Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зазначив, що 02.09.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування №А 446039, за яким ПрАТ «СГ «ТАС» застрахував майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 29.04.2016 року о 13:50 год. по вул. Набережно-Хрещатицькій в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] було завдано механічні пошкодження. Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №91037646 від 24.05.2016 року вказана ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 13.1 ПДР України. Страхувальник пошкодженого автомобілю «Мазда» гр. [PERSON] звернулась до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, та в подальшому позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 36054,23 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача 36054,23 грн. страхового відшкодування та суму сплаченого судового збору. Відповідач позовні матеріали не отримував, про що свідчить конверт із відповідним вкладенням, що повернувся на адресу суду із відміткою про причину повернення за закінченням встановленого строку зберігання. Станом на 18.04.2018 року відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, як і не надходило інших заяв щодо предмету спору. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без виклику учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування №А 446039, за яким ПрАТ «СГ «ТАС» застрахував майнові інтереси [PERSON], пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля [NUMBER] (а.с.5-10). 29.04.2016 року о 13:50 год. по вул. Набережно-Хрещатицькій у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] було завдано механічні пошкодження (а.с. 17-18). Із Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №91037646 від 24.05.2016 року вбачається, що вказана ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 13.1 ПДР України. (а.с. 11-12). [PERSON] звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13-14). Як убачається із Страхового акту № 7637Р/05/16 від 18.05.2016 року та Розрахунку страхового відшкодування від 18.05.2016 року розмір страхового відшкодування пошкодженого автомобіля [NUMBER] склав 36054,23 грн. (а.с. 21-22). Відповідно до Платіжного доручення №90148 від 18.05.2016 року вказану суму страхового відшкодування було сплачено потерпілій особі (а.с. 23). Згідно положень ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У відповідності до 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved