Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування заявлених вимог вказав, що 02 серпня 2017 року між ним та відповідачем по справі укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримала від позивача мед в кількості 468 кг., на загальну суму 27500,00 грн. та зобов`язалася повернути кошти до 10.09.2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написала відповідну розписку. Посилаючись на те, що на даний час відповідач ухиляється від виконання умов договору позики, вказана сума за наданий позивачем товар в повному обсязі йому не повернута, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 27500,00 грн. та витрати по оплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без її участі до суду не подавала, про причини неявки суд не повідомила, своїм правом подання до суду відзиву на позов не скористалась, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 02.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] мед на суму 27500,00 грн., передача меду підтверджена розпискою, яка підписана відповідачем по справі, датою повернення позики сторони визначили 10.09.2018 року. Мед на суму 27500,00 грн. 02.08.2017 року були передані позивачем відповідачу в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобов`язань за договором позики в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А згідно ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю юридичною природою договір позики є реальною оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Проте відповідач до теперішнього часу не повернула позивачу вказану суму боргу в строк, вказаний в розписці, доказів повернення даного боргу суду не надала. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення в порушенні відповідачем умов договору позики та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час договір позики є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів в загальному порядку, окрім судового. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved