Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2004 з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 659314 грн. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 21.10.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 31.05.2012, стягнуто з відповідача на користь позивача суму індексу інфляції за час прострочення з 01.11.2004 по 30.04.2010 у розмірі 435067,00 грн., три проценти річних у розмірі 93471,00 грн. та судові витрати у сумі 1820,00 грн. Крім того, рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 04.04.2013 з відповідача стягнуто суму індексу інфляції за час прострочення, три проценти річних та судові витрати у загальному розмірі 90113,21 грн. Під час примусового виконання рішень судів в рахунок погашення боргу позивач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS], вартістю 258326,00 грн. Проте рішення суду до цього часу відповідачем в повному обсязі не виконано, оскільки останній ухиляється від сплати боргу, а майно, на яке можливо звернути стягнення, у відповідача відсутнє. Загальна сума боргу станом на час пред'явлення позову до суду складає 1021459,21 грн. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 18.11.2016, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних за період прострочення виконання зобов'язань та інфляційні втрати у загальній сумі 486480,00 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, відзиву суду не надав, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2004 задоволено позов [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, стягнуто з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 659314,00 грн., з яких 566494,00 грн. - сума основного боргу, 91120,00 грн. - сума нарахованих індексу інфляції та трьох процентів річних, 1700,00 грн. - держмито. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 21.10.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 31.05.2012, стягнуто з відповідача на користь позивача суму індексу інфляції за час прострочення з 01.11.2004 по 30.04.2010 у розмірі 435067,00 грн., три проценти річних у розмірі 93471,00 грн. та судові витрати у сумі 1820,00 грн. Крім того, рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 04.04.2013 з відповідача стягнуто суму індексу інфляції за час прострочення, три проценти річних та судові витрати у загальному розмірі 90113,21 грн. На примусовому виконанні у Оболонському районному ВДВС ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №34893239 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на загальну суму 1279785,21 грн. Під час примусового виконання рішень судів в рахунок погашення боргу позивач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS], вартістю 258326,00 грн., про що свідчить свідоцтво від 07.06.2012. Як вбачається з листа державного виконавця, станом на 21.03.2016 залишок боргу складає 1021459,21 грн. Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до положення ст. 526 ЦПК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2004 стягнуто з відповідача заборгованість за договорами позики. Рішення суду набрало законної сили. Станом на час розгляду даної справи рішення суду боржником не виконано. Згідно з розрахунком позивача розмір трьох процентів річних за період прострочення відповідачем виконання зобов'язань з 01.01.2014 по 31.10.2016 складає 48194,00 грн., сума інфляційний втрат за вказаний період становить 438286,00 грн. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 486480,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4864,80 грн. судових витрат. З викладеного,

Outcome: approved