Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та знаття з реєстрації. В обґрунтування свої вимог зазначає, що він, на підставі договору дарування від 17 липня 2013 року, є власником житлового будинку [ADDRESS] Вільнянського району Запорізької області. У вказаному будинку зареєстрована та проживає дружина колишнього власника - його померлого батька [PERSON] - [PERSON]. Відповідач перешкоджає його доступу до двору та в житловий будинок, добровільно відмовляється звільняти займане помешкання, на прохання виселитися не реагує. У зв'язку з цим відповідач просить усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідача з житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS], та зняття її з реєстрації за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, що в ньому зазначені. Відповідач позов не визнала, у судовому засіданні зазначила, що у спірному будинку мешкає як член сім'ї, іншого житла вона не має, тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А за ч. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] Вільнянського району Запорізької області належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 17 липня 2013 року, посвідченому приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 853 (копія а.с. 4-5). Право власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] Вільнянського району Запорізької області зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності № 6323164 (а.с. 6). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 589 від 27.08.2014 у спірному будинку проживає відповідач [PERSON] (а.с. 10), яка згідно з інформацією Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, також зареєстрована за вказаною адресою з 2000 року (а.с. 13). Власник житлового будинку, квартири, згідно ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з положеннями ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. До членів сім'ї відносяться особи, які проживають разом з власником. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не проживав і не проживає разом з позивачем власником спірного будинку, оскільки останній з 2006 року, згідно з довідкою Виконавчого комітету Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 420 від 22.09.2014 (а.с. 16), проживає на території Новогупалівської сільської ради в житловому будинку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS]. Таким чином, відповідач не відноситься до членів сім'ї власника спірного будинку. Питання проживання не членів сім'ї власника житла, в тому числі й колишніх членів його сім'ї врегульовано главою 59 (ст.ст. 810-826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Відповідач з власником спірного будинку договір найму не укладала. Проживання сторонньої особи в житловому будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Спосіб поновлення порушеного права відповідає вимогам ст.ст. 15, 16 ЦК України. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved