Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь грошові кошти у сумі 1482 долари США, що за курсом НБУ станом на 19 вересня 2019 року еквівалентно 36560 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 серпня 2019 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 1000 доларів США для особистих потреб, на що позивач погодився за умови повернення йому зазначеної суми в строк до 15 серпня 2019 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч, в присутності одного свідка, написав позивачу розписку та отримав гроші. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані у борговій розписці строки не виконав. Позивач зазначає, що з метою врегулювання спору у досудовому порядку ним проводились телефонні переговори з відповідачем, внаслідок чого 05 вересня 2019 року відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок картки Приватбанку позивача 5000 грн, що еквівалентно 198 доларам США по курсу НБУ станом на 05 вересня 2019 року. Подальші намагання виконати зобов`язання у повному обсязі відповідач припинив, що змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. Крім того, розпискою, написаною власноруч відповідачем, встановлено, що у разі невиконання свого зобов`язанням з повернення грошових коштів у строк, останній має виплачувати пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Вказує, що з урахуванням частково повернутого відповідачем боргу, станом на 19 вересня 2019 року відповідач заборгував позивачу грошові кошти у сумі 1482 долари США, що станом на 19 вересня 2019 року за курсом НБУ еквівалентно 36560 грн, та складається з: основна сума боргу - 1000 доларів США, що за курсом НБУ (19 серпня 2019 року) становить 24670 грн; пеня за період з 16 серпня 2019 року по 05 вересня 2019 року 400 доларів США, що за курсом НБУ становить 9868 грн; пеня за період з 05 вересня 2019 року по 19 вересня 2019 року 280 доларів США, що за курсом НБУ становить 6907 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року відкрито провадженні у справі за даною позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 лютого 2020 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2020 року суддею Книш А.В. цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики прийнято до свого провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджене допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України розпискою боржника (а.с.6), за якою відповідач підтвердив той факт, що відповідно до зазначеного договору позики фактично отримав від позивача 1000 доларів США. Крім того, зазначено розпискою відповідач зобов`язався повернути позивачу гроші у повному обсязі своєчасно до 15 серпня 2019 року, а в разі недотримання цього зобов`язався виплатити пеню у розмірі 2% за кожен день прострочки. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання грошового зобов`язання за договором позики на час розгляду справи минув. За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивача. Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач боргові зобов`язання до цього часу не виконав. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, останній, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та зобов`язаний сплатити суму боргу. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку судом враховується правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до якої як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Також судом враховується правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до якої суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Розмір заборгованості та його розрахунок сторонами не оспорюється. Разом з цим судом враховується наступне. Пунктом 2 частини 2 ст. 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною 5 ст. 49 ЦПК України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Розгляд даної справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач протягом всього часу розгляду справи в суді неодноразово подавав до суду заяви про збільшення позовних вимог (а.с.19-21,38-43,46-48,80). Перше судове засідання у справі було призначено на 23 грудня 2019 року та до даної дати позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, що надійшла до суду 17 грудня 2019 року. Проте на виконання вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України позивачем до даної заяви не було додано доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу у справі (а.с.19-27). Таким чином, суд не приймає до розгляду таку заяву та повертає її заявнику. Інші заяви відповідача про збільшення позовних вимог також не приймаються судом до розгляду та справу слід розглядати без їх урахувань, оскільки такі заяви в порушення п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України були подані позивачем до суду 27 січня 2020 року, 19 травня 2020 року, 17 червня 2020 року, тобто після першого судового засідання у справі, а тому їх також слід повернути заявнику (а.с.38-43,46-48,80). Отже, в судовому засіданні підлягають розгляду первісні позовні вимоги. З наданого позивачем суду розрахунку вбачається, що станом на час розгляду справи відповідачем повернуто позивачу суму боргу за договором позики у розмірі 1000 доларів США, що також підтверджується наданими позивачем копіями банківських квитанцій (а.с.10,24-27,45,50,95). Також судом враховується, що позивач, згідно норм п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позбавлений права зменшувати позовні вимоги. \~ \~ \~ \~ Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що станом на час розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачу лише пеню у розмірі 2% за кожен день прострочки за період з 16 серпня 2019 року по 05 вересня 2019 року у розмірі 400 доларів США та з 05 вересня 2019 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 280 доларів США, що разом складає 680 доларів США, а тому саме в даній частині пред`явлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн (а.с.1).

Outcome: partial