Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 30.12.2017 року ними було укладено договір позики на суму 4800 грн. до 01.05.2018 року, що підтверджується виданою відповідачем розпискою. У визначений строк борг не повернуто, тому просив стягнути з відповідача борг в сумі 4800 грн. та понесенні ним судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач працювала в нього продавцем, допустила розтрату ввірених матеріальних цінностей, тому написала йому розписку про те, що поверне борг в сумі 4800 грн.. До написання розписки він коштів, в зазначеній в розписці сумі, їй не передавав, вважає, що відповідач самовільно взяла кошти з виручених за продаж ввірених їй товарів. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснила, що позику у позивача не брала, працювала у нього продавцем, розписку про отримання позики написала під тиском позивача, який пред'явив їй вимогу відшкодування неіснуючої розтрати, утримав з її зарплати 1000 грн., про що видав їй розписку. Вказані відповідачем обставини позивач визнав та підтвердив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору позики, який регулюється положеннями глави 71 Цивільного кодексу України. 30.12.2017 року відповідачем позивачеві була видана розписка про те, що вона взяла в нього в борг 4800 грн., які зобов'язалась повернути до 01.05.2018 року. Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другий стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ч.2 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України (Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину), волевиявлення учасника правочину має бути вільними і відповідати його волі. Отже, такий правочин як договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що може бути підтверджено таким документом як розписка. Однак, як вставлено судом з пояснень самого позивача, передання грошей відповідачеві, про що зазначено у виданій нею розписці, не було. Тобто, сторонами такий договір як договір позики укладено не було, а виданою відповідачем розпискою були замасковані інші правовідносини, які можливо існували між сторонами, - розтрата відповідачем ввірених їй позивачем матеріальних цінностей під час виконання трудових обов'язків, які регулюються нормами трудового законодавства. Оскільки сам позивач в своїх поясненнях спростував факт укладення з відповідачем договору позики, то його оспорювання відповідачем відповідно до положень ст.1051 ЦК України не вимагається. Враховуючи, що позивачем не представлено доказів того, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають На підставі викладеного,

Outcome: dismissed