Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Калинова, 72». В обґрунтування позову, посилаючись на те, що згідно списків тресту «Придніпроворгтехстрой», затверджених Дніпропетровською міською Радою 20.03.1969 позивачу на склад сімї з пяти осіб дружина [PERSON], сини [PERSON], [PERSON], мати дружини [PERSON] була надана у користування квартира [ADDRESS]. На підставі ордеру №535, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів від 24.03.1969, позивач та члени його сімї вселилися у вищезазначену квартиру. Квартира не приватизована, складається з трьох кімнат, загальною площею 60 кв.м., житловою площею 43,59 кв.м. На теперішній час у квартирі залишилися зареєстрованими позивач та його син, відповідач по справі. Відповідач. перебуває у шлюбі з [PERSON] з 1987 року. У 2009 році відповідач з дружиною вирішили переїхати проживати до Російської Федерації. Тоді ж у 2009 році вони продали свою квартиру, де вони були зареєстровані та постійно проживали. [PERSON] поїхала до Росії раніше, а відповідач та його син [PERSON] залишилися у м. Дніпопетровську та попросили позивача деякий час пожити та зареєструватися в належній позивачеві квартирі [ADDRESS]. Позивач погодився, у звязку з чим у 2009 році відповідач та його син були зареєстровані у вищезазначеній квартирі. До серпня 2013 року відповідач проживав у квартирі, а потім виїхав до Росії, де й проживає на теперішній час. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2015 [PERSON] було виселено з квартири [ADDRESS]. Син позивача, відповідач [PERSON], з 2013 року в квартирі не проживає, не користується нею, не несе витрати на її утримання. Оскільки відповідач не проживає в квартирі, не утримує її, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №65 в будинку №72 по вул. Калиновій у м. Дніпропетровську. Рішенням Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. З таким рішенням не погодився позивач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що відповідач був відсутній за місцем свого проживання понад шість місяців без поважних причин, а також, що наявні підстави вважати про порушення прав позивача з боку відповідача. Однак з таким висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ордеру №535, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів від 24.03.1969, квартира [ADDRESS] була надана в користування позивачу [PERSON] на склад сімї з пяти чоловік, а саме: дружина [PERSON], сини - [PERSON], [PERSON], мати дружини [PERSON] На теперішній час в спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, виданої обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Калинова, 72» від 10.05.2016 (а.с.7). Відповідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення, обґрунтовував тим, що він не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців та не сплачує комунальні послуги. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надано письмові докази. Відповідно до актів від 10.04.2016 року, 16.11.2015 року, 20.10.2016 року було проведено обстеження квартири [ADDRESS]. На момент обстеження встановлено, що відповідач у квартирі не проживав: з серпня 2013 по 27.09.2015 року, з 29.09.2015 року по 1.04.2016 року, його речі відсутні, за комунальні платежі не сплачує (а.с.8,9, 132). Згідно довідки ОСББ «Калинова, 72» №92 від 29.01.2015 року у квартирі №65 [PERSON] проживає сам (а.с.134). Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України №0.64-8341/0/15-17 від 09.03.2017 року [PERSON] неодноразово перетинав державний кордон України на різні часові проміжки, зокрема 2 рази на термін понад 6 місяців з 13.08.2014 по 27.09.2015 року, та з 01.10.2015 по 03.04.2016 року. Отже, [PERSON] був відсутній за своїм місцем проживання понад 6 місяців (а.с.161). Посилання відповідача на виїзд за кордон на заробітки не підтверджене належними та допустимими доказами. Доводи відповідача про створення перешкод у проживанні з боку позивача своєю поведінкою також не підтверджені жодними доказами, окрім того, [PERSON] у вказаний часовий проміжок з позовами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням до суду не звертався. Доводи відповідача та висновки суду щодо працевлаштування відповідача на Дніпропетровському агрегатному заводі до серпня 2014 року не є належними доказами факту проживання відповідача у спірній квартирі, оскільки місце роботи жодним чином не може свідчити про місце проживання громадянина за певною адресою, а тому не є належним та допустимим доказом на підтвердження таких посилань. В матеріалах справи не міститься належних доказів поважності причин не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] чи доказів сплати ним будь-яких комунальних послуг чи витрат з утримання житла, витрат повязаних з користуванням житлом чи інших доказів, які б свідчили про проживання відповідача у вказаній квартирі. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживав у спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 516 грн. в рахунок витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved