Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 28 грудня 2007 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №66. Позовна заява обґрунтована, тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] . З відповідачем спільно не проживають через постійні сварки та різні погляди на життя, взаєморозуміння між ними відсутнє, втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім`ї фактично не існує, з відповідачем не спілкуються, спільного господарства не ведуть, дочка постійно проживає з відповідачем. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе. Вважає відсутніми підстави для застосування заходів примирення, оскільки спільні відносини повністю припинені. Спір з приводу набутого майна відсутній. Судові витрати просив залишити за ним. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2020 провадження у справі відкрито, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Відповідач 25 листопада 2020 року подала заяву, згідно з якою просить розглянути справу у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначила, що між ними є повага, мають дитину, бажає порозумітися, були добрі відносини. Просила надати строк для примирення, оскільки вважає, що можливо зберегти сім`ю. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року, подружжю призначено строк для примирення терміном 1 місяць, розгляд справи на цей час зупинено. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 провадження у праві відновлено, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, але подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причину неявки відповідач суду не повідомила. Враховуючи раніше подану відповідачем заяву від 25 листопада 2020 року, в якій вона просила справу розглянути без її участі, та повідомила свою позицію щодо заявленого позову, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у справі. При цьому підстав для розгляду справ в порядку заочного розгляду не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 грудня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 02 жовтня 2020 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 66. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя сторін не склалося через постійні сварки та різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. Подружжя проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе. Судом надавався подружжю строк для примирення, який позитивних наслідків не дав, подружжям примирення не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи на даний час між сторонами фактично припинені шлюбні відносини та доказів можливості їх відновлення у суду відсутні, спільне господарство не ведеться, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Про наявність спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не заявлено. Про досягнення домовленості між сторонами щодо місця проживання дитини не повідомлено. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач про зміну прізвища на дошлюбне не заявила, а тому підстав для його зміни суд не вбачає. Про розподіл судових витрат позивач не заявив, бажає залишити їх за собою.

Outcome: approved