Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Берегівський РВ ГУДМС у Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11.10.2006 року на підставі договору куплі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] він придбав незавешений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою Берегівський район, с. Мужієво, вул. Шкільна,13, Закарпатської області. В червні 2016 ррку під час збирання документів на оформлення житлової субсидії [PERSON] дізнався від працівників Міжіївської сільської ради Берегівського район, що в будинку залишився зареєстрованим член сімї колишнього власника будинку - [PERSON], [INFO], яка вже давно там не проживає. Сам факт реєстрації відповідачки за його адресою створює для нього перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Вважає, що відповідач втратила право на користування будинком, оскільки не проживає в даному будинку. Наявність формальної реєстрації відповідачки за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, порушує його право власності на нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак позивач подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, причининеявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.10.2006 року на підставі договору куплі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] і за реєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1921, позивач придбав незавешений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою Берегівський район, с. Мужієво, вул.. Шкільна,13, Закарпатської області. В подальшому позивач добудував вищевказаний будинок, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САВ № 659554 від 11.09.2007 року. (а.с. 6). З листа Мужіївської сільської ради Берегівського району №346 від 09.12.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], значаться на реєстраційному обліку за адресою с. Мужієво, вул.. Шкільна, 13, Берегівського району, Закарпатської області, однак фактично проживає за дресою с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, 164. (а.с. 10). У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту проживання у [INFO], відповідача [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] права користування житлом, підлягають задоволенню, так як остання не проживає в будинку тривалий час. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved