Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він на підставі договору купівлі-продажу є власником житлового будинку за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Б.Хмельницького, буд. 28. Крім нього в будинку зареєстровані його дружина [PERSON] та колишня дружина [PERSON], відповідач по справі. З 01.03.2013 року відповідач в будинку не проживає, шлюб між ними був розірваний. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, але йому було відмовлено. В звязку з реєстрацією відповідача він несе додаткові витрати по утриманню житла, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним йому майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Б.Хмельницького, б. 28.\~В звязку з чим просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Б.Хмельницького, буд. 28. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому зрозумілі та розяснені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, розміщене на сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 30.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Б.Хмельницького, буд.28. В даному будинку зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] та відповідач по справі - його колишня дружина [PERSON] Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак шлюб між ними розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ВЛ № 146541, виданого 12.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного суду Харківської області, актовий запис № 58. З 01.03.2013 року відповідач в спірному будинку не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання за адресою: [INFO], де і мешкає по сьогодні. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач в будинку не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обовязків перед нею не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові усні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в будинку № 28 по вул. Б.Хмельницького в м. Лозова, Харківської області з березня 2013 року вбачається з актів, складених сусідами від 13.05.2015 року, від 19.09.2017 року та від 20.06.2018 року, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] з 01.03.2013 року, тобто тривалий час, в вищевказаному будинку не проживає. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved