Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з його навчанням в Одеському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 55395.66 грн. Заявлені вимоги мотивував тим, що 22.09.2008 року між сторонами було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Після закінчення навчання, отримання диплома фахівця, відповідач був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області згідно наказу університету від 23.06.2012 № 64 о/с. Згідно наказу ГУМВС України в Одеській області № 696 о/с від 30.09.2014 відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду 20.03.2017 р. письмове заперечення проти позову (а.с.50-51) з наступних підстав: в період з 18.08.2008 року по 18.09.2008 рік угода про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ не укладалась, а надана згода підписана лише його матір'ю (підпис батька не справжній) та без відповідної дати, тому вважає, що на початку договірних відносин ОДУВС порушив наказ МВС № 150 від 14.05.2007 року. Університетом було надано до суду довідки про розрахунок витрат на грошове, продовольче та речове забезпечення, однак [PERSON] не відомо з яких причин в одних і тих довідках різні суми витрат. Наказами МВС 426 від 29.03.2002, 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року не встановлено вартості продуктів або тарифів, які діяли на час навчання відповідача в ВНЗ. [PERSON] зазначив, що основною причиною розірвання угоди між ним, ОДУВС та Головним управлінням МВС є хвороба матері. При звільненні з МВС у своєму поясненні відповідач вказав про те, що мати хворіє та потребує догляду. Так в травні місяці 2012 року вона отримала інвалідність 2 групи строком на рік. У 2013 році їй було встановлено 3 групу інвалідності безстроково. Однак 14 травня 2014 року матері після загострення хвороби було проведено другу операцію, яка стала підставою для встановлення їй другої групи інвалідності. Тому на протязі майже року мати відповідача через обтяження після операції не могла звернутись до МСЕК для встановлення інвалідності з 3 на 2 групу. Відповідно до п.9.2 постанови КМУ № 992 від 22.08.1996 року підставою розірвання випускником угоди є встановлення інвалідності 1 або 2 групи у дружини (чоловіка) випускника, одного з батьків (або осіб, які їх замінюють). Про ці обставини [PERSON] повідомив керівництво ГУМВС, які в свою чергу ОДУВС, тобто фактично відповідач скористався своїм правом на розірвання договору. Тому просить суд врахувати дану обставину як таку, що відповідає п. 9.2 постанови КМУ № 992. При цьому для звільнення у відповідача існував ряд інших поважних причин, так на той момент його дружина була вагітною на останньому місяці, а порозуміння з боку керівництва з приводу цього не було. На заперечення [PERSON] представником позивача [PERSON] 31.03.2017 р. на адресу суду було надано пояснення до заперечення (а.с.69-71), з наступними поясненнями: в частині зауваження відповідача про відсутність вартості продуктів та тарифів на комунальні послуги в період навчання останнього з 01.09.2008 до 23.06.2012 в Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах слід зауважити, що Постановою КМУ від 29.03.2002 №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та oci6 рядового, начальницького складу органів i підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації», а саме, пунктом 2, зобов'язано профільним міністерствам (в даному випадку - МВС України) визначати вартість норм харчування за результатами проведених згідно із законодавством закупівель у межах бюджетних асигнувань. На виконання зазначеної норми, МВС України, за узгодженням з Міністерством економіки України, 08.05.2008 було затверджено Добову вартість норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, oci6 рядового i начальницького складу органів i підрозділів цивільного захисту та норм годування штатних тварин військових частин, закладів, установ i організацій Збройних Сил з 1 травня 2008 року. Так, згідно норми № 1 - загальновійськової, добова вартість харчування на одного курсанта, становила 17,62 грн. Згідно додаткових продуктів до Норми № 1 - загальновійськової, передбаченої для курсантів вищих навчальних закладів, в тому числі i МВС України, які не мають офіцерських звань, добова вартість харчування (в додаток до загальної норми), становила 0,52 грн. Разом добова норма харчування становила 18,14 грн., яка була незмінною протягом 2008 - 2015 рр. Розрахунок комунальних послуг, спожитих курсантами вищих навчальних закладів МВС України, здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: - тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; - води та водовідведення - 0,2074 куб.м.; - електроенергії - 2,56 кВт/г. 29.05.2017 р. на адресу суду [PERSON] були надані додаткові пояснення (а.с.115), в яких він вказав, що звільнився з Кодимського районного суду, після чого пройшов конкурс з метою відновитися в органах МВС та допрацювати призначений йому строк. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що у 2008 році відповідач був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 10.08.2009 № 139 о/с. Згідно заяви на ім'я ректора ОДУВС Долженкова О.Ф. видно, що мати відповідача [PERSON], батько відповідача [PERSON] були згодні, щоб їх син [PERSON] уклав договір про підготовку фахівця у Одеському державному університеті внутрішніх справ та були ознайомлені з зобов'язаннями [PERSON] відповідно до договору, про що свідчать їх підписи. (а.с.15) 22.09.2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. (а.с.13-14). Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору Університет був зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця, тобто відповідача, згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створити умови для навчання особи та розробити програми для успішного проходження нею практики і стажування в підрозділах замовника, забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, та ін. Згідно з пп. 2.3.5 даного Договору [PERSON] був зобов'язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років. Пунктом 2.3.6 договору [PERSON] погодився з тим, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, він буде зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Судом встановлено, що [PERSON] самостійно уклав вказаний вище Договір, що підтверджується його підписом (а.с.14 зворотній бік). Відповідач закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області згідно наказу університету від 23.06.2012 № 64 о/с. Згідно наказу ГУМВС України в Одеській області № 696 о/с від 30.09.2014 [PERSON] звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» за власним бажанням. (а.с.16) Згідно розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОДУВС [PERSON] за період з 01.09.2008 по 23.06.2012 рр. було витрачено 55 395 грн. 66 коп. з яких: грошове забезпечення - 14869.45 грн., нарахування на заробітну плату - 3844.09 грн., речове забезпечення - 1767.75 грн., харчування - 22062.62 грн., комунальні послуги - 12851.75 грн. (а.с.17) Статтею 18 Закону України «Про міліцію» встановлено, що особи, які звільнилися із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Пунктом 2.3.6 вказаного вище Договору, який був укладений між позивачем і відповідачем, передбачено, що у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. У відповідності до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином ОДУВС є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ, що підтверджується статутом. Суд вважає, що у зв'язку з недотриманням відповідачем договірних зобов'язань, останній зобов'язаний здійснити відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ в розмірі 55 395 грн. 66 коп. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, між сторонами мали місце зобов'язання на підставі договору про підготовку фахівця в Університеті, що в силу визначеного статтею 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносії. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 даного Порядку, відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ має місце у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано договірних зобов'язань з Одеським державним університетом внутрішніх справ та Головним Управлінням МВС України в Одеській області, відповідач має відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням його у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Пунктами 2.3.6 та 3.1 договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно п.6 Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до розрахунку про суму нарахованого грошового забезпечення за період навчання відповідача в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період з 01.09.2008 по 23.06.2012 рр., фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі становлять 55 395 грн. 66 коп. Твердження [PERSON], що відповідно до п.9.2 постанови КМУ № 992 від 22.08.1996 року підставою розірвання випускником угоди є встановлення інвалідності 1 або 2 групи у дружини (чоловіка) випускника, одного з батьків (або осіб, які їх замінюють) не знаходять свого підтвердження. Крім того, ніяких доказів, що [PERSON] намагався розірвати договір від 22.09.2008 р. в установленому законом порядку суду не надано. Оскільки відповідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 935243 (а.с.58) мати відповідача - [PERSON] 14.05.2012 р. отримала другу групу інвалідності терміном до 1 червня 2013 р. З виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААВ № 565415 (а.с.63) видно, що [PERSON] 20.05.2013 р. отримала третю групу інвалідності безстроково. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААВ № 753811 (а.с.62) [PERSON] 01.04.2015 отримала другу групу інвалідності безстроково. Відповідач був звільнений за власним бажанням згідно наказу ГУМВС України в Одеській області № 696 о/с від 30.09.2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на дату звільнення, а саме 30.09.2014 р. мати позивача мала 3 групу інвалідності, що не було підставою розірвання угоди відповідно до п.9.2 постанови КМУ № 992 від 22.08.1996. Таким чином, враховуючи наявність у відповідача перед позивачем заборгованості, що підтверджується матеріалами справи, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б вказували на неправомірність звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача даних коштів, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 1378 грн.

Outcome: approved