Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, 10.01.2017 року [PERSON] позичив у нього 8000 доларів США, які зобовязався повернути до 01.01.2018 року. Факт одержання відповідачем коштів підтверджує розпискою. У подальшому, позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогами про негайне повернення боргу, однак відповідач позику не повернув та ухиляється від повернення коштів. На його неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості не відреагував. Просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 219952 гривень. Відповідачем відзиву на позов подано не було. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] 10.01.2017 року написав власноручно розписку, в якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000 доларів США. Вказані кошти відповідач зобовязався повернути до 01 січня 2018 року (а.с.5). Зазначена розписка була складена у письмовій формі та підписана позичальником. У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Кодексу). Як вбачається з досліджених матеріалів справи, письмова форма договору позики сторонами дотримана не була. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була надана розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як було встановлено судом, позивач після спливу терміну повернення позики звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від повернення коштів. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved