Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору удаваним та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.02.2008 між відповідачами був укладений кредитний договір № 2203934266. Для забезпечення виконання зобов'язання з боку відповідача [PERSON], позивач, як поручитель майновий поручитель, надав відповідачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку квартиру [ADDRESS] в Києві, що належала йому на праві приватної власності. В зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідача [PERSON] перед відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», позивач 30.08.2012 відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивач передав у власність в рахунок виконання боргового зобов'язання вищезазначену квартиру. Після чого, між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір оренди квартири. При цьому відповідач [PERSON] не мала наміру укладати з відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір оренди квартири, про що вона зазначала в протоколі від 27.09.2012. Вона формально підписала договір оренди, оскільки відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» висунув умову, що договір оренди підписує або відповідач [PERSON], або ніхто. Відповідач [PERSON] поставила свій підпис під договором оренди, розуміючи, що фактично проживати, користуватися квартирою та виконувати інші умови договору буде колиши власник, тобто позивач. Посилаючись на наведене та на положення ст. 235 ЦК України, позивач просив визнати договір оренди нерухомого майна № 1 від 05.10.2012, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] удаваним в частині орендаря та визнати [PERSON] орендарем за договором оренди № 1 від 05.10.2012. Крім того, 05.10.2013 договір оренди припинив свою дію. Після чого, позивач виявив відсутність в квартирі власних речей на суму 17500,00 грн., яку просив стягнути з відповідача на свою користь, в якості відшкодування матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали позов, просили задовольнити позовні вимоги з наведених підстав. В подальшому в судове засідання не з?явились, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, представників позивача, відповідача [PERSON] та представника відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.02.2008 між відповідачами був укладений кредитний договір № 2203934266. Для забезпечення виконання зобов'язання з боку відповідача [PERSON], позивач, як поручитель майновий поручитель, надав відповідачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належала йому на праві приватної власності. 30.08.2012 відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивач передав відповідачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у власність в рахунок виконання боргового зобов'язання вищезазначену квартиру. 05.10.2012 між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір оренди № 1, строк дії якого закінчився 05.10.2013. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Крім того, згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Поруч з наведеним, відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи без діяння відповідачів, представниками позивача та позивачами не надано жодного доказу того, що існують підстави для визнання договору №1 від 05.10.2012 удаваним та завдання позивачу діями відповідача майнової шкоди, а тому у задоволенні позовної заяви, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed