Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він разом з донькою [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є його колишньою дружиною, з якою 23 листопада 2010 року шлюб було розірвано. Відповідач після розірвання шлюбу, а саме з 2011 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать довідки, не несе витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме вищевказаною квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свою позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі, пояснив, що відповідач практично не проживає в спірній квартирі з 2011 року, спочатку вона працювала в м. Харкові, приїздила тільки у вихідні, але тоді донька була ще неповнолітня, тому вона мала право проживати в квартирі, до того ж вона прописана в спірній квартирі. Після розлучення в 2010 році він пропонував відповідачу продати все майно, квартиру, машину і поділити гроші навпіл, але вона поставила умову придбання їй квартири тільки в тому районі міста, де вона бажає. Таких можливостей у нього не було, тому він відмовився. Коли донька почала навчатися, то відповідач запропонувала інший варіант, вона бере стінку, диван, кухню, пральну машинку, а він утримує доньку під час навчання, на що він погодився. Але через місяць-півтора відповідач сказала. що їй стінка і пральна машинка не підходять і потрібні гроші. Він запропонував їй продати їх і тоді у неї будуть грошові кошти. Весь час після розлучення вона комунальні послуги не сплачує, виникла заборгованість. Він свою частку 1000 гривень сплатив, в рахунок погашення боргу вилучалось майно, де воно знаходиться зараз точно сказати не може. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначила, що відповідач після розірвання шлюбу не має відношення до сім'ї [PERSON], не сплачує комунальні послуги, договору про безоплатне проживання в приміщенні спірної квартири не укладалось, тому відповідно до ст. 403 ЦК України вона втратила право користування приміщенням даної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідач вже звертався до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою, але на той час їх спільна донька була неповнолітньою, тому в задоволенні позовних вимог щодо неї було відмовлено. На теперішній час донька є повнолітньою, але вона постійно проживає в кімнаті доньки, яка зараз навчається в м. Харкові. Посилання позивача на те, що вона з 2011 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла є неправдивими, оскільки на її пропозицію спільно сплачувати комунальні послуги позивач відмовився, вона квитанції про сплату комунальних послуг не отримує, вони приходять на ім'я [PERSON] До 2017 року вона тимчасово працювала в м. Харкові, але в зв'язку з квартирою не втрачала, в квартири залишилися її особисті речі та предмети побуту та меблі, проживала в ній по приїзду разом з донькою, а після того, як влаштувалася на роботу в м. Лозова, проживає в ній постійно. Іншого житла вона не має, місце проживання не змінювала, зареєстрована в даній квартирі з 2004 року. Про заборгованість за комунальні послуги їй відомо, в 2014 році було винесено судовий наказ, на підставі якого з неї та з її сина утримуються грошові кошти. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що в спірній квартирі її довірителька зареєстрована тривалий час, вона вимушено виїздила на роботу до м. Харкова, але зв'язку з квартирою не втрачала, приїздила на вихідні. Іншого житла у відповідача не має. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в будинку, де проживають сторони, в травні 2016 року вони утворили ОСББ, вона знала про існування проблемної квартири, тобто квартири з боргами за комунальні послуги. [PERSON] активно приймає участь в утриманні будинку, а [PERSON] уникає всіх питань, не сплачує за комунальні послуги. [PERSON] яка проживає в цьому будинку, там вона її бачила, навіть вважала, що вона квартирантка, чи живе [PERSON] в квартирі де зареєстрована чи ні, не знає. Вважає, що у [PERSON] були всі можливості для сплати своєї частки комунальних послуг, але вона цього не робила, з цим питанням до ОСББ не зверталась. Сама особисто вона в квартирі [PERSON] не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін, один раз приймала участь у складанні акту про не проживання [PERSON] в 2016 році, двері в одну кімнату були закриті, вони заглянули тільки на кухню, присутності жінки в квартирі не помітила. Чи були речі [PERSON] в квартирі, чи ні не знає. Був час, коли [PERSON] була відсутня, роки два їздила туди-сюди, чула, що вона працювала в м. Харкові. Більше часу з донькою проводив позивач, привозив її речі попрати, надсилає їй кошти. Останній час [PERSON] вранці уходила, ввечері приходила, а чи жила в квартирі не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін, проживає в будинку постійно, раніше [PERSON] не бачила, але останнім часом стала помічати, що вона приходить до квартири після роботи, в квартирі тиша. В квартирі зареєстровані всі, тобто і [PERSON], і [PERSON] і їх донька. Купували квартиру вони разом, потім розлучилися. Бачила, що донька приїздить, вона десь навчається, де саме не знає. В квартирі була один раз влітку 2016 року, за проханням [PERSON] приймала участь у складанні акту про не проживання його дружини. Крім неї було ще двоє сусідів [PERSON] та [PERSON]. Акт був необхідний, щоб засвідчити, що дружина не проживає в квартирі, його підписували пізніше, текст не читала. Обстановка в квартирі свідчила, що в ній господині немає, були в квартирі хвилин 15-20. Двері в одну кімнату були відкриті, в іншу зачинені, вони заглянули на кухню, присутності жінки в квартирі не помітила. [PERSON] говорив, що газ відключений. Чи були речі [PERSON] в квартирі чи ні, не знає. Дані про те, що [PERSON] проживає в іншому місці, їй не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з березня 2017 року працює з [PERSON] особисто, знає її та те, що вона проживає в квартирі [ADDRESS], бувала у неї в квартирі. Знає, що неповнолітня донька навчається в Харкові, приїздить періодично в Лозову, [PERSON] працювала в Харкові, але жили разом з донькою. В м. Лозова [PERSON] і їх донька [PERSON] проживають в великій кімнаті, а в меншій кімнаті мешкає її колишній чоловік і батько доньки. Вона заходить до [PERSON] кілька разів на тиждень, разом йдуть і разом повертаються, її квартира знаходиться в будинку поряд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона особисто знайома з сім'єю [PERSON] більше ніж 15 років. З ними проживав син від першого шлюбу [PERSON] з моменту вселенні в квартиру. [PERSON] працювала, була підприємцем, торгувала взуттям, її заробітна плата та пенсія сина по втраті годувальника витрачались на сім'ю, вона добра господиня. Основною причиною розлучення стало чергове вчинення насильства зі сторони [PERSON] по відношенню до [PERSON] Вона лікувалась із-за [PERSON], інсульт перенесла. Діти не голодували, але вона постійно займала у неї гроші. Після розлучення [PERSON] подала на аліменти. Сина [PERSON] [PERSON] вижив з квартири, погрожував його посадити до тюрми. [PERSON] попросила свою матір, щоб та приютила онука, у бабусі син і проживає. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.09.2002 року спірна квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], позивачу по справі, та члену його сім'ї доньці [PERSON], третій особі по справі. В даній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], третя особа [PERSON] та його колишня дружина [PERSON], відповідач по даній справі. Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.11.2010 року. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. В матеріалах справи містяться акти про не проживання від 02.07.2016 року, від 18.08.2016 року, від 15.11.2016 року, в яких зазначено, що відповідач [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає, її особисті речі відсутні. Однак твердження позивача щодо не проживання відповідача в спірній квартирі, суд до уваги не бере, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони дійсно приймали участь у складанні актів про не проживання [PERSON] в квартирі, але даний факт їм відомий зі слів [PERSON], позивача по справі, тому що до кімнати, де могли знаходитися речі відповідача, вони не заходили, тобто стверджувати той факт, що [PERSON] не проживала в даній квартирі та що її речі відсутні, вони не можуть, текст актів не читали. Відповідно штампу місця проживання в паспорті відповідача, [PERSON] зареєстрована з 15.04.2004 року в спірній квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS], та з моменту реєстрації місце реєстрації не змінювала, що також підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками її речей в спірній квартирі. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 15.09.2017 року вбачається, що відомості про наявність у [PERSON] нерухомого майна відсутні. Відповідно до довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 06.09.2017 року син відповідача [PERSON] зареєстрований у своєї бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тобто в кімнаті гуртожитку. Згідно довідки Лозівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 14 «Світанок» Лозівської міської ради Харківської області № 68 від 20.04.2017 року [PERSON] працює на посаді вихователя (на 0,74 ставки) ЛДНЗ № 14 «Світанок» з 15 березня 2017 року (наказ № 11-к від 13.03.2017 року). Крім того, 16.03.2011 року, 18.03.2013 року були складені акти з'ясування обставин вчинення насильства в сім'ї або реальної загрози його вчинення відносно [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тобто за адресою, де знаходиться спірна квартира. Відповідач дійсно тимчасово вибувала до місця роботи в м. Харків, але зв'язку з квартирою не втрачала, приїздила на вихідні, про що не заперечував в судовому засіданні і позивач, отже була тимчасово відсутня з поважних причин. Жодних доказів щодо наявності у відповідача іншого житла позивачем до суду не надано. Згідно зі ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме за обставин коли такі особи систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, жодних із перелічених умов для [PERSON], позивач не навів, а в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження дій, які б могли призвести до її виселення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на ч.2 ст. 405 ЦК України відповідно до якої, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України, яка в свою чергу, передбачає, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін, плата комунальні послуги береться крім, квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Варто відзначити, що будь-яких угод між позивачем та відповідачем про безоплатне або платне користування спірним приміщенням не укладалось, про що зазначалось і самим позивачем в судовому засіданні. З представлених же позивачем доказів, а саме документів реагування правоохоронних органів, вбачається, що між сторонами а також між відповідачем та колишньою дружиною виникають суперечки, що свідчить про присутність та проживання відповідача за місцем реєстрації. Також в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач перешкоджає позивачу користуватись власністю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed