Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов обґрунтовує тим, що він займається підприємницькою діяльністю та у зв`язку із специфікою свої діяльності співпрацює з різними постачальниками, зокрема відповідачем. 30.03.2017р. він, позивач, замість гр. [PERSON] помилково перерахував кошти відповідачу. Він, позивач, звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про повернення помилково перерахованих коштів неналежному одержувачу на карту Приватбанку № [NUMBER] , яка зареєстрована на відповідача, однак йому відмовлено. На його, позивача, прохання повернути кошти відповідач не реагує, кошти в добровільному порядку відмовляється повертати, а тому він змушений звернутись до суду. Просить зобов`язати відповідача повернути суму в розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) гривень 00 коп. Матеріали справи поступили до Франківського районного суду м. Львова 21.09.2017 та призначені до розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді Гулієвій М. І. 15 травня 2019 року відбувся повторний авторозподіл справи та на підставі розпорядження керівника апарата справу передано для розгляду судді Кузю В. Я. Судова справа прийнята до провадження з урахуванням рішення зборів суддів Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2019 року, яким підтверджено рішення від 13.05.2019. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Заяв про слухання справи у їх відсутності не надали. Суд, з урахуванням фактичних обставин, строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників судового процесу. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, та підтверджується оригіналами квитанцій від 21.07.2017р., які містяться в матеріалах справи, що позивачем 30.03.2017р. перераховані кошти в сумі 4400 (чотири тисячі чотириста) гривень 00 коп. на рахунок [PERSON] шляхом переказу на картку Приватбанку. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 березня 2016 р. у справі № 6-2978цс15, за змістом частини 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст. 1212 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] отримав від позивача помилково перераховані грошові кошти у сумі 4400 (чотири тисячі чотириста) гривень 00 коп. на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] . Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved