Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про звільнення від сплати заборгованості та зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2018 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.04.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Починаючи з квітня 2018 року ним частково сплачувалися аліменти. На початку січня 2020 року він отримав побутову травму, був прооперований, тому на час лікування він не мав можливості працювати та в зв`язку з карантином, аліменти не сплачував. Заборгованість по аліментам з січня 2020 року становить у розмірі 6872 гривні. Крім того, має заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла до отримання травми у розмірі 6897 гривень. Також вказав, що наданий час він не працює, перебуває на обліку у Лозівському МРЦЗ як безробітній, проходить курс реабілітації після операції, що в свою чергу потребує матеріальних витрат, тому розмір аліментів, визначений за рішенням суду від 13.07.2018 року є непосильним для нього тягарем і він не в змозі його виконати. В зв`язку з чим просить звільнити його від стягнення суми заборгованості по аліментам у розмірі 13769 гривень; зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2018 року по справі № 629/1949/18 на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі до 500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. 16.06.2020 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову, в якій просить звільнити його від сплати судового збору; звільнити від стягнення суми заборгованості у розмірі 13769 гривень; зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2018 року по справі № 629/1949/18 на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. 14.07.2020 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості та зменшення розміру аліментів, в якому просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] , про звільнення від сплати заборгованості та зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі в зв`язку з відсутності на це підстав. Вказала, що позивачем не надано достатньо доказів погіршення його матеріального стану або здоров`я. Також зазначила, що вона працює, але її доходу не вистачає на належне утримання та виховання дітей. Діти мають захворювання, тому потребують періодичного обстеження та лікування, на що витрачаються значні кошти. Крім того діти навчаються в танцювальній школі на платній основі, молодша донька займається англійською мовою. [PERSON] сплату аліментів проводить не регулярно, а з лютого 2020 року взагалі перестав сплачувати аліменти. Вважає, що [PERSON] всіляко намагається під будь-яким приводом уникнути свого обов`язку щодо утримання дітей. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду телефонограму, в якій просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився надав до суду листа, в якому просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що уточнені\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.07.2018 року. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей. За рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2018 року, з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.04.2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Із розрахунку заборгованості державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 22.04.2020 року № 900/19.10-35/3 вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання дітей за період з 16.04.2018 року по квітень 2020 року включно становить 13769 гривень. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 13769 гривень та зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2018 року по справі № 629/1949/18 на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на початку січня 2020 року він отримав побутову травму правої гомілки. 06.01.2020 року його було госпіталізовано, проведено оперативне втручання та встановлено металоконструкцію для інтрамедулярного остеосинтезу гомілкової кістки, за який ним було сплачено 12000 гривень. 27.01.2020 року його було виписано на амбулаторне лікування. Загалом лікування травми йому обійшлось у 19061,87 гривень. Оскільки він проходив курс лікування, можливості працювати не мав, та в зв`язку з карантином аліменти не сплачував, в зв`язку з чим з січня 2020 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6872 гривні. На даний час він не працює, перебуває на обліку у Лозівському МРЦЗ як безробітній, проходить курс реабілітації після операції, що в свою чергу потребує матеріальних витрат. На підтвердження своїх доводів позивачем були надані наступні документи: виписку №36 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з якої вбачається, що з 06.01.2020 року по 27.01.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Лозівське територіальне медичне об`єднання» з діагнозом: З/перелом с/З та заднього краю н/З парвої в/гомілкової кістки зі зміщенням уламків; ксерокопії квитанцій на придбання медичних препаратів та ліків; довідку Лозівського МРЦЗ від 22.04.2020 року, в якій зазначено, що [PERSON] з 09 квітня 2020 року перебуває на обліку в Лозівського МРЦЗ як безробітній; довідку Державної податкової служби головного управління ДПС у Харківській області від 23.04.2020 року № 1026, в якій зазначено, що за період з 3 кварталу по 4 квартал 2019року [PERSON] доходи не отримував; довідку Лозівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.04.2020 року, згідно якої [PERSON] в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області на обліку по місту Лозова та Лозівському районі не перебуває та пенсію не отримує; довідку Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області від 22.04.2020 року, згідно якої [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває, жодних видів допомог не отримує. Щодо позовних вимог позивача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст.\~197\~СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197\~СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Як вбачається із розрахунку заборгованості державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 22.04.2020 року № 900/19.10-35/3 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання дітей за період з 16.04.2018 року по квітень 2020 року включно становить 13769 гривень. Як було встановлено судом позивач в січні 2020 року отримав травму, в зв`язку з чим тривалий час лікувався та проходив курс реабілітації тому був позбавлений можливості працевлаштуватися. За цей період, а саме з січня 2020 року по квітень 2020 року включно виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6872 гривні. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне звільнити позивача від сплати суми заборгованості по аліментам за період з січня 2020 року по квітень 2020 року включно в сумі 6872 гривні, тим самим задовольнивши позовні вимоги частково. Інші обставини, зазначені позивачем як підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася з квітня 2018 року до січня 2020 року не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України. З вимогами щодо відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами позивачу в порядку ч. 1 ст.\~197\~СК України до суду не звертався. Тому в задоволенні позовних вимог щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла до січня 2020 року у розмірі 6897 гривень суд відмовляє. Щодо позовних вимог про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2018 року з 1000 гривень до 500 гривень на кожну дитину щомісячно, суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182\~СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192\~СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог про зменшення розміру аліментів, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та відсутність доходу, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.\~8\~Закону України\~«Про судовий\~збір», тому судові витрати суд компенсує за рахунок держави.

Outcome: partial