Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.11.2018 він придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири відповідач обіцяв знятись з реєстрації у вказаній квартирі, але до теперішнього часу залишається зареєстрованим у квартирі. Відповідач не проживає у вказаній вище квартирі з 2014 року. Просить відповідача визнати таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явилась, згідно заяви підтримав позовні вимоги, просить розглядати справу у її відсутність, без звукозапису судового процесу, не заперечує проти заочного розгляду справи, що суд вважає за можливе. Відповідач в судове засідання не з`явився. Згідно заяви позов визнає, просить справу розглядати без його участі, без звукозапису судового процесу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї Постанови №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року роз'яснив судам, що ухвалюючи в попередньому судовому засіданні рішення у зв'язку з визнанням відповідачем позову, суди повинні враховувати положення статей 174, 175 ЦПК України та до ухвалення відповідного судового рішення роз'яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Представник третьої особи - Дергачівської міської ради Харківській області у судове засідання не з'явився, згідно заяви просить справу розглядати без їх представника, що суд вважає за можливе. Суд вважає встановленими наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Як встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В. При підписанні договору купівлі- продажу квартири продавець зобов'язався знятись з реєстраційного обліку в зазначеній вище квартирі в строк до 29.01.2019 року. Встановлено, що до теперішнього часу у спірній квартирі зареєстрований відповідач, але не проживає, особистих речей відповідача в зазначеній квартирі не має, кореспонденція та листи на ім'я відповідача на вказану адресу не надходять. Позивач позбавлена можливості реалізувати свої права власника майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз'яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved