Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю та розподіл особового рахунку. В позові зазначає, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2016р. по справі № 336\\5753\\15-ц пр. № 2\\336\\84\\2016 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності йому 13\\36 часток квартири та відповідачу 23\\36 частки квартири. Відповідно до техпаспорту дана квартира складається із трьох кімнат, загальною площею 75,95 кв.м, житловою площею 50,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 13,2 кв.м; 2-а кімната 17,3 кв.м; 3-тя кімната 19,5 кв.м; кухня 7,1 кв.м, ванна кімната 3,1 кв.м, туалет 1,6 кв.м, коридор 5,4 кв.м та 4,9 кв.м,балкон(лоджія) 3,55 кв.м. Всі три кімнати ізольовані з самостійними входами-виходами. На частки співвласників вказаної квартири припадає йому на 13\\36 частки 18,16 кв.житлової площі та 27,43 кв.м загальної площі квартири; відповідачу на 23\\36 частки 32,14 кв.м житлової площі та 48,52 кв.м загальної площі квартири. Між ним та відповідачем порядок користування вказаною квартирою не визначений. Просить встановити порядок користування трикімнатною квартирою 8 в будинку 72 по вулиці Військбуд у м.Запоріжжя, видділивши йому у користування житлову кімнату № 2 площею 17,3 кв.м,та балкон(лоджію) площею 3,55 кв.м; виділити у користування відповідачу житлову кімнату № 1 площею 13,5 кв.м. та кімнату № 3 площею 19,5 кв.м. В загальному користуванні власників квартири залишити: кухню площею 7,1 кв.м.,ванну кімнату площею 3,1 кв.м, туалет- 1,6 кв.м, коридор площею 5,4 кв.м та 4,9 кв.м. Розділити особовий рахунок по оплаті житлово-комунальних послуг по утриманню квартири, з оформленням одного особового рахунку на нього на житлову кімнату № 2 в квартирі, а другого особового рахунку на відповідача на житлові кімнати №№ 1,3. У ході судового слухання справи, позивач надав уточнену позовну заяву (а.с.51-54).Відповідно до уточненої позовної заяви від 06.02.2017 року просить встановити порядок користування трикімнатною квартирою 8 в будинку 72 по вулиці Військбуд у м.Запоріжжя, видділивши йому у користування житлову кімнату № 2 площею 17,3 кв.м,; виділити у користування відповідачу житлову кімнату № 1 площею 13,5 кв.м. та кімнату № 3 площею 19,5 кв.м. В загальному користуванні власників квартири залишити: кухню площею 7,1 кв.м.,ванну кімнату площею 3,1 кв.м, туалет- 1,6 кв.м, коридор площею 5,4 кв.м та 4,9 кв.м., балкон(лоджію) площею 3,55 кв.м; Розділити особовий рахунок по оплаті житлово-комунальних послуг по утриманню квартири, з оформленням одного особового рахунку на нього на житлову кімнату № 2 в квартирі, а другого особового рахунку на відповідача на житлові кімнати №№ 1,3. У судове засідання представник позивача та позивач не зявились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені, як в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги, визначені в уточненій позовній заяві, в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про визнання уточнених позовних вимог в повному обсязі, просив провести судовий розгляд без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, суд встановив, що позивачу та відповідачу належить на праві спільної часткової власності квартира 8 будинку72 по вулиці Віськбуд у м. Запоріжжя. Право власності на спірну квартиру виникло у сторін на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.08.2016р. по справі № 336\\5753\\15-ц, провадження № 2\\336\\84\\2016 ( а.с.9-14). Даним рішенням за позивачем визнано право власності на 13\\36 частки спірної квартири, а за відповідачем визнано право власності на 23\\36 частки цієї ж квартири. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат: 13,5 кв.м, 19,5 кв.м, 17,3 кв.м, а також кухні площею 7,1 кв.м, ванної кімнати -3,1 кв.м, туалету 1,6 кв.м, коридорів 5,4 та 4,9 кв.м, лоджії 3,55 кв.м. Загальна площа квартири складає 75,95 кв.м, житлова площа 50,3 кв.м.(а.с.7-8). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю( ч.1 ст. 356 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивачу належить право власності на13\\36 частки спірної квартири, що дорівнює 18,16 кв.м. житлової площі чи 27,43 кв. м загальної площі зазначеної квартири. Відповідачу належить право власності на 23\\36 частки квартири, що дорівнює 32,14 кв.м житлової площі або 48,52 кв.м загальної площі спірної квартири. Відповідно до ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У силу положень статей 21,24,41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Крім того, відповідно до п. 6 Постанови ПВСУ від 04.10.1991р. № 7 « Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок », при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Окрема ізольована кімната, площею 17,3 кв. м. хоч є меншою від частки позивача у спільній частковій власності, проте позивач наполягає на виділі у користування саме цієї кімнати, що не порушує прав інших співвласників. Виділення у користуванні позивачу кімнати меншою від його частки у праві спільної часткової власності також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року. В якій зазначено, що виходячи з аналізу ст..358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку ( квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок ( квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Між сторонами існують конфліктні ситуації щодо користування квартирою та оплатою комунальних послуг. Згідно із ст.63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст.. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст..63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладені такої договору спір може бути вирішено в судовому порядку. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, позивач має право на відшкодування судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved