Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 17-151203/н від 18 грудня 2015 року в розмірі 35 349 грн. 14 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2015 року між Кредитною спілкою «Народний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 17-151203/н, згідно якого КС «Народний кредит» надала відповідачу кредит у розмірі 9 300 грн. 00 коп., плата за користування яким (проценти) становить 85,41 % річних, тобто 0,234% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. Підпунктом 1.1. додаткової угоди до кредитного договору № 17-151203/н від 18.12.2015 року встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме, у зв'язку із порушенням графіку розрахунків додатка № 1 до кредитного договору № 17-151203/н від 18.12.2015 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365 % річних, тобто 1 % денних на суму залишку по кредиту. Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, 14 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. вчинено виконавчий напис № 470, про стягнення заборгованості в розмірі 22 236 грн. 99 коп. Зазначений виконавчий напис № 470, вчинений приватним нотаріусом, набрав законної сили 11.04.2016 року. Відповідно до виконавчого напису про стягнення заборгованості з відповідача, тіло кредиту становило 9 300 грн. 00 коп., а відсотки за користування кредитом - 5 953 грн. 86 коп. (розрахунки були здійснені включно по 14.03.2016 року). Після набрання виконавчим написом № 470 законної сили в рахунок погашення боргу, відповідачем було здійснено 4 (чотири) сплати, але їх недостатньо для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, відсотки за користування кредитом, встановлені вказаним рішенням не погашені, тіло кредиту не змінилось та становить 9 300 грн. 00 коп., а зобов'язання за договором не припинилися. Тобто виконавчий напис по сьогоднішній день невиконаний. Позивач зазначає, що оскільки встановлено, що кредит визнаний кредитом з підвищеним ризиком і відповідно почала застосуватись відсоткова ставка у розмірі 1 % денних на суму залишку по кредиту, тобто такий режим застосування відсоткової ставки продовжує діяти по сьогоднішній день, тому боржник зобов'язаний сплатити відсотки за весь період користування коштами неохоплений виконавчим написом № 470 від 11.04.2016 року, а саме з 15.03.2016 року по 01.03.2017 року. Станом на 01.03.2017 року борг по відсоткам за користування кредитом, відповідно до Кредитного договору № 17-151203/н від 18.12.2015 року, становить 32 643 грн. 00 коп. Розмір інфляційних збитків та 3 % річних становить 2 706 грн. 14 коп., з яких: 2 219 грн. 03 коп. - інфляційні збитки, 487 грн. 12 коп. - 3% річних. В подальшому представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.а.с. 33-34), відповідно до якої позивач стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 17-151203/н від 18.12.2015 року, яка станом на 04.07.2017 року складає 49 506 грн. 39 коп., з яких: 44 268 грн. 00 коп. - відсотки за користування кредитом; 3 013 грн. 01 коп. - інфляційні збитки; 625 грн. 38 коп. - 3 % річних. Представник позивача підтримала позовні вимоги, з урахування поданої заяви про збільшення позовних вимог, в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала, просила розглядати справу за її відсутності, про що надала відповідне клопотання, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 50). Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 2015 року між Кредитною спілкою «Народний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 17-151203/н, згідно якого КС «Народний кредит» надала відповідачу кредит у розмірі 9 300 грн. 00 коп., плата за користування яким (проценти) становить 85,41 % річних, тобто 0,234% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування (а.с.а.с. 13-15). Підпунктом 1.1. додаткової угоди до кредитного договору № 17-151203/н від 18.12.2015 року встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме, у зв'язку із порушенням графіку розрахунків додатка № 1 до кредитного договору № 17-151203/н від 18.12.2015 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів (а.с. 16). За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365 % річних, тобто 1 % денних на суму залишку по кредиту. Також встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, 11 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. вчинено виконавчий напис № 470, згідно заяви КС «Народний кредит» про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 22 236 грн. 99 коп. (а.с. 18). Відповідно до виконавчого напису про стягнення заборгованості з відповідача, тіло кредиту становить 9 300 грн. 00 коп., а відсотки за користування кредитом - 5 953 грн. 86 коп. (розрахунки були здійснені включно по 14.03.2016 року). Відповідно до ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі написи нотаріусів. З цієї статті вбачається, що виконавчі написи нотаріусів відносяться до виконавчих документів, що підлягають примусовою виконанню державною виконавчою службою. Таким чином, стягнення за виконавчим написом провадиться так само, як і виконання судових рішень. Згідно фінансової довідки № 70 від 03 березня 2017 року на користь позивача боржником було зроблено 4 проплати на загальну суму 8 779 грн. 61 коп. Залишок по виконавчому напису нотаріуса становить 13 457 грн. 38 коп. (а.с. 20). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Винесення виконавчого напису нотаріуса про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048, та суму передбачену ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Вбачається, що в разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, три проценти річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-369цс15. Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-2168цс15). Станом на 04 липня 2017 року заборгованість відповідача складає 49 506 грн. 39 коп., з яких: 44 268 грн. 00 коп. - відсотки за користування кредитом; 3 013 грн. 01 коп. - інфляційні збитки; 625 грн. 38 коп. - 3 % річних. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 17-151203/н від 18.12.2015 року, наданого позивачем (а.с.а.с. 35-36). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами( ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved