Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14 лютого 2006 року ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», уклав з [PERSON] кредитний договір № 90/R, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27\~000, 00 дол. США на строк до 14 лютого 2012 року зі сплатою 15, 3 % річних за користування кредитом. Банком було виконано свій обовязок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок [PERSON] для подальшого їх використання за цільовим призначенням. В свою чергу, відповідач систематично порушував строки по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, нарахованих за користування кредитом відсотків, а також не сплачував пеню, яка була нарахована позивачем відповідно до п. 6.1 кредитного договору. У звязку з цим, у [PERSON] станом на 01 квітня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 85\~972, 63 грн., яка складається з: заборгованості за пенею за недодержання графіка погашення основної заборгованості за період з 18 лютого 2008 року по 15 лютого 2012 року у розмірі 75\~612, 42 грн.; заборгованості за пенею за несплату процентів за період з 01 вересня 2006 року по 02 жовтня 2012 року у розмірі 10\~360, 21 грн. В подальшому, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» були задоволені у повному обсязі. Однак, в подальшому, ухвалою суду від 19 травня 2015 року за заявою відповідача вказане рішення суду скасовано, у звязку з тим, що Банком було нараховано відповідачу розмір пені за період, що перевищує строки позовної давності згідно ст. 258 ЦК України. Представник позивача ПАТ «Марфін Банк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за закінченням строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачем, тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14 лютого 2006 року ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», уклав з [PERSON] кредитний договір № 90/R, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27\~000, 00 дол. США на строк до 14 лютого 2012 року зі сплатою 15, 3 % річних за користування кредитом. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору при порушенні відповідачем будь-якого зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом, передбаченого п. п. 3.2.2, 5.1, 5.2 кредитного договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 1.4, 3.2.3, 3.3.2 кредитного договору, відповідач виплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0, 3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, за курсом НБУ на день здійснення платежу на рахунок Банку. У судовому засіданні також встановлено, що Банком було виконано свій обовязок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок [PERSON] для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Однак, відповідач систематично порушував строки по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, нарахованих за користування кредитом відсотків, а також не сплачував пеню, яка була нарахована позивачем відповідно до п. 6.1 кредитного договору. У звязку з цим, у [PERSON] станом на 01 квітня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 85\~972, 63 грн., яка складається з: заборгованості за пенею за недодержання графіка погашення основної заборгованості за період з 18 лютого 2008 року по 15 лютого 2012 року у розмірі 75\~612, 42 грн.; заборгованості за пенею за несплату процентів за період з 01 вересня 2006 року по 02 жовтня 2012 року у розмірі 10\~360, 21 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Проте, суд вважає безпідставною, вимогу про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею за періоди з з 18 лютого 2008 року по 15 лютого 2012 року в розмірі 75\~612, 42 грн. та з 01 вересня 2006 року по 02 жовтня 2012 року в розмірі 10\~360, 21 грн., оскільки такі суми розраховані з порушеням строків позовної давності. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь Банку суму пені за недодержання графіка погашення основної заборгованості за період з 15 лютого 2011 року по 15 лютого 2012 року у розмірі 36\~572, 60 грн., а також суму пені за несплату процентів за період з 02 жовтня 2011 року по 02 жовтня 2012 року у розмірі 2\~415, 06 грн. Таким чином, враховуючи вищевказане, загальна сума заборгованості відповідача перед Банком складає 38\~987, 66 грн. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 859, 73 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Банку. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» підлягають задоволенню частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial