Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Інгострах» на користь [PERSON] 10000 грн. страхового відшкодування. В обґрунтування позову покликається на те, що він на підставі наказу ДПСУ за №1568, від 31.07.2004 був прийнятий на службу в органи податкової міліції ДПА України. 10.12.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNНEJL-14BA5MB, предметом якого були майнові інтереси, що не суперечать закону, повязанні із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати застрахованим роботи. При укладенні договору він надав усю інформацію щодо місця праці та йому було запропоновано саме такий договір страхування. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідач зобовязався у разі настання страхового випадку, передбаченого п. 5.2. Договору страхування, а саме втрати позивачем постійного місця роботи внаслідок розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця, виплатити йому страхову суму в розмірі 10\~000 грн., він зобовязувався сплачувати щомісячні регулярні платежі на рахунок страховика. На підставі наказу Головного управління ДФС у Львівській області за №55 о/с від 10.02.2016 року його звільнено з податкової міліції Головного управління ДФС у Львівській області з 11.02.2016 року у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік через скорочення штатів. У звязку з наведеним, він скерував відповідачу пакет документів щодо виплати страхового відшкодування, проте отримав відповідь від 31.03.2016 року №31-03/02/14 про відмову у виплаті, з тих мотивів, що описана вище подія кваліфікується як не страхова подія. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просив задоволити. В подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов через безпідставність. Зокрема, зазначено, що договір набуває чинності з 00 год. 00 хв., наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика. Цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли жодна із сторін не заявила про відмову у його продовжені. Таким чином, 31.12.2015 року договір втратив чинність. 05.01.2016 року на рахунок ПрАТ СК «Інгострах» сплачено наступний страховий платіж, в порядку 6.1. Договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат п. 6.1. Договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNYEJL-14BA5MB набрав чинності з 00 год. 00 хв. 06.01.2016 року. Пунктом 5.3. договору передбачено, що страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 3 місяців з дня набрання чинності цим договором. В даному випадку звільнення позивача 11.02.2016 року припадає на перші три місці з дня набрання чинності таким договором. Разом з тим, звільнення мало місце не на підставі ст. ст. 40, 41 КЗпП України, які передбачають розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Тому, вважає, що реалізуючи своє право на укладення договору [PERSON] обрав саме такий вид, коли не був позбавлений можливості укласти договір страхування без застереження про розірвання саме трудового договору, а з прописаною підставою для отримання відшкодування звільнення, однак вже за значно вищого розміру страхового платежу, належного до сплати в користь страховика. Разом з тим, позивач не повідомив відповідача про можливе звільнення за для отримання страхової виплати. В позові просив відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке. 10.12.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNНEJL-14BA5MB. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, повязані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи ( п.4.1. Договору). Згідно з умовами цього Договору і Правил страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, а Страхувальник зобовязується своєчасно сплачувати Страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього Договору ( п. 4.2. Договору). Страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником передбачених фінансових витрат, внаслідок втрати ним постійного місця роботи. Під « втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання Трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця ( власника або уповноваженого ним органу» лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. ( п. 5.1.-5.2.). Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 3 місяців з дня набрання чинності цим Договором. Разом з тим, договір діє 12 місяців з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року включно ( але не більш ніж сплачуємний період). При цьому договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика. Цей Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли із сторін не заявила про відмову в його продовжені ( ст. 6.1.). Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 991 ЦК України та ст. 26 Закону України „Про страхування\~передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Як вбачається з листа від 31.03.2016 року за №31-03/01-14 ПАТ«Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» повідомлено [PERSON] про те, що 24.02.2016 року від нього було отримано заяву про настання страхової події за вказаним договором. Однак, ними було прийнято рішення про те, що описана подія кваліфікується як не страхова подія. Дана подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1. Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. Дана подія не визнається страховою, тому Страхувальник на дату укладення даного договору страхування знав або повинен був знати про розірвання трудового договору ( підпункт 6) п. 4.1. Умов страхування. У виплаті страхового відшкодування відмовлено. Однак , дослідивши умови договору та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що у страхової компанії не було підстав для відмови у проведенні відповідної страхової виплати виходячи з наступного. Як вбачається з даних трудової книжки АФ №588245 від 02.05.1987, за наказом № 55-о від 10.02.2016 року Головного управління ДФС у Львівській області позивача звільнено через скорочення штатів, що відповідно до п.5.2 умов договору є „втратою постійного місця роботи» та є страховим випадком. Посилання відповідача на 5.3. договору як на підставу для виплати страхового відшкодування є безпідставним, оскільки договір укладено 10.12.2014 року і по його закінченню він був пролонгований, а не припинений, не був укладений новий договір. Також слід враховувати, що відповідно до ч.\~ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. В даному випадку сторони обумовили у п. 6.1., що договір діє з 01.01.2015 року. При цьому, перший платіж позивачем було сплачено 01.01.2015 року ( дані ПАТ КБ « Приватбанк» від 20.04.2017 року). Отже, страховий випадок стався далеко не протягом трьох перших місяців з дня набрання чинності договором. Також, суд вважає неналежним покликанням відповідача на п.п. 6 п. 4.1. Умов страхування до Договору страхування, за яким страховик має право відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, якщо на дату укладення цього договору страхувальник повинен був знати про розірвання трудового договору ( мати відповідне повідомлення). Адже, відповідач знову підмінює поняття « пролонгація договору», яка має місце в даному випадку, на - « дату укладення договору» - на момент якої він не знав і не міг знати про розірвання трудового договору, оскільки таке мало місце фактично через рік з дня укладення договору. Також, необхідно зазначити, що не може бути належною підставою у відмові у задоволенні позову, покликання відповідача на недотримання позивачем п. 1.2.5.- неповідомлення страховика протягом трьох робочих днів про отримання від роботодавця повідомлення про можливе звільнення страхувальника з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця, оскільки така умова не була предметом розгляду і як наслідок підставою при прийняття рішення ПАТ « СК «Інгострах» про відмову у виплаті страхового відшкодування, що зокрема вбачається з страхового акту №Z1610РВ700000J від 24.02.2016 року. Як вище досліджено підставами для відмови у виплаті стало те, що подія не є страховою. Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до переконання, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком; а також те, що позивач втратив роботу через скорочення штату, що згідно договору страхування є страховим випадком, то страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату) в розмірі 10000 грн., що обумовлена сторонами в договорі, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551,71 грн.

Outcome: approved