Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 18.04.2013 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 16.07.2018 року становить 15751,86 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 6233,23 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 3569,81 грн, заборгованість за пенею та комісією 4722,54 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 726,28 грн. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. У зв'язку з викладеним позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.04.2013 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та тарифами банку. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (на 9, 26 а.с.). Відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 16.07.2018 року становить 15751,86 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 6233,23 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 3569,81 грн, заборгованість за пенею та комісією 4722,54 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 726,28 грн. (на 7-8 а.с.). Відповідач підтвердила свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. Таким чином, [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якою зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є розумним і справедливим, з урахуванням їх розміру. Так, сума основного боргу по тілу кредиту складає 6233,23 грн, тому при вирішенні який вид цивільно-правової відповідальності слід застосувати до відповідача за порушення зобов'язання суд керується вимогами розумності і справедливості, та вважає що до останнього підлягає застосування неустойка у вигляді штрафу (процентної складової). Заявлений до стягнення штраф (фіксована частина), визначений в сумі 500 грн не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в звязку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6233,23 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3569,81 грн та штрафу (процентної складової) 726,28 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 1177,72 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial