Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -житловий будинок № 18 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. - А, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., підсобною площею 12,7 кв.м., літньої кухні літ. - Б, сараю літ. - Г, вбиральні літ. - В, огорожі № 1,2,3,4 споруди № 5; -Ѕ частини квартири № 2, загальною площею 48,20 кв.м., житловою площею 37,70 кв.м., підсобною площею 10,50 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] . За життя померлий [PERSON] не залишив заповідального розпорядження, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були позивач та дружина спадкодавця [PERSON] . У встановлений законом строк позивач та [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, однак фактично вступили у володіння та управління спадковим майном, від спадщини не відмовлялись. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -Ѕ частину житлового будинку № 18 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. - А, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., підсобною площею 12,7 кв.м., літньої кухні літ. - Б, сараю літ. - Г, вбиральні літ. - В, огорожі № 1,2,3,4 споруди № 5; -ј частину квартири № 2, загальною площею 48,20 кв.м. , житловою площею 37,70 кв.м., підсобною площею 10,50 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] наполягала на тому, що після її смерті її майно перейде до її онуки - відповідача по справі [PERSON] . Заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим 07 жовтня 1999 року було відкрито спадкову справу. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 29 березня 2016 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від його представника - адвоката Златі Д.С. відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -житловий будинок № 18 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. - А, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., підсобною площею 12,7 кв.м., літньої кухні літ. - Б, сараю літ. - Г, вбиральні літ. - В, огорожі № 1,2,3,4 споруди № 5; -Ѕ частини квартири № 2, загальною площею 48,20 кв.м., житловою площею 37,70 кв.м., підсобною площею 10,50 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] . За життя померлий [PERSON] не залишив заповідального розпорядження, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були позивач та дружина спадкодавця [PERSON] . У встановлений законом строк позивач та [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, однак фактично вступили у володіння та управління спадковим майном, від спадщини не відмовлялись. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -Ѕ частину житлового будинку № 18 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. - А, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., підсобною площею 12,7 кв.м., літньої кухні літ. - Б, сараю літ. - Г, вбиральні літ. - В, огорожі № 1,2,3,4 споруди № 5; -ј частину квартири № 2, загальною площею 48,20 кв.м. , житловою площею 37,70 кв.м., підсобною площею 10,50 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] наполягала на тому, що після її смерті її майно перейде до її онуки - відповідача по справі [PERSON] . Заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. Відповідач не зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року , зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. Позивач від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Так, згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ст. 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У встановлений законом строк позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, від спадщини не відмовлявся. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 29 березня 2016 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавались на ім`я померлих [PERSON] та [PERSON] та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 1 643 гривень 30 копійок, які не сплачені позивачем при зверненні до суду у зв`язку з звільненням позивача від їх оплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved