Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на користь дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. (а.с.1-2) 18 січня 2018 року представник позивача подав до суду заяву про внесення змін до позову, а саме в частині стягнення аліментів. (а.с.34) Остаточними позовними вимогами є позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на користь тих осіб чи установ, де будуть перебувати діти, на їх утримання, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року, а потім у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. В обґрунтуванні позову посилається на те, що відповідач є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батько дітей [PERSON] помер [INFO] року. Із червня 2017 року [PERSON] не проживає зі своїми дітьми, не бере участі у їх вихованні, утриманні та навчанні. Дітьми повністю займаються їх старший брат [PERSON], [INFO] та баба [PERSON], [INFO], з якими вони проживають [ADDRESS]. Відповідач за місцем реєстрації характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, підтримує стосунки з особами схильними до скоєння злочинів, схильна до суперечок, веде аморальний спосіб життя, неодноразово залишала малолітніх дітей без нагляду. Мати дітей не приділяє належної уваги вихованню та навчанню своїх дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явилася. 23 лютого 2018 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги вона визнає в повному обсязі. (а.с.64). Відзив в порядку ст.178 ЦПК України не подано. Враховуючи заяви представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.3, 4, 8) Батько дітей [PERSON] помер [INFO] року. (а.с.7) Згідно характеристик, виданих за місцем навчання дітей, їх мати не приділяє належної уваги вихованню дітей, які потребують більшої уваги з боку дорослих. (а.с.5, 6) Діти відповідача проживають разом зі своїм старшим братом [PERSON], [INFO], який займається їх вихованням, створює належні умови для виховання та розвитку, більшу частину свого часу проводить з дітьми, відвідує батьківські збори. (а.с.9) [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS]. Неодноразово залишала своїх дітей на утримання бабусі [PERSON] та свого старшого сина [PERSON]. Мати дітей зловживає спиртними напоями, підтримує стосунки з особами схильними до скоєння злочинів, веде аморальний спосіб життя, характеризується за місцем реєстрації негативно. (а.с.10) Відповідач є матір'ю ще однієї дитини, [PERSON], [INFO], відносно якої вона відмовилася після її народження. (а.с.39-42) Згідно акту обстеження умов проживання №146 від 04 жовтня 2017 року, місця проживання неповнолітніх дітей відповідача, на момент обстеження [PERSON] вдома не було. Зі слів членів сім'ї, матері немає вдома більше 4-х місяців. Вихованням, утриманням та навчанням дітей займається їх брат [PERSON] та баба [PERSON] Місце перебування матері невідоме. (а.с.11) Згідно довідок про проведення психологічної діагностики дітей, то вони люблять свою родину, особливо старшого брата. Діти потребують материнської уваги та спілкування, якої недоотримують, відчувають себе самотніми та зайвими. (а.с.44-46, 47-49) Відповідно до положень Конвенції про права дитини та ЗУ «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст.12 того ж Закону зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] ніде не працює, зловживає алкоголем, життям своїх неповнолітніх дітей не цікавиться, не забезпечує їх гідним життям, необхідним одягом, взуттям, не приділяє уваги та сил щодо розвитку та зростання їх як особистостей, їх навчанню, вихованню. Крім того, допускає довготривале зникнення з місця реєстрації, при цьому життям дітей ніяким чином не цікавиться, тому суд вважає, що всі ці факти свідчать, що вона, як мати, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. За таких підстав, суд приходить до висновку, що в суді знайшли своє підтвердження вимоги позивача і [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню до дітей [PERSON] та [PERSON] і є всі підстави для того, щоб позбавити її батьківських прав відносно цих дітей, у відповідності до вимог ст.164 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Тому, вимога позивача щодо вирішення питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у відповідності до ч.ч.2, 3 ст.166, 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачем, який звільнений від сплати судового збору, заявлено дві позовні вимоги, позовні вимоги задоволенні повністю, то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп. (2 вимоги немайнового характеру х 704 грн. 80 коп., що є ставкою судового збору з 01.01.2018 року)

Outcome: approved