участь позичальника у придбанні товару. Згідно з п.1.3 договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. При цьому, за змістом п.1.4 договору датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням позичальника коштів на поточний рахунок продавця на придбання товару. Відповідно до п.1.5 договору, підписанням кредитного договору позичальник гарантує та підтверджує, що: 1) Банк надав Позичальнику в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) Позичальника перед укладанням кредитного договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту; 3) Позичальник отримав кредит на сприятливих для нього умовах; Банк надав Позичальнику підписаний зі сторони Банку примірник кредитного договору зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до кредитного договору (зокрема, але не виключно, графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту; 4) з правилами кредитування, зокрема, з положенням щодо відповідальності позичальника та тарифами банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору та які розміщені на офіційному сайті, ознайомлений і згоден, а також зобов`язується належно та неухильно виконувати. Послуги банку, пов`язані із видачею кредиту, отримав у повному обсязі. Зауваження щодо якості послуг та, у тому числі послуг, надання банком та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту відсутні. Згідно з п.6 договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та всіх додатків до нього і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору/ заяві-анкеті в повному обсязі. Згідно з п.7 договору кредитний договір /заява-анкета укладається відповідно до ст.6, 207, 627, 634 ЦК України. Підписанням кредитного договору / заяви-анкети клієнт приєднується до договору про порядок підписання правочинів, розміщений на офіційному сайті, зміст якого йому повністю зрозумілий та з яким він повністю погоджується. Копія договору із двома додатками до нього - графіку платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, орієнтовний графік платежів та анкета-заява на отримання кредиту від 05.06.2021, із якою звернулася до Банку [PERSON] , наявні у матеріалах справи та були досліджені судом. До позовної заяви додано також підписаний сторонами кредитного договору паспорт кредиту, який підтверджує надання споживачу інформації до укладення відповідного договору про споживчий кредит. Згідно з паспортом кредиту комісійна винагорода за видачу кредиту становить 0,00 гривень, за управління кредитом - 0% від суми кредиту, послуга смс+довідка у сумі 300,00 гривень є додатковою послугою, також передбаченою умовами кредитування. Після вичерпання пільгового періоду реальна процентна ставка визначена у розмірі 60% Також, згідно з паспортом передбачено ставки для нарахування пені та штрафу, про стягнення яких позовні вимоги не заявлено. При цьому, інших платежів за користування кредитом або порушення умов договору не наведено, зокрема, комісії за РО, про стягнення якої заявлено позовні вимоги. Позивачем в повній мірі доведено й виконання зобов`язань з боку банку у спосіб надання розрахункових документів, що підтверджують придбання товарів у ТОВ «САВ-ДІСТРІБЮШН» 05.06.2018 на загальну суму 24301,80 гривень. Підтвердження надіслання на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань суду не надано. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором № 2019117756 від 05.06.2018 року станом на 18.05.2021року загальний залишок заборгованості за тілом кредиту становить 18676грн. 06 коп. , відсоткам - 4,96грн., комісії за РО 2352грн. 20 коп. та плати за пропуск платежів 150грн. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ «ОТБ Банк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цю умову в повній мірі дотримано позивачем, тому до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуються положення ст.634 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У цій справі, позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту (тіла), процентів (на підставі договору), комісії за РО та плати за пропуск платежів, проте, розрахунок саме комісії за РО та плати за пропуск платежів належним чином не вмотивований із посиланням на узгоджені між сторонами умови кредитування, а саме, зміст кредитного договору та паспорт кредиту, які надані суду та засвідчені підписами сторін. Відповідно, правова природа цієї комісії, підстави стягнення та порядок нарахування суду не доведені шляхом надання належних, допустимих та достатніх доказів. Крім того згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Ураховуючи, що позивачем не доведено правомірність нарахування вищевказаної суми комісії та плати, суд прийшов до висновку про те, що у стягнені з [PERSON] заборгованості у цій частині відмовити . Під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ «ОТБ Банк» виконало свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. З урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 18.05.2021 року відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання в строки, передбачені кредитним договором належним чином не виконала, сума тіла кредиту та процентів, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial