Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 28 липня 2012 року уклав з відповідачем по справі договір позики. Згідно даного договору він передав відповідачу кошти у розмірі 100000 гривень, а вона взяла на себе зобовязання, повернути позику, але взяті на себе зобовязання не виконала до теперішнього часу. На неодноразові звернення про повернення коштів, відповідач ніяк не реагує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі борг з урахуванням індексу інфляції за 25 місяців прострочення повернення грошових коштів у розмірі 174500 гривень, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 6279 гривень 45 копійок, заборгованість по відсоткам у розмірі 41863 гривні 01 копійки, а всього борг у розмірі 222642 гривні 46 копійок. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі судові витрати у розмірі 2226 гривень 42 копійки, понесені ним при подачі позовної заяви до суду. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідка про доставку sms-повідомлення про отримання судової повістки про його виклик до суду та зворотне поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності та за відсутності його довірителя, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Також в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі в разі неявки відповідача, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 28 липня 2012 року [PERSON] передав [PERSON]. грошові кошти в розмірі 100000 гривень, а [PERSON] зобов'язалася повернути позивачу таку ж суму грошових коштів в повній сумі зі сплатою належних з неї відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 20% річних, в строк до 28 липня 2013 року. Договір позики був укладений в письмовій формі, що підтверджується договором позики від 28.07.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON]. На час розгляду справи гроші позичальником позикодавцю повернуті не були. Уклавши договір позики, сторони взяли на себе певні зобовязання. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, відповідач зобов'язана виконувати договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні договору позики, беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що повязані за таким договором. Отже, відповідач зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та законодавства. Оскільки відповідач гроші позикодавцю у визначений строк, а саме до 28 липня 2013 року не повернула, взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 174500 гривень; відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 41863 гривні 46 копійок та три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 6279 гривень 45 копійок. У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України як факт спричинення їм шкоди так і її розмір. Інші доводи не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, відповідно до вимог наведеного чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини сторін, приймаючи до уваги, що позивач навів докази в підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача по справі судовий збір у розмірі 2226 гривень 43 копійки, який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved