Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 17.10.2007 року в сумі 6031,97 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 17.10.2007 року отримала кредит в розмірі 8600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] [PERSON] померла. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 15.11.2014 року по 15.05.2015 року. В даному випадку спадкоємцем, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до поданого позову у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судові засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем її реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута з поштовою відміткою «адресат не проживає». Згідно п. 2 ч. 7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч.10 ст.130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подавала, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останньої та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася 17.10.2007 року до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» /а.с.11/ з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 17.10.2007 року, відповідно до якої отримала кредит в розмірі 8600,00грн. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України) Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за розрахунком банку станом на день смерті позичальника становить 6031,97 складається з: заборгованості за кредитом - 5761,53 грн.; заборгованості по відсоткам - 270,44 грн. /а.с.5-6/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується наявними матеріалами справи. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). Після її смерті, 10.01.2018 року позивач звернувся з претензією кредитора до Богодухівської державної нотаріальної контори /а.с. 68/. 27 листопада Богодухівською державною нотаріальною конторою надано була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с. 65-68/. Згідно змісту заяв про відмову від спадкового майна, діти померлої, в т.ч. і відповідач по справі - [PERSON] , відмовилися від прийняття належної кожному з них частки у спадковому майні /а.с.66-67/. 07.11.2019 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з листом-претензією щодо погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] на підставі ст.1281 ЦК України (а.с.25). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Згідно матеріалів справи на час смерті спадкодавця відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч.1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що відповідач, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки остання проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв`язку з чим є такою, що прийняла спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому, судом на підставі наявних матеріалів справи було встановлено, що дійсно на момент смерті спадкодавці - [PERSON] , відповідач дійсно проживала разом з померлою за адресою: [ADDRESS] . Однак, спільне проживання зазначених осіб за однією адресою не є підставою вважати відповідача [PERSON] спадкоємцем [PERSON] , оскільки лише сам факт проживання відповідача разом зі спадкодавцем, без наведення конкретних аргументів та надання доказів, не свідчить про прийняття останнім спадщини у встановленому Законом порядку. Крім того, матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON] про відмову від спадкового майна після смерті [PERSON] , тим самим відповідач не є такою, що прийняла спадщину, оскільки відмовилася від її прийняття. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За положеннями ч.1, ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Аналізуючи вищевикладене слід зазначити наступне. Позивачем не доведено наявність спадкового майна після смерті спадкодавця. Позивач не надав суду доказів прийняття відповідачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] . З наданої суду копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] (відповідач по справі) у встановленому Законом порядку звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини, тим самим відповідач не є такою, що прийняла спадщину. Враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач жодними доказами не довів: факт наявності спадкового майна, прийняття спадщини після смерті позичальника саме відповідачем [PERSON] та можливість погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна, тому у позові слід відмовити. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed