Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, в якому просив визнати шлюб, укладений між сторонами, який було зареєстровано 23 липня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, недійсним та анулювати відповідний актовий запис № 408 від 23.07.2016. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що відповідач під час реєстрації шлюбу між сторонами повідомила позивача, що не має хвороб, небезпечних для позивача та майбутніх спільних дітей. Проте, в червні 2018 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивач дізнався, що [PERSON] з 2014 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії». Позивач вважає, що відповідач [PERSON] під час реєстрації шлюбу свідомо приховала від [PERSON] , як другого з подружжя, свою хворобу, завагітніла в шлюбі і завідомо поставила в небезпеку фізичне та психічне здоров`я, в тому числі майбутньої дитини сторін. Позивач наголошує на тому, що зазначені обставини мали негативні наслідки для спільної доньки - [PERSON] , [INFO] , в якої після народження були встановлені: косоокість, міопія, анемія неуточненого ґенезу, неврологічні порушення, дитині було поставлено діагноз: «Неонатальна церебральна збудженість». Ухвалою від 23.07.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 27.08.2019 відповідачем до суду подано відзив, в якому зазначено, що позов є надуманим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Посилалася на те, що вона до реєстрації шлюбу розповідала позивачу про її життєвий випадок, який призвів до нервового зриву, нічого від [PERSON] не приховувала, а лише просила віднестися до його пропозиції щодо укладення шлюбу серйозно. Звертає увагу на наявність рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року по справі № 199/3423/18, яке набрало законної сили, відповідно до якого визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що в червні 2018 року позивач звертався до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, яка за заявою ж [PERSON] була залишена без розгляду. Також, зауважує, що наразі в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами, в рамках якої позивач просив суд надати максимальний строк для примирення, вважаючи, що даний шлюб не розпався остаточно, просив зберегти існуючий шлюб, що є непослідовним з огляду на предмет спору по даній справі. У відповіді на відзив, що надійшла до суду 06.09.2019, позивач зазначає про те, що надана у відзиві інформація не відповідає дійсності та не стосується предмету позову. Ухвалою від 19.09.2019 постановлено витребувати з Комунального закладу Дніпропетровської міської поліклініки №1 Дніпропетровської обласної ради довідку щодо перебування на обліку у лікаря-психіатра із зазначенням інформації чи страждала тяжким психічним розладом станом на 23 липня 2016 року [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Якщо перебуває на обліку то з якого часу. Ухвалою від 12.11.2019 постановлено витребувати з Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області належним чином завірених копій документів, які стали підставою для реєстрації шлюбу між [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрованого 23 липня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 408, а саме: - належним чином завірену копію заяви про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; - належним чином завірену копію актового запису про шлюб. Ухвалою від 23.01.2020 закрито підготовче провадження по справі та справу призначеного до розгляду по суті. 13.07.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в задоволенні яких просили відмовити в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, факт того, що відповідач перебувала на лікуванні з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» визнали, наголосивши на тому, що позивачу було відомо про такий діагноз до реєстрації шлюбу. Свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо про лікування відповідача, проте остання вела себе адекватно, її поведінка була врівноваженою. Вислухавши сторони та їх представників, свідка [PERSON] , всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою з 23 липня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9). Із наданої на виконання ухвали суду від 19.09.2019 довідки комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») перебувала під наглядом лікаря-психіатра з 2014 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, у вересні 2019 року нагляд був припинений в зв`язку зі стійким поліпшенням (а.с. 122). Після реєстрації шлюбу, [INFO] у сторін народилася спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27 квітня 2018 року (а.с. 10). Відповідно до ст. ст. 3, 32, 36, 55 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. Відповідно ст. 27 СК України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. У ст. 28 СК України зазначено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання. Згідно ст. 29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Відповідно до ч.1, 5 ст.30 СК України, наречені зобов`язані повідомити один одного про стан свого здоров`я. Приховування відомостей про стан здоров`я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров`я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним. Стаття 41 СК України, містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. Частиною 2 ст. 41 СК України передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що у випадках, передбачених ст. 41 СК України, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК України вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пояснень сторін, суд констатує, що [PERSON] та [PERSON] вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди як відповідно жінка і чоловік на реєстрацію шлюбу між ними. Із копії актового запису про шлюб № 408 від 23 листопада 2016 року, окрім іншого, зазначено, що наречені від направлення на медичне обстеження відмовилися, що засвідчили своїми підписами (а.с. 113). При цьому, з умовами і порядком державної реєстрації шлюбу, а також з обов`язком повідомити один одного про стан здоров`я сторони по справі були ознайомлені, про що зазначено у заяві про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 114). Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 СК України, шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків, однак докази приховування хвороби відповідача в матеріалах справи відсутні. Під час розгляду справи не знайшли своє підтвердження посилання позивача на той факт, що наявність хвороби відповідача мали негативні наслідки для спільної дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки згідно із наданої копії виписки із медичної карти [PERSON] , встановлено, що дитина здорова, патологій не виявлено. За рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року по справі № 199/3423/18, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , за її місцем проживання чи перебування. Даним рішенням суду, окрім іншого, було встановлено, що з квітня 2018 року сторони почали проживати окремо, тобто при розгляді даної справи судом враховано тривалість спільного проживання подружжя. Також, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 199/1823/19 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , під час розгляду якої [PERSON] просив надати максимальний строк для примирення, вважаючи таке примирення між сторонами можливе. Тобто, виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами було зареєстровано з наміром створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. [PERSON] заявляючи відповідне клопотання про надання строку для примирення у справі про розірвання шлюбу, мав намір зберегти сім`ю, в той час, коли, як зазначає сам [PERSON] , про існування діагнозу його дружини [PERSON] йому стало відомо з довідки КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №1» Дніпропетровської обласної ради від 05.06.2018 року, яка була отримана в рамках кримінального провадження (а.с. 11). Підстав для визнання шлюбу недійсним судом не встановлено. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00 параграф 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення прав та інтересів позивача внаслідок укладення з відповідачем шлюбу, крім того, позивачем не доведено факт його необізнаності про стан здоров`я відповідача до реєстрації шлюбу, також не доведено, що стан здоров`я відповідача призвів до негативних наслідків у вигляді порушення фізичного або психічного здоров`я позивача та/або їх спільної малолітньої доньки, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed