Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про виселення, в якому просить суд виселити відповідача з незаконно зайнятої кімнати № [ADDRESS] , без надання іншого житла. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Жилсервіс-5»ДМР є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS] . Під час перевірки житлового фонду по розпорядженню голови Дніпровської міської ради був встановлений факт незаконного вселення громадянки [PERSON] в кімнату № [ADDRESS] Також встановлено, що ордер, який є єдиною підставою для вселення у житлове приміщення, їй не видавався. Відповідач була зареєстрована у спірній кімнаті згідно сумнівного розпорядження № 121-Р від 09.09.2013 року, підписаного директором «Жилсервіс-5» Скоріком Д. В. У зв`язку з тим, що діями відповідача порушене цивільне право територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради вільно розпоряджатися жилим фондом, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ Зосименко С.Г. від 10 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді Зосименко С.Г. від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді від 21 січня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторони скористалися своїм правом на подання заяв по суті. Так, у наданому відзиві на позов [PERSON] посилається на те, що у вищевказане житлове приміщення відповідач була зареєстрована та вселена на підставі ордеру від 14.02.2011 року № 63, виданого Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім». На ім`я відповідача відкрито особистий рахунок, згідно якого нею здійснюється оплата комунальних послуг. Також вважає посилання позивача про те, що тільки у березні 2018 року йому стало відомо про порушення права, таким, що не відповідає дійсності. Так, на підставі вищевказаного ордера укладався договір найму, факт укладання якого підтверджується довідкою про особовий рахунок, за яким остання сумлінно сплачує всі належні платежі. Отже, приймаючи від відповідача кошти за житлово-комунальні послуги КП «Жилсервіс-5» ДМР фактично визнає законність права проживання в кімнаті гуртожитку. Крім того, на думку відповідача, позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати строк позовної давності, який сплинув 01.07.2016 року. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що 22 лютого 2010 року Рішенням Дніпропетровської міської ради № 937 «Про передачу у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду та гуртожитків ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат» від 29.01.2010 року вх. № 11/246, враховуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року по справі Б26/2/57-00, яким ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», на балансі якого перебував житловий фонд та гуртожитки, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру підприємства. Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.03.2013 року № 110 внесено зміни до Рішення № 937, якими гуртожитки ДП «Дніпропетровський домобудівельний комбінат» передано у комунальну власність та визначено балансоутримувачем КП «Жилсервіс-5» ДМР. Зазначає, що Державне підприємство «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», дочірнім підприємством якого був Дніпропетровський домобудівний комбінат РСЄУ «Наш дім», рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру підприємства, тому видача ордерів чи будь-яких інших документів після 17.12.2009 року керівництвом Дніпропетровського домобудівного комбінату РСЄУ «Наш дім» є протиправною. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи - Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської Ради № 937 від 22.02.2010 року про передачу у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду та гуртожитків ДП «Дніпропетровський домобудівельний комітет» передано у комунальну власність територіальної громади міста будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 94). Відповідно до Акту прийняття-передачі основних засобів від 01.07.2013 року прийнято на баланс КП « Жилсервіс-5» будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно з довідкою КП «Жилсервіс-5» ДМР [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] ) з 10.09.2013 року (а.с. 9). Актом комісії КП «Жилсервіс-5» ДМР від 05 березня 2018 року встановлено, що [PERSON] проживає в кімнаті [ADDRESS] без правовстановлюючих документів (а.с.10). Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у наданому відзиві, та представник відповідача у судовому засіданні вказують на те, що у вищевказане житлове приміщення [PERSON] була вселена та зареєстрована на підставі ордера на зайняття житлової площі в гуртожитку від 14 лютого 2011 року за № 63, виданого Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім», копію корінця якого надано суду. В свою чергу, наполягаючи на позові представник позивача пояснив, що Державне підприємство «Дніпропетровський домобудівельний комбінат», дочірнім підприємством якого був Дніпропетровський домобудівний комбінат РСЄУ «Наш дім», постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру підприємства, тому видача ордерів чи будь-яких інших документів після 17.12.2009 року керівництвом Дніпропетровського домобудівного комбінату РСЄУ «Наш дім» є незаконною. Крім того, встановлено, що відповідно до списку мешканців гуртожитку по [ADDRESS] ), затвердженого уповноваженими особами КП ЖЕП № 49 (а.с.60-66) ордер [PERSON] на зайняття кімнати [ADDRESS] не видавався. Також, представником позивача суду надано Договір відповідального зберігання (з правом користування) від 06.09.2013 року, укладений між Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» в особі директора Скоріка Д.В., з одного боку, і громадянином України [PERSON] , з іншого боку, згідно якого вбачається, що житлові кімнати № [NUMBER] , 142 на 1-му поверсі у гуртожитку по [ADDRESS] ) було передано на відповідальне зберігання [PERSON] . Строк зберігання 6 місяців (а.с.92). Факт передачі майна було оформлено Актом прийому-передачі від 06.09.2013 року, підписаного директором КП «Жилсервіс-5» Скоріком Д.В., та [PERSON] (а.с. 93). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.п. 6,7 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів Української РСР від 03.06.1986р. на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження), включених до ордера. Ордер зберігається у особи, яка вселяється на жилу площу в гуртожитку, протягом усього строку її проживання у гуртожитку. Користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Згідно із п. 14 розділу ІІІ цього Примірного положення, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984р. N 470, які діють і нині (зі змінами) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Тобто, за змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Отже, виходячи зі змісту зазначених норм самоправно зайнятим вважається приміщення, до якого особа вселились без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та ордера на житлове приміщення. В свою чергу, на підтвердження правомірності користування спірною кімнатою, відповідачем не представлено суду відповідного рішення, договору найму жилого приміщення про надання їй кімнати № [ADDRESS] у користування. Як доведеність факту тривалого проживання у вказаній кімнаті, так і термін користування самовільно (самоправно) зайнятим житловим приміщенням не надають будь-яких прав на них, а тому посилання відповідача на її вселення у 2011 році на підставі ордера, виданого ліквідованим підприємством, так і тривале проживання, як на докази набуття права користування спірною кімнатою, є безпідставними, оскільки і вселення і подальше проживання не є законним, тобто здійснено на підставі недійсного правочину, вчиненого юридичною особою, яка не мала на це необхідного обсягу цивільної дієздатності. Також відповідачем [PERSON] взагалі не спростовано та не роз`яснено суду той факт, яким чином спірна кімната згідно Договору відповідального зберігання (з правом користування) від 06.09.2013 року була передана на відповідальне зберігання [PERSON] , тоді як остання стверджує, що займає житлове приміщення на підставі ордера від 14.02.2011 року. Стаття 116 ЖК України є спеціальною по відношенню до норм ЦК України і тому підлягає застосуванню до правовідносин в аспекті дослідження судом питання правомірності вселення відповідача у спірні приміщення, яке є вирішальним для з`ясування його права на проживання у них або обов`язку виселитися. У відповідності з положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідач самоправно зайняла жиле приміщення, ніколи не набувала право користування ним у встановленому законом порядку, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення за ч. 3 ст. 116 ЖК України у будь-який момент, до втрати будівлею статусу гуртожитку (як тимчасового помешкання для відповідної категорії осіб). Крім того, за правовою позицією Верховного Суду України від 22.06.2017 року у справі за №6-2010цс16, згідно ч.3 ст. 116ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved