Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між сторонами у справі 06.11.1997р. було укладено договір купівлі-продажу 12/100 частин житлового будинку [ADDRESS] який посвідчений на Херсонській регіональній біржі нерухомості та зареєстровано в Херсонському ХДБТІ за № 6707 в реєстрову книгу №24. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.03.1998р. був визначений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку та йому виділено в користування 554кв.м. земельної ділянки, в тому числі і під забудовами з окремим виходом на [ADDRESS]. На теперішній час позивачу стало відомо, що договір-купівлі продажу домоволодіння не є правовстановлюючим документом, оскільки нотаріально не посвідчений. Просить задовольнити позов і визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 12/100 частин житлового будинку [ADDRESS] Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак представник надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 06.11.1997р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 12/100 частин житлового будинку [ADDRESS] який посвідчений на Херсонській регіональній біржі нерухомості під №199 та зареєстровано в Херсонському ХДБТІ право власності на вказану домобудівлю за № 6707 в реєстрову книгу №24. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.03.1998р. був визначений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку та позивачу виділено в користування 554кв.м. земельної ділянки, в тому числі і під забудовами з окремим виходом на [ADDRESS], яке було виконане, що підтверджується актом державного виконавця. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки договір між сторонами було підписано 06.11.1997р., то правовідносини сторін регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін повністю, або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, оскільки сторони домовились про умови договору, і відбулося повне виконання договору, але відповідач своєчасно взяті на себе зобов'язання про нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу не виконав, тому позивач змушена була звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу дійсним, так як у позивача виникає підстава для набуття права власності з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним та з вимогою про визнання за нею права власності на будівлю з господарськими приміщеннями, оскільки іншим шляхом неможливо за відсутністю правовстановлюючих документів оформити право власності на нерухоме майно та належним чином зареєструвати, тому що право власності позивач набуває на будівлю з господарськими приміщеннями після державної реєстрації нерухомого майна. У зв'язку з чим, суд вважає за можливим задовольнити позов та визнати дійсним договір купівлі продажу, а також визнати право власності за позивачем, що негативно не вплине на права та інтереси сторін та інших осіб, оскільки позивач за відсутністю правовстановлюючих документів на будівлю не має можливості реалізувати своє право у повному обсязі, а саме зареєструватись, як власник майна, та отримати свідоцтво на право власності на нерухоме майно. Крім того, позов визнано відповідачем. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права та законні інтереси інших осіб та є підставою для винесення рішення про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст.49 ЗУ Про власність, ст.ст.47, 334 ЦК України (1963 року),

Outcome: approved