Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.01.2015 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області винесено рішення про стягнення з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Зазначає, що такий розмір аліментів не відповідає нормам ч.5 ст.183 СК України, на день подання позову він сплачує аліменти у розмірі 3644 грн., що вдвічі перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, визначений ч.2 ст.182 СК України. При цьому вказує, що мати дитини має ті ж самі обов`язки по утриманню їх спільної доньки. Крім того, на час звернення до суду він не працевлаштований, заробляє на життя періодичними заробітками і не має змоги сплачувати на користь доньки визначений рішенням суду від 16.01.2015 розмір аліментів. Просив зменшити розмір стягнених з нього аліментів на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однака подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої вирішення питання віднесла на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи №389/5588/14-ц (2/389/1280/14), суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 29.04.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.12.2015 шлюб між сторонами розірвано. 16.01.2015 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області у цивільній справі №389/5588/14-ц (2/389/1280/14) ухвалене рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] , розпочавши стягнення з 25.12.2014. Під час розгляду зазначеної вище справи [PERSON] до суду було подано заяву від 16.01.2015, згідно з якою пред`явлені до нього позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини він визнав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до довідки-розрахунку Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) станом на 01.09.2020 заборгованість позивача по аліментам відсутня. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч.1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Отже, для вирішення питання про зменшення в даному випадку розміру аліментів, визначених рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.01.2015, позивачу необхідно довести, що після ухвалення рішення суду і до звернення до суду з цим позовом, тобто станом на 14.09.2020, у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров`я в бік погіршення, що об`єктивно впливає на можливість матеріального утримання неповнолітньої дитини. Проте, жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний, сімейний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Будь-яких доказів щодо перебування позивача у важкому матеріальному становищі матеріали справи не містять і таких в судовому засіданні представником позивача надано не було. Зазначені позивачем обставини, а саме: невідповідність визначених судом розміру аліментів нормам ч.2 ст.182, ч.5 ст.183 СК України, а також, що він не працює, не є достатніми підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів в розумінні ст.192 СК України. При ухваленні рішення про стягнення аліментів від 16.01.2015 судом було встановлено, що [PERSON] (як відповідач у справі) позов визнав, жодних заперечень щодо заявленого розміру аліментів не висловив. Правом на апеляційне оскарження даного судового рішення позивач не скористався. Доводи позивача щодо невідповідності визначених судом розміру аліментів нормам ч.5 ст.183 СК України не заслуговують на увагу суду, оскільки вказана норма СК України передбачає порядок визначення відповідного розміру аліментів у разі звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. Також судом не приймаються до уваги посилання позивача на ч.2 ст.182 СК України з мотивів, що він сплачує аліменти, які вдвічі перевищують мінімальний рекомендований розмір аліментів, з наступних підстав: Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці. Разом з цим вказана норма СК України передбачає мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. При цьому, судом також враховуються і роз`яснення Верховного суду України, який у постанові Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати в цілому 50% заробітної плати цієї особи. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано суду жодних доказів, що дають підстави згідно з положеннями ч.1 ст.192 СК України зменшити розмір аліментів, те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України, тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Разом з цим, суд звертає увагу сторін по справі на те, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє можливості платника або одержувача аліментів в подальшому звернутися до суду в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, на підставі ч.1 ст.192 СК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed