Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані позивач, його дружина та відповідач [PERSON]. Відповідач у спірній квартирі зареєстрований з січня 2014 року, але в квартирі він не проживає, у витратах на утримання квартири участі не приймає, не зважаючи на те, що перешкод у користуванні житлом позивач йому не створює. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв»язку з наступним. Позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані позивач, його дружина та відповідач [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її чоловіком. [PERSON] у січні 2014 року був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] однак там не проживає вже понад рік, місцезнаходження його невідоме. Реєстрація відповідача у квартирі збільшує тягар по сплаті житлово-комунальних послуг. Згідно ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартир, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач в спірній квартирі не проживає близько року суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 150, 72 ЖК УРСР, ст.ст.319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved