Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] Управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він працював на посаді старшого інспектора поліції у Покровському відділі поліції [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області з 07 листопада 2015 року по 30 січня 2017 року. Наказом [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області від 30.01.2017 року № 67 о/с «По особовому складу», він був звільнений зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі № 805/1260/17-а визнано незаконним та скасовано наказ [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області від 30.01.2017 року № 67 о/с «По особовому складу» в частині його звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». Цією ж постановою [PERSON] було поновлено на службі в поліції на посаді старшого інспектора Покровського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області з 31.01.2017 року. Наполягає, що незаконне звільнення викликало у нього моральні страждання, що полягає у втраті нормальних життєвих звязків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, для відновлення свого права він був змушений звертатись до суду з адміністративним позовом, втрачати час на збирання доказів, підготовку позовної заяви та на судові засідання. Після звільнення він не отримував грошового забезпечення і таким чином був позбавлений можливості матеріально забезпечувати свою сімю та задовольняти свої матеріальні та духовні потреби. Просить стягнути з відповідача [PERSON] Управління Національної поліції в Донецькій області у відшкодування моральної шкоди 50000 гривень та судові витрати у сумі 1000 гривень. Відповідно до ухвали суду від 31.05.2018 року по справі відкрито провадження у справі за правилами\~глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 18.06.2018 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає оскільки ГУ НП в Донецькій області не спричиняло шкоди інтересам [PERSON], а лише забезпечило виконання висновку атестаційної комісії і самостійного рішення стосовно позивача не приймало. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику по спорам щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання про стягнення такої шкоди розглядається судами у випадках, коли право на її відшкодування передбачене спеціальним законодавством, оскільки на ЗУ «Про Національну поліцію», ні Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ , відшкодування моральної шкоди не передбачено. Також вважає, що позивачем не надано доказів розміру спричиненої моральної шкоди. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області від 30.01.2017 року № 67 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) підполковника поліції [PERSON] Євгеновича- старшого інспектора Покровського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області. Поновлено підполковника поліції [PERSON] на службі в поліції на посаді старшого інспектора Покровського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області з 31 січня 2017 року. (а.с.3-10) Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року залишено без змін. (а.с.13-17) Згідно зі статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Тобто, підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові в порядку вирішення трудового спору насамперед є факт порушення будь-якого субєктивного права працівника, яке виникло на підставі закону, підзаконного акта, колективного договору, колективної угоди, трудового договору. Проте, обовязок роботодавця з відшкодування такої шкоди виникає лише за умови, що субєктивне право працівника порушене внаслідок винних протиправних дій чи бездіяльності роботодавця і що моральні страждання працівника, або втрата нормальних життєвих звязків, або потреба в додаткових зусиллях для організації власного життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Як зазначено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач зазначає, що самі обставини його звільнення з посади та вимушений період безробіття зруйнували сформовані ним протягом професійної карєри життєві звязки; позивач втратив роботу та залишився без засобів до існування саме у той час, коли на його утриманні знаходилася родина; позивач змушений замість того, аби забезпечувати родину, відвідувати судові засідання та відстоювати свої права. Все це, на думку позивача, завдає душевних страждань, принижує його честь, гідність і ділову репутацію, призводить до втрат як морального, так і матеріального характеру. Суддя вважає, що встановлення судом факту незаконного звільнення [PERSON] , яке призвело до порушення права на працю, вже є достатнім доказом того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та погоджується із доводами позивача про втрату нормальних життєвих звязків, докладання додаткових зусиль в організації свого життя через незаконне звільнення та погіршення майнового стану родини. Разом з тим, що стосується заявленої моральної шкоди на рівні 50 000,00 грн., то позивачем не доведено, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою, та не надано будь-якого розрахунку; тому, виходячи з меж розумності, суд вважає, що достатнім буде стягнути з відповідача на користь позивача за заподіяну моральну шкоду суму в розмірі 10 000 грн., тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. Суд враховує, що питання стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням не врегульоване Законом України Про Національну поліцію, проте, можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику прямо передбачена у Кодексі законів про працю України. Згідно за ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial