Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 900 174,49 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 759 323,38 грн.; сума заборгованості за відсотками - 104 851,11 грн.; комісія за ведення кредиту - 36 000 грн., за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк». Позовні вимоги мотивує тим, що 27.01.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №К-5670060, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 800 000 грн. з розрахунку 23,99 % річних. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно за договором іпотеки № б/н від 27.01.2014 року, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту не виконуються належним чином, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед банком, на підставі чого ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 27.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №К-5670060, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 800 000 грн., з розрахунку 23,99 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 26.01.2021 року включно (а.с.6-12). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно за договором іпотеки № б/н від 27.01.2014 року, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору дарування квартири від 02.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л. В., за реєстровим № 2228. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 1484498, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5565449 від 02.07.2013 року. Реєстраційний номер об'єкта нерухомості №94435280000 (а.с. 17-22). Відповідачем умови кредитного договору не виконувались у порядку та в строки, що ним передбачені, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року у останнього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 900 174,49 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 759 323,38 грн.; сума заборгованості за відсотками - 104 851,11 грн.; комісія за ведення кредиту - 36 000 грн. (а.с. 23). На даний час відповідач заборгованість за договором не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Оскільки вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, кредитні зобов'язання відповідачем постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається, то є підстави для стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку. За ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до умов ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні встановлено, що п. 7.2. договору іпотеки від 27.01.2014 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач обрав спосіб захисту свої прав на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК Україниякщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial