Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що позивач регулярно надавав послуги відповідачам з постачання питної води (прийманню стічних вод), та проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак відповідач, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і умови договору про надання населенню послуг з питного водопостачання (водовідведення) та не сплачуючи борг за спожиті послуги з постачання питної води (прийманню стічних вод) добровільно, причиняє майнову шкоду позивачу. В результаті вищенаведеного, заборгованість відповідача відповідно до даних особистого рахунку за період з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2019 року складає 2580,70 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 16 серпня 2019 року. 30 липня 2019 року на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає в повному обсязі, оскільки в ухвалі судді не відображено чому суд повинен розглядати дану справу, вважає, що це не є справою, яка підпадає під малозначну, також зазначила, що вона не згодна з попередніми судовими рішеннями, які винесені не на її користь, що в неї не має заборгованості перед позивачем і тому у позові слід відмовити. Окрім того суд не приймає за докази надані до заперечення копії письмових звернень, оскільки не зрозуміло їх початок та кінець, та копії інших листів, які не завірені належним чином, як і незрозуміло що за копія акту, копія якої постанови Кабінету Міністрів, яку не можливо ідентифікувати. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та надав пояснення аналогічні тим ,що викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає, що у неї не має заборгованості перед позивачем, що вона все платить, що у неї повірений лічильник, а також у неї ще субсидія, тому просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості відповідач має заборгованість перед позивачем за надані послуги з питного водопостачання (водовідведення) та з постачання питної води (прийманню стічних вод) в сумі 2580,70 гривень за період з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2019 року (а.с.11 зворот). Розрахунок заборгованості за послуги водопостачання за вищевказаний період зроблений на основі тарифів для сплати за надані послуги, які затверджені рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради з урахуванням постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. З довідки № 33415 про склад сім`ї споживача послуг з централізованого водопостачання (водовідведення), виданої станом на 19 березня 2019 року, за даними автоматизованої бази нарахувань та сплати за послуги, вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та їй на вищевказану адресу 28 листопада 2018 року позивачем направлено претензію щодо сплати заборгованості за використання наданих позивачем послуг (а.с.11). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 18810 від 19 червня 2019 року відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до довідки про встановлення тарифу та норми водоспоживання та водовідведення по КП «БАХМУТ-ВОДА» для споживачів - населення встановлено тарифи для сплати за надані послуги, які затверджені рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради (а.с.12). 18 липня 2017 року (а.с.9-10) рішенням Апеляційного суду Донецької області апеляційна скарга КП «БАХМУТ-ВОДА» була задоволена, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2017 року скасовано, позовні вимоги КП «БАХМУТ-ВОДА» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь КП «БАХМУТ-ВОДА» заборгованість за послуги з водопостачання за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року в сумі 1195,75 грн. та судові витрати в сумі 2671 грн. Постановою Верховного суду від 31 жовтня 2018 року (а.с.5-8) касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, рішення апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року залишено без змін, поновлено виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року. Постанова остаточна та оскарженню не підлягає. Також мотивувальною частиною цієї постанови встановлено, що зі змісту вказаного рішення апеляційний суд встановив, що стягуючи заборгованість за послуги водопостачання, суд надав правову оцінку доводам [PERSON] щодо правомірності нарахування за послуги не за показами приладу обліку, а за нормами споживання і виходив з того, що відповідно до діючого на 2008 рік законодавства та наданих у справі доказів, повірка приладу обліку води у 2008 році повинна була проведена за рахунок споживача [PERSON] . Рішення в цій частині оскаржено не було та набрало законної сили, тому дані обставини відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, в редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення рішення, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У силу ст. 526 ЦК України, п. 33, 36 «Правил надання населенню послуг водопостачання і водовідведення» позивач фактично надає відповідачу послуги з водопостачання і водовідводу, у силу чого відповідач зобов`язаний робити оплату наданих послуг. Між сторонами виникли правовідносини щодо оплати власником об`єкта нерухомості житлово-комунальних послуг, які врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України ( далі ЦК України) та Законом України « Про житлово-комунальні послуги». Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Частиною 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує. Стаття 322 ЦК України, встановлює, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004року (зі змінами та доповненнями) (далі Закон) до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Статтею 1 Закону передбачено, що - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1 ч. ст. 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з водопостачання та водовідведення. Однак, виходячи з доказів, які маються в матеріалах справи, вбачається, що відповідач не виконує цих зобов`язань, і станом на 28 лютого 2019 року утворилась заборгованість по оплаті цих послуг в розмірі 2580,70 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вказаний розрахунок відповідач не змогла оспорити на протязі усього розгляду справи належними та допустимими доказами, згідно діючого законодавства України, що підтверджується протоколом судового засідання. Також суд при ухваленні даного рішення не приймає за докази надані відповідачем до заперечення копії письмових документів, які не спростовують позовних вимог позивача, окрім того вони судом не приймаються ще й як належні докази. Невиконання відповідачем передбачених законом зобов`язань по оплаті отриманих послуг є підставою для стягнення з нього нарахованої суми заборгованості. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 1921 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved