Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з подальшими змінами, з вимогами: поновлення строку на подачу позовної заяви, на визнання недійсним договору оренди землі № 82 від 01 вересня 2006 року та в зобовязанні повернення йому наданої земельної ділянки у стані не гіршому при передачі в оренду, а також стягнення понесених судових витрат. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача показав, що позивач має намір займатись сільськогосподарським виробництвом на земельній ділянці № 176, яка належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії I-КР № 008741, але позбавлений такої можливості, оскільки тільки в липні 2015 року дізнався, що його дружина [PERSON], без його відома 01 вересня 2006 року, від його імені уклала договір оренди, належної йому земельної ділянки з Фермерським господарством «Київська Русь» строком на 25 років. Позивач на протязі багатьох років працював на різних роботах-заробітках по за межами свого постійного місця реєстрації та проживання, а тому не цікавився веденням домашнього господарства та не розпоряджався майном належним йому особисто та тим, що належало його сімї. Коли позивач звернувся до голови ФГ «Київська Русь» з вимогою повернути земельну ділянку той відповів, що користуватись нею на власний розсуд він зможе тільки по закінченню строку дії вищезазначеного договору. Представник позивача вважає, що договір підлягає визнанню недійсним, оскільки позивач його та акт прийому-передачі не підписував, а орендар відмовляється в добровільному порядку передати йому в користування належну йому земельну ділянку, а тому він вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права на користування земельною ділянкою. Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав та пояснив, що дійсно зазначений в позові договір було укладено 01.09.2006 року. Надати суду достовірні дані, щодо особи яка підписала договір зі сторони орендодавця відповідач не в змозі, оскільки пройшло майже десять років з часу підписання договору. За ввесь цей час позивач не мав претензій щодо сплати та розміру орендної плати, яку регулярно отримувала його дружина. Своїми діями відповідач не вводив позивача в оману і позивачу слід звертатись з позовом до своєї дружини громадянки [PERSON] з вимогою відшкодувати йому шкоду причинену її незаконними діями. Крім того відповідач вважає, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в у три роки. На час звернення позивач з позовом до суду минуло майже 10-ть років, достатніх причин щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не надав, а тому позов вважається таким, що, поданий після закінчення строку подачі позову до суду, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Свідок [PERSON] суду показала, що при укладенні договорів оренди землі, вона поставила свій підпис в договорах оренди, укладених її рідними, в тому числі і за свого чоловіка [PERSON], який в той час перебував за межами місця проживання та реєстрації. В подальшому чоловік не цікавився як використовується земельна ділянка. Орендну плату за оренду земельної ділянки, яка належить її чоловікові отримувала особисто. Договори оренди земельних ділянок зберігались в будинку, в шухляді. Свідок [PERSON] суду показала, що їй було доручено оформлення договорів оренди між ФГ «Київська Русь» та орендодавцями. Підтвердити хто ставив підпис під договором оренди земельної ділянки, належної [PERSON] не може через велику кількість людей, які укладали договори оренди. Розрахунки по орендній платі проводились в повному обсязі згідно відомостей. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, вважа, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. А саме встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки № 176, яка належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії I-КР № 008741, розміром 3,87 гектарів (а.с. 7). Договір оренди землі № 82 укладено 01.09.2006 року строком на 25 років зі сплатою орендної плати у розмірі 1,5 відсотка за кожен рік використання земельної ділянки та згідно акта прийому передачі, земельна ділянка передана ФГ «Київська Русь» (а.с. 5-6). Згідно висновку експерта № 505 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 26.05.2016 року, підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі № 82 від 01.09.2006 року, укладеному між [PERSON] та ФГ «Київська Русь», який міститься зі зворотної сторони документа в графі «Орендодавець ___», виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.76-78). Згідно ч. ч. 1,3 ст. 215, ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимоги волевиявлення правочину, який має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнено згоди. Згідно ст. 16 Закону «Про оренду землі» - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Таким чином 01.09.2006 року укладено договір оренди земельної ділянки № 82 між [PERSON] та ФГ «Київська Русь», зареєстрованого у ДП «КРУДЗК» Олександрівської філії за № 323 від 26.09.2006 року. З висновку експерта № 505 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 26.05.2016 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі № 82 від 01.09.2006 року, укладеному між [PERSON] та ФГ «Київська Русь», який міститься зі зворотної сторони документа в графі «Орендодавець ___», виконаний не [PERSON], а іншою особою. З пояснення [PERSON] видно, що у договорі оренди землі № 82 від 01.09.2006 року, укладеному між [PERSON] та ФГ «Київська Русь», в графі «Орендодавець ___», виконаний особисто нею. Оскільки підпис в договорі оренди землі від імені орендодавця виконано не позивачем а іншою особою, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним є обґрунтованими. Разом з тим, суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову виходить з того, що позивачем пропущені строки позовної давності. У відповідності зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач надав суду письмову заяву про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог до ФГ «Київська Русь» про визнання договору оренди землі недійсним в звязку з пропущенням строку звернення до суду (а.с. 21). Позивач та його представник клопочуть про поновлення строків позовної давності, оскільки позивачу про обставини укладення спірного договору стало відомо лише у липні 2015 року, при цьому, не надавши суду переконливих доказів, які б підтвердили неможливість для позивача знати про те, що існує спірний договір оренди землі, який ним не був підписаний. Земельна ділянка перебуває в оренді близько 10-и років. Орендна плата, як видно з показів свідків [PERSON] та [PERSON], сплачувалась регулярно, жодних претензій до відповідача щодо перебування у нього в оренді землі не заявлялось, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed