Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, в якому просив визнати правочин, що відбувся між ним та відповідачем договором купівлі-продажу та визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 березня 2015 року він купив у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, за що сплатив йому 2000 доларів США. В підтвердження вчиненого між ними правочину [PERSON] була надана 14.03.2015 року йому нотаріально посвідчена довіреність, згідно якої [PERSON] має право розпоряджатися даним автомобілем на свій власний розсуд. Відповідно до ст. 158 ЦК України, довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва його перед третіми особами. Письмове уповноваження на вчинення правочину представником може бути представлено акредитуючою безпосередньо відповідному третій особі на право керування даним автомобілем. На підставі вказаної вище довіреності відповідачем були надані йому повноваження знімати його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, продавати, міняти, здавати в оренду з правом отримання грошей, проводити заміну вузлів, агрегатів, кольору в автомобілі та ряд інших повноважень, які властиві та притаманні власнику транспортного засобу, що зазначені в довіреності. Як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності, відповідачем були передані йому всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов'язані з розпорядженням автомобіля, виїздом за кордон, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності. Таким чином, [PERSON], діючий від імені [PERSON] по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. 11.01.2015 року, реєстр № 24, що мешкає за адресою: [ADDRESS] здійснив [PERSON] продаж вищевказаного автомобіля. Фактично між ними було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] отримав у власність автомобіль марки ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, а [PERSON] сплачені йому вищевказану суму коштів згідно домовленості. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується свідками та довіреністю, підписаною відповідачем. Оформлення угоди було відкладено у зв'язку з від'їздом на тривалий час у відрядження відповідача. Однак, на даний час відповідач відмовляється оформляти угоду купівлі-продажу даного автомобіля в порядку встановленому чинним законодавством України, який фактично відбувся між ними. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підставах. Судом встановлено, що згідно довіреності від 11 січня 2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] укладати правочини щодо автомобіль марки ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, належного [PERSON] Згідно довіреності від 14 березня 2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] користуватись, а також розпоряджатись вищевказаним автомобілем. Згідно даних довіреностей спірний автомобіль на день розгляду справи (оскільки інших доказів по справі не надано) автомобіль належить [PERSON] Спірний автомобіль знаходиться на штрафмайданчику ГУНП у Вінницькій області, як речовий доказ в кримінальному провадженні (ст290 КК України), оскільки його вузли та агрегати містять сліди підробки. Відповідно до ст.. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-688цс15 від 16 грудня 2015 року видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який не є власником спірного автомобіля. Позивач не надав суду доказів про укладення договору купівлі-продажу між ним та власником автомобіля, доказів що він є власником майна , а тому його вимоги про визнання правочину, що відбувся між ним та відповідачем договором купівлі-продажу та визнання за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed