Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач, станом на 16.06.2013 року має заборгованість - 35269,37 грн., яка складається з наступного : 5000 грн. - заборгованість за кредитом, 17763,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10350,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1655,68 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 35269,37 грн. та 352,69 грн. судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що № б/н від 05.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.( ст. 627 ЦК ). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)(п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до п. п.п. 3.1.1, 5.4 розділу Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня указаного місяця, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, строк погашення процентів визначено щомісячно за попередній місяць. Відповідно до ст.. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевим строком повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 УК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду Україени від 19.03.2014 року № 6 - 14цс14. Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов»язання відповідає строку дії картки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач перестав виконувати свої зобов»язання щодо повернення грошових коштів з 30.04.2008 року, в зв»язку з чим у позивача виникло право подати відповідний позов до суду. Строк звернення до суду у позивача закінчився 01.05.2011 року. Позовна заява до суду надійшла 16.08.2013 року. Причин пропуску звернення до суду з даним позов позивач в судовому засіданні не навів. В матеріалах справи мається заява [PERSON] про застосування строків позовної давності ( а.с. 70). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення так як позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Outcome: dismissed