Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07 квітня 2017 року кримінальне провадження відносно [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито, у звязку із відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. У результаті злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КЗ «Маріупольська міська лікарня № 4 імені [PERSON]», внаслідок чого витрачено бюджетні кошти на суму 5306,20 грн. У звязку із чим, державі в особі Маріупольської міської ради завдано збиток на вказану суму, оскільки КЗ «Маріупольська міська лікарня №\~4 імені [PERSON]» фінансується із бюджету м. Маріуполя. Оскільки на теперішній час відсутні докази добровільної сплати [PERSON] витрат на лікування потерпілого у добровільному порядку, позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину у розмірі 5306,20 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, у позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач повторно у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у звязку з чим, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч.\~2 ст.\~197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07 квітня 2017 року кримінальне провадження відносно [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито у звязку із відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Цивільний позов Маріупольської місцевої прокуратури № 2, поданий в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишено без розгляду та розяснено, що указаний позов підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства (а. с. 8). Зі змісту указаної ухвали вбачається, що 09 жовтня 2016 року приблизно о 02.00 год., [PERSON], знаходячись біля кафе «Крейзі Мама», розташованого по вулиці Панфілова, 64-а в Лівобережному районі міста Маріуполя, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до [PERSON] та завдав один удар кулаком в область обличчя останньому, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми, що супроводжувалося струсом головного мозку, забоєм м'яких тканин голови, обличчя, закритим переломом правого вилично-орбітального комплексу зі зміщенням та гемосинусом, параорбітальним синцем справа, крововиливом у білкову оболонку правого ока, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров'я на строк більше 21-го дня. Відповідно до довідки, виданої КЗ «Маріупольська міська лікарня № 4 імені [PERSON]», [PERSON] перебував на лікуванні у неврологічному відділенні з 09 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016\~року, вартість одного ліжко-дня становила 265,31 грн., загальна вартість лікування складає 5306,20 грн. Лікувальна установа фінансується із міського бюджету. Відомості щодо добровільного повернення відповідачем коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON], у матеріалах справи відсутні. У даному випадку ухвала суду про закриття кримінального провадження з підстав відмови потерпілого від обвинувачення не може бути розцінена судом як підстава для звільнення відповідача від відшкодування шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» розяснено, що у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Пунктами 2, 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16\~липня 1993 року №\~545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Оскільки у справі встановлено, що кримінальне провадження закрито саме з підстав відмови потерпілого від обвинувачення, то у даному випадку застосуванню підлягають загальні положення про відшкодування шкоди. За змістом статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що подія мала місце, дії відповідача були неправомірними, між діями відповідача та шкодою є безпосередній причинний звязок, та оскільки наслідком заподіяння шкоди були наведені в ухвалі суду дії, то суд вважає питання наявності вини відповідача встановленими. На підставі викладеного, враховуючи, що потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження та знаходився на стаціонарному лікуванні внаслідок неправомірних дій відповідача, сума коштів, витрачених на його лікування підтверджується відповідною довідкою закладу охорони здоров'я, указаний заклад охорони здоров'я фінансується із міського бюджету, докази на підтвердження добровільної сплати відповідачем указаних коштів у матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення сплаченої позивачем при подачі позову судовий збір.

Outcome: approved