Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 01 червня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачкою був укладений договір кредиту №014/0077/74/75828, відповідно до якого [PERSON] зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 95\~950, 00 дол. США, зі сплатою 13, 25 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01 червня 2027 року. Також позивач зазначає, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязання 01 червня 2007 року ВАТ «[PERSON] Аваль» уклав з [PERSON] іпотечний договір, згідно з яким остання передала в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання основного зобовязання за договором кредиту, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною пл. 56, 3 кв. м., житловою площею 33, 8 кв. м., що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №3930. Однак, у звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за вищевказаним договором кредиту, у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 26 грудня 2014 року складає 99\~251, 38 дол. США, та складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 56\~554, 72 дол. США; суми заборгованості за відсотками у розмірі 14\~770, 54 дол. США, пені у розмірі 27\~926, 12 дол. США. Таким чином, зважаючи на невиконання [PERSON] зобовязання стосовно умов повернення кредитних коштів, ПАТ «[PERSON] Аваль» просить суд стягнути заборгованість за вищевказаним договором кредиту у сумі 99\~251, 38 дол. США за рахунок предмету іпотеки. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, була сповіщена про розгляд справи належним чином за місцем реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, що підтверджується її підписом в заяві про ознайомлення з матеріалами справи. До суду надійшли заперечення проти позовних вимог Банку, в яких відповідачка зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2015 року, яке не набрало чинності, було стягнуто суму заборгованості солідарно з неї та [PERSON] за вказаним кредитним договором. Тому, відповідачка вважає, що вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї є заборгованості, є безпідставними. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачів у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір кредиту №014/0077/74/75828, відповідно до якого [PERSON] зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 95\~950, 00 дол. США, зі сплатою 13, 25 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01 червня 2027 року. Банк виконав належним чином покладені на нього зобовязання, надавши [PERSON] суму кредиту у розмірі 95 950, 00 дол. США. Згідно п. 6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. п. 10.1 кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0, 5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязання 01 червня 2007 року ВАТ «[PERSON] Аваль» уклав з [PERSON] іпотечний договір, згідно з яким остання передала в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання основного зобовязання за договором кредиту, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною пл. 56, 3 кв. м., житловою площею 33, 8 кв. м., що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №3930. Згідно п. 6.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані у звязку з цим збитки. Відповідно до п. 4.3 іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки. В свою чергу, у звязку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобовязань за вищевказаним договором кредиту, у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 26 грудня 2014 року складає 99\~251, 38 дол. США, та складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 56\~554, 72 дол. США; суми заборгованості за відсотками у розмірі 14\~770, 54 дол. США, пені у розмірі 27\~926, 12 дол. США, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Вищевказане підтверджується також висновком ВСУ від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15. Тому, суд при винесенні рішенні не керується положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» суд приходить до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно висновку експертного дослідження №498 від 01 грудня 2015 року ринкова вартість вищевказаної квартири станом на 24 листопада 2015 року становить 731\~000, 00 грн. Посилання [PERSON] на наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2015 року про стягнення суми заборгованості за вказаним кредитним договором як на підставу у відмові в задоволенні позовних вимог Банку, є безпідставними, оскільки вказане рішення не набрало чинності, а звернення стягнення на предмет іпотеки є іншим за своєю правовою природою способом захисту порушеного права. Крім того, вартість предмета іпотеки є значно меншою за розмір заборгованості відповідачки перед Банком. Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків,

Outcome: approved