Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Перша Чернівецька державна нотаріальна контора про визначення часток у спільній сумісній власності та припинення права спільної сумісної власності. Посилався на те, що 11.09.2001 року рішенням Виконкому Чернівецької міської ради його матері [PERSON] було видано державний акт серії ІІІ-ЧВ №003022 на право приватної власності на землю, відповідно до якого їй належать дві земельні ділянки, які розташовані по вул.Винниченка, 64/1 в м.Чернівці, зокрема: земельна ділянка, площею 0,0497 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а також земельна ділянка, площею 0,0080 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка перебуває у спільній сумісній власності з [PERSON] 11.02.2014 року його мати [PERSON] померла. В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.07.2014 року за позивачем визнано право власності на спадкове майно, а саме: 54/100 частин житлового будинку №64 по вул.Винниченка в м.Чернівці. Крім того, у лютому 2014 року він звертався до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені вище земельні ділянки. Проте постановою від 20.10.2015 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на землю визначені не були. У добровільному порядку вирішити питання про поділ зазначеного майна відповідач відмовляється. Просив визначити частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,0080 га, призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по вул. Винниченка, 64 м. Чернівці, а саме: 54/100 ідеальних частки [PERSON], яка померла 10.02.2014 року та 46/100 ідеальних часток [PERSON]. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0080 га, призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по вул. Винниченка, 64 м. Чернівці просив припинити. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені у ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 14.09.2001 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, відповідно до якого останній передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0497 га та площею 0,0080 га у спільну сумісну власність , що по вул.Винниченка, 64 м.Чернівці для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.9). 10.11.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Позивач [PERSON] є сином померлої та її спадкоємцем за заповітом (а.с.13). Спадкоємець у визначеному законом порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено з тих підстав, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на землю визначені не були (а.с.18). В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.07.2015 року, було визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається з 54/100 частини житлового будинку №64, що по вул.Винниченка м.Чернівці, за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 10.02.2014 року (а.с.14). За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів передбачена зміна правовідношення. Положеннями ст.392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст. 368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Предметом спору у даній справі є земельна ділянка по вул. Винниченка, 64 м.Чернівці, площею 0,0080 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи, що частка позивача у будинковолодінні складає 54/100, то відповідно до наведених вище норм права він має право на визначення за ним права на 54/100 частки спірної земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню із визначенням за позивачем права власності на 54/100 частку земельної ділянки, площею 0,0080 га, що по вул. Винниченка, 64 м.Чернівці. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved