Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько -[PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної частки (паю). Він, як син померлого, є спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, батько за життя склав заповіт, згідно якого заповів все майно йому. Спадщину після смерті батька він прийняв, так як на частину спадщини -земельну частку (пай) отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Але, так як батько за життя не провів державної реєстрації права власності на домоволодіння, в якому проживав, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. В погосподарській книзі Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області власником будинку записаний його батько. Будинок був проданий йому як члену колгоспу у 1972 правлінням колгоспу «Україна» Новопсковського району, але договір не був посвідчений нотаріально, а будинок не зареєстрований в РБТІ. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. [INFO] року помер [PERSON], на підтвердження чого 12.04.2016 повторно Відділом ДРАЦС Новопсковського РУЮ у Луганській області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння за адресою: [ADDRESS] права на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Новопсковською районною держадміністрацією 16.12.1996, а також грошового заощадження, індексації, шо знаходиться на зберіганні в Новопсковському відділенні «Ощадбанку». Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 30.03.2001, зареєстрованим в реєстрі за №113 (а.с. 7). Позивач, маючи намір прийняти спадщину після батька, звернувся до нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини за заповітом. Судом встановлено, що 23.05.2002 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини Новопсковською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №206/02 після померлого [INFO] [PERSON]. Крім того, 23.05.2002 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) та грошового заощадження (а.с. 20). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.07.2016 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього та рекомендовано спадкоємцю звернутися до суду з питання реалізації свого право на спадщину (а.с. 12). Як вбачається з позову, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння, розташоване за адресою - [ADDRESS] Згідно звіту про оцінку вищезазначеного домоволодіння воно побудоване у 1917 році (а.с. 13-14), що також підтверджується технічним паспортом на даний житловий будинок від 03.12.1991, згідно якого власник будинку -[PERSON] (а.с. 16-19), та матеріалами інвентаризаційної справи №65. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] набув права власності на зазначене домоволодіння внаслідок укладення договору купівлі -продажу з колгоспом «Україна» 04.01.1972 (а.с. 10). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. До 19.01.1996 згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння розташовані у сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. 29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121. Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з технічного паспорта спадковий житловий будинок збудований 1917 році, тобто до набрання чинності Інструкцією. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області №271 від 12.04.2016 [PERSON], який помер [INFO], згідно записів у погосподарській книзі №5 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом досліджено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], тому він має право отримати у спадщину право власності на зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за позивачем. Враховуючи інтереси позивача, вищенаведені обставини, відсутність спору, а також те, що іншого шляху для захисту права позивача не має, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved