Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третьою особою є Світловодська районна державна нотаріальна контора про продовження строку на прийняття спадщини. В своїх позовних вимогах просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання до Світловодської районної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON], померлої 12 липня 2000 року. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що він є рідним сином померлої 12 липня 2000 року [PERSON]. У березні 1996 року мати подарувала йому житловий будинок, але продовжувала в ньому проживати до самої смерті. В 1999 році у звязку з поганим станом її здоровя та значним віком матері він майже рік особисто доглядав за нею. В тому ж році він знайшов роботу і домовився з однією жителькою села Павлівка, щодо здійснення догляду за матірю. Проте, мати відповідача, яка приходиться йому рідною сестрою запропонувала взяти матір до себе, для догляду. Він погодився, але при цьому постійно спілкувався з матірю, купував їй все необхідне. Після смерті матері, він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що окрім подарованого йому будинку у матері іншого спадкового майна немає. В жовтні 2017 року від людей йому стало відомо, що племінник [PERSON] володіє земельним паєм, який начебто заповіла йому [PERSON], яка йому приходилася матірю. Він звернувся до Павлівської сільської ради за розясненнями і йому надали письмову відповідь, що від імені [PERSON] 10 лютого 2000 року посвідчено заповіт на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №022831. При повторному зверненні йому надали і копію заповіту. Звіривши підписи матері, які були на заповіті і договорі дарування будинку він прийшов до висновку, що підпис на заповіті зроблений не матірю. Вважає отримання спадщини його матері відповідачем несправедливим, тому просить надати йому додатковий строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою від 22 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, а третій особі для подання письмових пояснень. Відповідач, скористався своїм процесуальним правом, та в порядку ст.178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву,в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтуванні відзиву посилається на те, що його мати [PERSON], яка померла 23.11.2014 року, станом на 1999-2000 роки здійснювала догляд за своєю матірю [PERSON], яка померла 12 липня 2000 року, оскільки позивач не бажав здійснювати догляд за своєю матірю. Після смерті [PERSON] позивач постійно проживав в [INFO], тому не був обмежений у зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] був обізнаний про наявність у матері права на земельну частку (пай), оскільки вже двічі звертався до Світловодського міськрайонного суду із позовом про визнання заповіту [PERSON] нікчемним, в яких вказував, що весною 2000 року, за життя своєї матері шукав сертифікат на землю, але не знайшов. Проте, позови за його заявою були повернені. Так як сертифікат не знайшов, вважав, що окрім раніше подарованого йому будинку в 1996 році, у його матері більше немає ніякого спадкового майна, тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Ухвалою від 23 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та підтвердив викладені в позовній заяві обставини. На запитання учасників процесу пояснив, що нікуди з 2000 року з м.Світловодська не виїздив та не хворів. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що задоволення даного позову є необхідним, щоб в подальшому звертатися до суду з вимогою про визнання заповіту [PERSON] від 10 лютого 2000 року недійсним. Оскільки, його довіритель вважає, що підпис на заповіті зроблений від імені його матері, останній не належить. Так як, [PERSON] була неписьменна, не вміла читати і писати, а підпис ставила хрестиком. Позивач не знав нічого про існування земельного паю у матері, тому і не звертався із заявою про прийняття спадщини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на час складення заповіту бабусею він перебував на заробітках у Москві. Дізнався про заповіт вже після смерті [PERSON] Своєчасно подав заяву про прийняття спадщини і оформив спадок на себе. Хоча після смерті баби було двоє спадкоємців за законом позивач і його мати [PERSON], які заяви до нотаріальної контори не подавали. Минулого року осінню він зустрівся із дружиною свого дядька, який є позивачем у справі і остання повідомила, що [PERSON] хворіє, і доцільним було б поділитися із ним земельним паєм баби [PERSON] Через деякий час він зустрічався із дядьком з даного приводу. Так як, позивач є єдиним його родичем на сьогоднішній день, він погодився подарувати половину земельного паю дядькові. Проте, нотаріус їм розяснив, що земля не може бути подарована чи продана. Це обурило дядька, і він звернувся до суду з даним позовом. Крім того, ще років з десять тому, він запитував сина позивача чому дядько на нього сердиться, а той відповів, що батько сердиться через земельний пай, який дістався йому від баби [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що з 2000 року позивач з м.Світловодська Кіровоградської області нікуди не виїздив, був рухливим, з огляду на стан здоровя, був обізнаним про наявність у [PERSON] земельного паю, і йому нічого не заважало своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, а не через 18 років. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не зявився. 05 грудня 2018 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.89) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] жила одна, дуже любила свого сина [PERSON], який є позивачем, проте була неграмотна, не вміла писати та читати. На час смерті [PERSON] вона в с.Павлівка Світловодського району вже не жила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перед смертю баби [PERSON] він виїхав жити до м.Кременчук. Пояснив, що баба [PERSON] не вміла писати і читати. Аналогічні покази, що [PERSON] не вміла писати і читати надали в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, в судовому засіданні пояснила, що її чоловік був улюбленим сином [PERSON]. В 1996 році вона подарувала йому житловий будинок, а якби [PERSON] знала, що у неї є земельний пай вона б і його подарувала сину. З донькою [PERSON] у них були складні стосунки, і мати чоловіка постійно скаржилася на неї позивачу. Осінню 2017 року вона дізналася про те, що у [PERSON] був земельний пай, який свекруха заповіла онукові [PERSON]. [PERSON] не вміла писати і читати, а підпис ставила хрестиком. Свідок [PERSON], яка є секретарем Павлівської сільської ради Світловодського району з 1994 року, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] мала 4-х дітей і спочатку у сільській раді був складений нею заповіт на всіх дітей. Потім двоє дітей померли і залишився [PERSON] та [PERSON]. Те, що [PERSON] була неписьменною і не грамотною не відповідає дійсності, оскільки в 1996 році вона подарувала сину [PERSON] житловий будинок і підпис ставила самостійно з буквеними елементами, а не хрестиком. В лютому 2000 року [PERSON] в приміщенні Павлівської сільської ради склала заповіт на свого онука [PERSON], якому заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай). В звязку з тривалим плином часу, детально процес складення заповіту вона не памятає. Пояснила, що оскільки в заповіті не міститься жодних відміток, що підпис виконаний за станом здоровя іншою особою, або за межами сільської ради, то це означає, що заповіт підписаний [PERSON] особисто, в приміщенні сільської ради. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], померлої 12 липня 2000 року в с.Павлівка Світловодського району Кіровоградської області. (а.с.5, 6, 18) 13 березня 1996 року [PERSON] подарувала свій житловий будинок розташований по вул.Набережній, 36 в с.Павлівка Світловодського району сину [PERSON]. (а.с.20) 10 лютого 2000 року [PERSON] склала заповіт на належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0222831, яка перебуває у колективній власності АКСП «Дніпро» своєму онуку [PERSON]. (а.с.19) [PERSON], [INFO], як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12 липня 2000 року, отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії КР №0222831, виданого Світловодською районною державною адміністрацією 03 серпня 1997 року, розміром 4,76 га. (а.с.43) Згідно постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] від 25 липня 2018 року, [PERSON] у встановлений законом строк із заявою до нотаріальної контори не звертався, разом із спадкодавцем зареєстрований не був. (а.с.16) Згідно Інформаційного довідки зі Спадкового реєстру від 07 серпня 2018 року, після смерті [PERSON], померлої 12 липня 2000 року заведено спадкову справу, видано свідоцтво про право на спадщину 06 серпня 2001 року. (а.с.17) Дані факти сторони у справі не заперечували. 04 травня 2018 року та 14 червня 2018 року [PERSON] двічі звертався до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовами про визнання заповіту [PERSON], померлої 12 липня 2000 року, недійсними, де відповідачем був [PERSON]. Дані позови були повернуті позивачу за його заявою. Із змісту вищевказаних позовів вбачається, що мати хотіла подарувати йому сертифікат на землю ще весною 2000 року, незадовго до її смерті, але він ніде не міг його знайти. Так як, у матері іншого, крім подарованого йому будинку і втраченого сертифіката на земельний пай майна не було, після смерті матері він не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, вважаючи сертифікат втраченим. В жовтні 2017 року він дізнався що його племінник [PERSON] володіє земельним паєм, який начебто заповіла його мати [PERSON] Позови підписані особисто позивачем. (а.с.44-49) Враховуючи те, що [PERSON] померла 12 липня 2000 року, на час смерті та відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, то виниклі правовідносини регулюються саме вказаним Кодексом. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначенні в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з наданих суду доказів, відповідач у відповідності до всіх вимог закону вчинив всі необхідні дії для прийняття спадщини. Згідно ст.550 ЦК Української РСР 1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Враховуючи те, що відповідач не надав такої згоди, від часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] минуло більше 18 років, даний спір підлягає вирішенню лише виключно в судовому порядку. Причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто, у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори і ці обставини визнані судом поважними. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2000 року по сьогодні нікуди на тривалий час не виїздив з м.Світловодська Кіровоградської області, стан здоровя дозволяв своєчасно подати заяву протягом 6 місяців після смерті матері. Тобто, відсутні обєктивні причини пропуску строку для подання відповідної заяви. Твердження позивача, що він дізнався про існування сертифіката на земельну частку пай лише в жовтні 2017 року не знайшло свого підтвердження в суді та спростовується раніше вказаними обґрунтуваннями позову при зверненні до суду з позовами про визнання заповіту від 10.02.2000 року недійсним, що сертифікат він шукав весною 2000 року в будинку де жила мати, а оскільки він його вважав втраченим, то заяву в нотаріальну контору не подавав. Таким чином, суд не вбачає жодного порушення права позивача на своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яким останній виявив бажання скористався через 18 років. Причини пропуску не є обєктивними та поважними, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено повністю. Судові витрати у справі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed