Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 18 грудня 2013р. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було постановлено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], яким встановлено, що 09.06.2012р. відповідач у відповідності до Акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей прийняв від позивача на відповідальне зберігання наступне майно: причеп 1 шт. вартістю 1 100,00грн.; мотоблок Zirka LX 1091D 1 шт. вартістю 9 000,00грн.; почвофреза Zirka LX 1090D 1шт. вартістю 1 000,00грн.; кущоріз 235R 1 шт. вартістю 4 996,00грн.; диск ріжучий Scarlett 200-22*1 1шт. 1,00грн.; кожух захисний Scarlett 200мм 1шт. вартістю 1,00грн.;плуг 1шт. вартістю 1 005,96грн.; подовжувач 1 шт. вартістю 160,00грн.; окучники 2шт. вартістю 80,00грн. на суму 160,00грн.; мотопомпа 1шт. вартістю 2 215,00грн.; стрічка крапельна Лайфлет 200 м.пог. вартістю 24,50грн. на суму 4 900,00грн.; стрічка крапельна 6 048м.пог. вартістю 0,48грн. на суму 2 903,04грн.; кран Лайфлет 40шт. вартістю 5,2грн. на суму 208,00грн.; дирокол 1 шт. вартістю 230,00грн.; йорш з'єднувальний 1шт. вартістю 60,00грн. Загальна вартість майна, прийнятого відповідачем на відповідальне зберігання від позивача становила 27 940,00грн. (Двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок грн. 00 коп.). Вказаним судовим рішенням було зобов'язано відповідача - [PERSON] повернути [PERSON] в технічно справному стані вищезазначені товарно-матеріальні цінності. Рішення в апеляційному порядку оскаржено не було та набрало чинності 31.12.2013р. 22.01.2014р. посадовою особою Відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження ВП41630454 по виконанню даного рішення суду. 06.03.2014р. [PERSON] подав до ВДВС [PERSON] МУЮ заяву, в якій вказав, що майно, яке на виконання вказаного судового рішення підлягає поверненню [PERSON] в 2012 році реалізовано третій особі, що унеможливлює виконання даного рішення суду. Того ж самого дня, 06.03.2014р., посадовою особою ВДВС [PERSON] МУЮ складено акт державного виконавця, яким зафіксована відсутність у боржника майна, яке вказано у судовому рішенні та підлягає поверненню стягувачу. Під час здійснення даного виконавчого провадження державним виконавцем до [PERSON] неодноразово було застосовано стягнення за невиконання рішення суду про зобов'язання особисто виконати певні дії у вигляді штрафу. 25.09.2014р. посадовою особою ВДВС [PERSON] МУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, якою виконавчий документ повернутий органу, який його видав та направлено до правоохоронного органу матеріали про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за фактом невиконання судового рішення. Листом від 19.12.2014р. Синельниківський міськрайонний суд повідомив позивача про те, що отриманий від ВДВС [PERSON] МУЮ виконавчий лист по виконанню вказаного судового рішення повторно виданий не буде в зв'язку з відсутністю правових підстав для такої видачі. Таким чином, позивач, який є поклажодавцем вказаних ТМЦ, внаслідок невиконання боржником як свого договірного зобов'язання з повернення ТМЦ, невиконання судового рішення про зобов'язання повернути вказано майно, фактично позбавлений можливості отримати дане майно, володіти, використовувати та розпоряджатись ним. Чинним цивільним законодавством України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Правовим наслідком порушення зобов'язання є відшкодування збитків. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір яких визначається на день предявлення позову (п.1 ч.2, ч.3.ст.22, п.4.ч.1.ст.611, ч.1, 3 ст.623 ЦК України). На думку позивача- рішенням суду, яке має преюдиціальне значення, був встановлений факт отримання [PERSON] на відповідальне зберігання від [PERSON] товарно-матеріальних цінностей, загальна вартість яких, становила 27 940,00 грн. В порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] у встановлений сторонами строк, а також на окрему письмову вимогу [PERSON] прийняті від нього на відповідальне зберігання ТМЦ - не повернув. Посадовою особою ВДВС [PERSON] МУЮ у встановленому законом порядку виявлена відсутність у [PERSON] майна, яке на виконання вказаного судового рішення підлягає поверненню стягувану. Крім того, того, боржник власноручно подав до ВДВС заяву, в якій вказав про неможливість виконання ним судового рішення з причини відсутності в нього вказаного майна. У відповідності до положень ч. 1 ст.951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; Невиконання [PERSON] судового рішення з повернення визначених судом товарно-матеріальних цінностей, прийнятих від позивача на відповідальне зберігання та вартість яких встановлена судом під час розгляду вищевказаної цивільної справи спричинила позивачу збитки в розмірі вартості вказаного майна на суму 27 940,00грн. ( двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок грн. 00 коп.). У звязку з вищевикладеними обставинами позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 27 940,00грн.( двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок) 00 коп. і судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі на підставах, які зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Пояснив суду, що в 2012 році між ним та позивачем [PERSON] була досягнута усна домовленість про здійснення спільної діяльності. Зазначена угода договором не оформлювалась. На виконання домовленостей [PERSON] дійсно передавав відповідачу все вищезазначене майно, яке вказано в позовній заяві. Але спільна діяльність не склалася, так як це було повязано з природними факторами. Тому через деякий час [PERSON] продав це майно і гроші передав бухгалтеру [PERSON]- [PERSON], про що остання написала розписку. Гроші поверталися в рахунок боргу [PERSON] перед [PERSON], всього було повернуто 40000( сорок тисяч) грн. Ця подія була в липні 2012 року. У звязку з цим відповідач не може повернути майно, оскільки воно було продано на користь третіх осіб, а гроші він повернув позивачу. В судовому засіданні позивач [PERSON] не спростовував обставин, які пояснив відповідач, але наполягав на тому, що майно передавалося відповідачу на підставі договору відповідального зберігання; є рішення суду, яким ці факти встановлені; рішення не виконано із-за відсутності майна у боржника, тому відповідач повинен відшкодувати збитки позивачу в сумі 27 940,00грн.( двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок) 00 коп. Судом була допитана у якості свідка [PERSON], яка пояснила, що працює на підприємстві у [PERSON] у якості бухгалтера. Влітку 2012 року на прохання [PERSON] вона прийняла у [PERSON] гроші на повернення боргу в сумі 40000( сорок тисяч) грн., про що написала розписку, але подробиці, тобто в рахунок якого саме боргу передавалися гроші- вона пояснити не може, тому що їй про це не відомо. Позивач [PERSON] , також підтвердив пояснення свідка [PERSON], пояснив, що в той день його не було на місці і він просив бухгалтера прийняти під росписку гроші, які були його особистою власністю. Ці гроші стосуються іншого боргу, який не мав відношення до передачі майна. Суд вислухав пояснення сторін , свідка, дослідив матеріали справи. Судом встановлено, що 09 червня 2012 року [PERSON] , згідно з актом приймання-передачі ТМЦ прийняв на відповідальне зберігання наступне майно: причеп 1 шт. вартістю 1 100,00грн.; мотоблок Zirka LX 1091D 1 шт. вартістю 9 000,00грн.; почвофреза Zirka LX 1090D 1шт. вартістю 1 000,00грн.; кущоріз 235R 1 шт. вартістю 4 996,00грн.; диск ріжучий Scarlett 200-22*1 1шт. 1,00грн.; кожух захисний Scarlett 200мм 1шт. вартістю 1,00грн.;плуг 1шт. вартістю 1 005,96грн.; подовжувач 1 шт. вартістю 160,00грн.; окучники 2шт. вартістю 80,00грн. на суму 160,00грн.; мотопомпа 1шт. вартістю 2 215,00грн.; стрічка крапельна Лайфлет 200 м.пог. вартістю 24,50грн. на суму 4 900,00грн.; стрічка крапельна 6 048м.пог. вартістю 0,48грн. на суму 2 903,04грн.; кран Лайфлет 40шт. вартістю 5,2грн. на суму 208,00грн.; дирокол 1 шт. вартістю 230,00грн.; йорш з'єднувальний 1шт. вартістю 60,00грн. Загальна вартість майна, прийнятого відповідачем на відповідальне зберігання від позивача становила 27 940,00грн. ( двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок грн. 00 коп.). ( а.с.5). Рішенням по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON] міськрайонним судом Дніпропетровської області 18 грудня 2013р. було зобов'язано відповідача - [PERSON] повернути [PERSON] в технічно справному стані вищезазначені товарно-матеріальні цінності; рішення в апеляційному порядку оскаржено не було та набрало законної сили 31.12.2013р.( а.с.8-11). 22.01.2014р. посадовою особою Відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження ВП41630454 по виконанню рішення суду ( а.с.6). 06.03.2014р. [PERSON] подав до ВДВС [PERSON] МУЮ заяву, в якій вказав, що майно, яке на виконання вказаного судового рішення підлягає поверненню [PERSON] в 2012 році реалізовано третій особі, що унеможливлює виконання даного рішення суду ( а.с.7). 06.03.2014р., державним виконавцем ВДВС [PERSON] МУЮ складено акт, яким зафіксована відсутність у боржника майна, яке вказано у судовому рішенні та підлягає поверненню стягувану ( а.с.15). 25.09.2014р. посадовою особою ВДВС [PERSON] МУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, якою виконавчий документ повернутий органу, який його видав та направлено до правоохоронного органу матеріали про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за фактом невиконання судового рішення ( а.с.13-14). Таким чином, судом встановлено, що 09 червня 2012 року позивач , дійсно передав відповідачу належне йому майно загальною вартістю 27 940,00грн. ( двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок грн. 00 коп.). Спір про повернення майна із чужого незаконного володіння вирішений Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі № 191/3624/13-ц і рішення набрало законної сили. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 191/3624/13-ц виконувалось в примусовому порядку і виконавче провадження було закрито у звязку з відсутністю у боржника майна, тобто не можливістю виконання рішення суду. Разом з тим, як вбачається із тексту позовної заяви [PERSON] - він просив суд стягнути на його користь суму 27 940,00грн. ( двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок грн. 00 коп.), як збитки, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обовязків , як договірного зобов'язання з повернення ТМЦ, невиконання судового рішення про зобов'язання повернути вказано майно. До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Так, відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1\~статті 510 ЦК України). Вирішуючи спір суд враховує положення ст.214 ЦПК України, якою передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області вже був вирішений спір по договору відповідального зберігання від 09.06.2012 року ; судом було ухвалено про повернення майна , яке передавалось позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] 09.06.2012 року. Суд приходить до висновку, що підставою для звернення позивача до суду в 03.09.2015 року стала неможливість примусового виконання рішення суду від 18.02.2013 року у звязку з відсутністю спірного майна і неможливістю боржника виконати обовязок в натурі. Суд вважає, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом про [PERSON] про стягнення збитків, з урахуванням обставин справи - не правильно обраний спосіб захисту і він не позбавлений можливості захистити свої права в іншому процесуальному порядку. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні цивільної справи суд розяснював сторонам їх процесуальні права, які передбачені ст. 27, 31 ЦПК України і попереджав про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій. Зазначена обставина підтверджується журналами судових засідань, втому числі журналом судового засідання від 25.02.2016 року. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків згідно з договором відповідального зберігання від 09.06.2012 року і вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed