Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування будинку від 24 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 718, позивач є власником 28/100 частин домоволодіння №9 по вулиці Сиворонова у м. Дніпропетровську. Однак до теперішнього часу всупереч вимогами зазначеного договору, в домоволодінні зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. Оскільки реєстрація останнього перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні його власністю, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №9 кв. №3 по вулиці Сиворонова у м. Дніпропетровську. Представник позивача [PERSON] у судове засіданні не зявилася, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши суду письмову заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, у судове засіданні не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши суду письмову заяву про слухання справи у їх відсутність. Представник третьої особи - Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування будинку від 24 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 718, позивач є власником 28/100 частин домоволодіння №9 по вулиці Сиворонова у м. Дніпропетровську. В даному домоволодінні зареєстрований [PERSON]. Однак в будинку не мешкає з 10.12.2002 без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням 28/100 частин домоволодіння №10 по домоволодіння №9 по вулиці Сиворонова у м. Дніпропетровську. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved