Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 11 серпня 2013 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по вул. Центральна, № 72 в с. Малинівка Новоселицького району Чернівецької області та право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,24 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності асоціації селянських господарств «Дружба народів» та посвідчується сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії ЧВ № 0072560 від 11 квітня 1997 року, виданого на імя [PERSON]. Спадщину за законом вона прийняла своєчасно. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння та земельну ділянку, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/2 частку домоволодіння та право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилися, направивши до суду заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 322 від 15 серпня 2017 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Центральна, № 72 в с. Малинівка Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали четверо осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/4 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1989 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1991 рік особам на праві спільної сумісної власності. 25 травня 1997 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/4 частку вказаного домоволодіння та право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,24 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності асоціації селянських господарств «Дружба народів» та посвідчується сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії ЧВ № 0072560 від 11 квітня 1997 року, виданий на її імя. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняла її донька [PERSON] як спадкоємець 1 черги за законом, яка протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини втупила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 591 від 23 листопада 2017 року. 18 червня 1999 року [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно та права, успадковані нею після смерті її матері [PERSON], а саме на 1/4 частку вказаного домоволодіння та право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,24 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності асоціації селянських господарств «Дружба народів» та посвідчується сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії ЧВ № 0072560 від 11 квітня 1997 року, виданого на імя [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняв тільки її син [PERSON] як спадкоємець 1 черги за законом, який протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини втупив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками [PERSON] сільської ради № 593 від 23 листопада 2017 року та № 06 від 03 січня 2018 року. Слід зазначити, що у своїй заяві на адресу суду від 19 лютого 2018 року третя особа [PERSON] визнаючи позов, зазначив, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв тільки [PERSON], він же спадщину не прийняв, оскільки формально був зареєстрований разом зі спадкодавцем, однак проживав в іншому господарстві (своєї дружини). 11 серпня 2013 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на його 1/4 частку в майні колишнього колгоспного двору вказаного домоволодіння, 1/4 частку домоволодіння та право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,24 в умовних кадастрових гектарах, успадковані по закону після смерті його матері [PERSON]. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від\~прийняття спадщини\~є безумовною\~і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла своєчасно як спадкоємець за законом 1 черги, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини. Доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані разом із померлим [PERSON] на час відкриття спадщини, протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини відмовилися від прийняття спадщини. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння та земельну ділянку, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем по закону 1 черги після смерті [PERSON] та своєчасно прийняла спадщину, відповідач та третя особа позов визнали, інші спадкоємці по закону від прийняття спадщини відмовилися, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1267-1270, 1273, 1274, 1275 ЦК України, суд

Outcome: approved