Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.01.2011 року [PERSON] 11.01.2011 року отримала кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5 % від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, у нього станом на 30.04.2014 року утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 17484,85 грн., - 7997,83 грн. - заборгованість за кредитом; - 6388,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1789,74 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 808,80 грн. - штраф (процента складова), яку він добровільно не виплачує. В судовому засіданні представник позивача просить позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, не заперечуючи самого факту надання банком за її кредитною карткою суми кредитних коштів, пояснила, що нею данні кошти не отримувались. Вона дійсно отримала в банку кредитну картку при оформленні пенсійної картки, але нею ніколи не користувалась. Її карткою без її відома скористувалась її сестра [PERSON], якій вона під час своєї тяжкої хвороби, та перебуваючи пригніченою після смерті матері, повідомила про місце зберігання своїх документів, в тому числі і банківських карток. В травні 2011 року вона дізналась про те, що сестра знімала гроші з її картки, оскільки з її пенсії банк проводив утримання. За її зверненням в банк картка була блокована, після чого сестра гроші не знімала. Вона звернулась до сестри за поясненнями, та їй пообіцяла погашати кредит, але цього не зробила, після чого вона звенрнулась до правоохоронних органів, якими відмовлялось в порушенні кримінальної справи проти її сестри, ці рішення відмінялись, на теперішній час їй відомо, що за данним фактом в провадженні Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.09.2013 р. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Судом встановлено та перевірено доказами, що між відповідачем та позивачем виникли договірні правовідносини з надання банківських послуг - банківського кредиту з виникненням відповідних обов'язків. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.01.2011 року [PERSON] 11.01.2011 року отримала кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», складає між банком та ним договір, що підтверджується підписом у заяві. Судом не приймаються до уваги мотиви заперечення відповідача проти позову, оскільки сам факт надання банком вказаних коштів за її карткою нею не заперечується, як і факт повідомлення нею сестрі про місце знаходження кредитної картки. По факту заволодіння невідомою особою карткої і коштами по ній згідно кредитному договору банку з відповідачем проводиться досудове розслідування, по завершенні якого, в разі встановленнія винної особи, відповідач буде мати право на відшкодування завданної їй шкоди злочинними діями особи, що заволоділа її карткою. Відповідно п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, у нього станом на 30.04.2014 року утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 17484,85 грн., яка складається з: - 7997,83 грн. - заборгованість за кредитом; - 6388,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1789,74 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 808,80 грн. - штраф (процента складова). Ст. 1054 ЦК України визначає поняття кредитного договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та виплатити відсотки. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана здійснити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обов'язків. Зобов'язання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються. У відповідності зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк(дату). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: approved