Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 січня 2007 року [PERSON] уклав кредитний договір б/н, згідно умов якого отримав картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 5000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 31052 гривні 82 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 5992 гривні 81 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17831 гривні 33 копійки; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 5273 гривні 78 копійок; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 1454 гривні 90 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 31052 гривні 82 копійки, а також судові витрати у розмірі 1218 гривень. 07 квітня 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача по справі заборгованість зі сплати кредитних зобовязань за період з 01.11.2013 року по 31.08.2015 року у розмірі 13055 гривень 20 копійок, яка складається з наступного: заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10857 гривень 33 копійки; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1100 гривень; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 597 гривень 87 копійок, а також судові витрати у розмірі 1218 гривень, сплачені за подачу позовної заяви до суду. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що 17 січня 2007 року [PERSON] уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримала картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 5000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 29097 гривень 92 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 5992 гривні 81 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17831 гривні 33 копійки; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 5273 гривні 78 копійок; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 597 гривень 87 копійок. 24 червня 2014 року з відповідача по справі рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова була стягнута сума заборгованості за вищевказаним договором у розмірі 18497 гривень 62 копійки. З урахуванням стягнутої суми заборгованості просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 13055 гривень 20 копійок та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. При цьому вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити на основі наданих доказів. Також в своїй заяві просив в разі неявки в судове засідання відповідача по справі ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути дану справу за її відсутності. При цьому просила в задоволенні уточненого позову відмовити, враховуючи обставини, викладені нею в запереченнях. Так, в запереченнях проти позову відповідач зазначила, що з неї рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.06.2014 року стягнута заборгованість за даним кредитом у розмірі 13055 гривень 20 копійок. Крім цього, вказала, що відповідно до ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а позивачем нараховуються відсотки за користування кредитом та пеня декілька разів. Також, вказала, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку, що діяла в період, за який сплачується пеня. Проте, передбачена в договорі пеня порушує вимоги ст. 214 ЦПК України. Вказала, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, тобто пеня повинна бути нарахована тільки з 22.10.2014 року по 22.10.2015 року, оскільки по даній справі провадження відкрито з 22.10.2015 року. Також вказала, що банк перевищив свої повноваження, які полягають в тому, що у неї відсутня заборгованість за кредитом, а сума пені та відсотків за несвоєчасність виконання зобовязань за розрахунком складає 10857 гривень 33 копійки. Але, якщо у неї не має заборгованості за кредитом то і не повинна бути заборгованість по відсоткам. Також, звернула увагу на те, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, працює, але отримує мінімальну заробітну плату, якої вистачає тільки на продукти харчування та ліки, так як вона неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, а її чоловік є інвалідом ІІІ групи. Просила при винесенні рішення врахувати її доводи та аргументи, викладені в запереченнях і в задоволенні уточнених позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Належною формою є письмова форма, про що вказано у ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, ст. 1055 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилається на те, що 17.01.2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір № б/н відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.08.2015 року та відповідно до розрахунку утворилася заборгованість в сумі 29097 гривень 92 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 5992 гривні 81 копійки, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17831 гривні 33 копійки, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 5273 гривні 78 копійок, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, штраф (процентна складова) у розмірі 597 гривень 87 копійок. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність застосовується тривалістю у три роки. Як вбачається з частини 2 пункту 1 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Згідно п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З урахуванням того, що відповідачем останній платіж здійснено 16.12.2011 року, суд вважає, що штраф, передбачений п. 8.6 Умов було нараховано не пізніше ніж після спливу 120 днів від 16.12.2011 року, тобто за межами річного строку спеціальної позовної давності. Крім цього, суд вважає необхідним стягнути нараховану суму пені в межах строку спеціальної позовної давності, а саме в межах року до звернення із позовом до суду, що рахується з 05.10.2015 року і складає суму 550 грн. Також, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У той самий час, згідно пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 500,00 гривень та 5% від суми позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 1100 гривень та штрафи за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 597 гривень 87 копійок (процентна складова). Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, суд вважає, необхідним застосувати спеціальний строк позовної давності встановлений до вимог про стягнення неустойки (щодо нарахованої пені) та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам у розмірі 10857 гривень 33 копійки, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 550 гривень (1100 гривень 550 гривень поза межами спеціального строку позовної давності = 550 гривень), а у стягненні штрафів за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань слід відмовити. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача по справі на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1218 гривень, які були сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial