Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.01.2010 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконував умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість на суму 108529,71 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданих до суду відповіді на відзив, письмових поясненнях та заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, Представник відповідача в наданих суду відзиві на позов, запереченні на відповідь на відзив та в окремо поданому клопотанні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що вони безпідставні та не доведені, тому не підлягають задоволенню. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів виникнення між сторонами кредитних відносин, отримання кредитних карток, їх перевипуску, а також рішення банку про встановлення кредитного ліміту, розрахунку пені процентів та штрафних санкцій. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі. Крім того, позивач порушив свій обов`язок щодо повідомлення клієнта про зміну умов тарифів та неодноразово збільшив відсотки за користування кредитом. Зазначив, що позивачем проценти за користування кредитом збільшено без належного попередження клієнта, тому відсутні підстави для їх стягнення. Також звернув увагу, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить Конституції України. Крім того, представник відповідача просив застосувати загальний строк позовної давності, який не переривався та сплинув 25.12.2013 року та спеціальний строк позовної давності до пені та штрафних санкцій, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та провести розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.01.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та довідки про умови кредитування із використанням кредитки ««Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», згідно яких ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив [PERSON] картковий рахунок і випустив платіжну картку ««Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом у визначеному в заяві розмірі. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався сплачувати базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості, а також своєчасно здійснювати погашення заборгованості. Крім цього, [PERSON] ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.9-10, 15). [PERSON] протягом дії договору отримав кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року (а.с.179). Із банківської виписки по картці вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 7260,00 грн. (а.с.180). Виписками по особовому рахунку [PERSON] підтверджується рух коштів, отриманих ним по кредитних картках та наявності заборгованості за кредитним договором. (а.с.170-184, 198-226 ) Згідно ч.1 ст.634 договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6.5, 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У випадку виникнення заборгованості по картрахунку клієнт зобов`язаний погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Згідно п.8.1 Умов, отримувач карти несе відповідальність за операції з картами. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання виписки не звільняє отримувача картки від виконання зобов`язань по договору. Згідно п. 2.3 карткою має право користуватись лише її отримувач. Овердрафт (п. 2 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком. Згідно п.5.6 та п.5.6.1 Умов Умов та правил надання банківських послуг отримувач доручає банку списувати з будь-якого його рахунку, відкритого в банку, в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Черговість і розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в порядку, зазначеному в Памятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наведені вище докази свідчать, що 13.01.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у письмовій формі, про що свідчать: анкета-заява, підписанням якої [PERSON] приєднався до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також умови та правила надання банківських послуг і витяг з тарифів обслуговування кредитних карт. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.01.2010 року містить персональні дані: серію і номер паспорта, ідентифікаційний номер, адресу проживання та іншу додаткову інформацію необхідну для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація заповнена та підписана особисто, що не заперечує представник відповідача. [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. В зазначеній заяві підтвердив, що він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, позивачу [PERSON] був відкритий картковий рахунок, згідно виписки з якого, прослідковується рух грошових коштів, зокрема вбачається, що [PERSON] було встановлено кредитний ліміт і він користувався грошима, отримав кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів, а отже отримував кредитну картку «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, ним періодично здійснювались готівкові поповнення кредитних карт, шляхом внесення грошових коштів в терміналах обслуговування та шляхом списання коштів з інших карт банку, останнє з яких мало місце 02.07.2015 року, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність непогашеної заборгованості і свій обов`язок перед банком по його погашенню (а.с.7, 181, 206). Як встановлено судом, строк дії банківської картки, виданої [PERSON] , закінчився останнього дня у вересні 2015 року, а доказів пролонгації укладеного між сторонами кредитного договору позивачем не надано. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охороннихправовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунком заборгованості підтверджується, що банк продовжував нараховувати проценти за кредитом, що протирічить вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України. Отже, аналіз вищенаведених обставин та доказів, якими їх підтверджено, дають суду підстави дійти висновку, що позивач АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати від відповідача заборгованість за порушення умов укладеного договору, в межах строку кредитування, оскільки АТ «Приватбанк» не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами поза межами вказаної дати. Згідно розрахунку позивача, станом на 31.12.2017 року відповідач має заборгованість - 108529,71 грн., з яких: 7260,00 грн. - тіло кредиту, 92625,44 грн. - відсотки за користування кредитом, 3000,00 грн. - пеня та комісія, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5144,27 грн. - штраф (процентна складова). Суд частково не погоджується з розрахунком боргу, з наступних підстав. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості [PERSON] , починаючи з 01.09.2014 року відсоткова ставка була збільшена до 34,80 % річних, а з 01.04.2015 року - збільшена до 43,20 % річних. За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Належних і допустимих доказів, що [PERSON] про підвищення відсоткової ставки був повідомлений, у спосіб, викладений в зазначеній постанові, позивачем суду не надано. За таких обставин з відповідача підлягають стягненню на користь банку 7260,00 грн. заборгованості за кредитом, а також відсотки в розмірі 4206,20 грн., виходячи з того, що відсоткова ставка становила 30 % річних, станом на 31.08.2014 року заборгованість по відсоткам складала 1676,14 грн., з 01.09.2014 року по 30.09.2015 року кількість днів нарахування процентів становить 424 дні (7260,00/100х30/365х424+1676,14). Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідача штрафу та пені, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.256, ст.258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік Згідно п.5.2 договору погашення кредиту - поповнення здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому та безготівковому порядку та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. З виписки по карткових рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , вбачається, що погашення заборгованості по кредиту, крім внесення ним особисто готівки, також здійснювалось у безготівковій формі, шляхом автоматичного списання коштів з інших банківських карт. Представник відповідача в запереченні на відповідь на відзив зазначив, що з моменту прострочення сплати тіла кредиту - 25.12.2013 року і до моменту звернення до суду з позовом у лютому 2018 року минув строк позовної давності загальний - за вимогою про стягнення основної заборгованості, а також спеціальний строк позовної давності - до вимог щодо стягнення пені та штрафу. Проте, як вбачається з виписки по карткових рахунках та розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] після 25.12.2013 року періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом, зокрема 21.02.2014 року - на суму 820,50 грн., 21.03.2014 року на суму 770,50 грн., 04.04.2014 року - на суму 2045,47 грн., в травні 2014 року на загальну суму 742,48 грн., 05.02.2015 року на суму 962,89 грн., 06.03.2015 року на суму 980,43 грн. Останній платіж на погашення заборгованості за наданим кредитом шляхом автоматичного списання коштів в сумі 1375,72 грн. з іншої банківської картки відповідача здійснено 02.07.2015 року. З урахуванням того, що строк щомісячного платежу за кредитом, згідно п.5.2 договору та відповідно до умов кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» настає до 25 числа наступного місяця за звітним, то 25.08.2015 року [PERSON] вважається простроченим боржником, оскільки інших платежів на погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалось, тому із зазначеної дати банк дізнався про порушення свого права. З урахуванням того, що з позовом про порушення своїх прав та стягнення з відповідача пені та штрафу позивач звернувся до суду 08.02.2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, однак з пропуском, однорічного строку спеціальної позовної давності, передбаченого ст.258 ЦК України, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені в сумі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що сума штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та сума штрафу (процентна складова) - 5144,27 грн. підлягають виключенню з розрахунку заборгованості. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 11466,20 грн., із них: заборгованість за кредитом - 7260,00 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4206,20 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 611, 612, 625, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial