Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 13.03.2007 року він являється членом обслуговуючого садово-городного кооперативу «Запоріжсталь-2», а на підставі рішення Запорізької міської ради № 39/244 від 25.02.2009 року йому на праві власності належить земельна ділянка [ADDRESS]. На зазначеній земельній ділянці самочинно збудовані садовий будинок літ. А, який складається з кухні 1-1 площею7,8 кв.м. та кімнати 1-2 площею 12 кв.м., а також службова прибудова літ. А площею 10,9 кв.м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В, басейн № 1, хвіртка №2. На теперішній час виникла необхідність в державній реєстрації права власності на вказані будівлі. Просив визнати за ним право власності на самочинно побудовані садовий будинок, службову прибудову, сарай, вбиральню, басейн, хвіртку, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених у позові, наполягають на його задоволенні. Відповідачка та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] (а.с. 13). На вказаній земельній ділянці самочинно побудовано:садовий будинок літ. А, службова прибудова літ.а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, басейн № 1, хвіртка № 2 (а.с.14). Листом від 20.01.2014 року інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області (а.с. 30) відмовила позивачу у видачі довідки про погодження прийняття в експлуатацію вищезазначених закінчених будівництвом самочинно збудованих будівель. Відповідно до технічного висновку Запорізького відділення державного підприємства «Науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» від 27.09.2013 року (а.с. 21-29), загальний технічний стан садового будинку задовільний, але потребує виконання ремонтних робіт. За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно із п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва» № 6 від 30.03.2012 року: позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Проте, позивач [PERSON] у своєму позові в його обгрунтування не посилався на ч. 3 ст. 376 ЦК України. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статтей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його паорушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача. Проте, судом встановлено, що жодних прав власності позивача відповідачка [PERSON] не порушувала. Свідченням цього є відсутність будь-яких претензій до відповідачки в самій позовній заяві (а.с.2-4). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», забудова земельних ділянок здійснюється після виникнення права власності чи права коритсування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встаноленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд. Відповідно до ст. 26 цього Закону, спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Частина 3 ст. 18 цього Закону забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію у встановленому законом порядку. Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач в силу вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Проте, позивач не надав доказів на підтвердження того, що орган місцевого самоврядування чи його виконавчий орган, якому делеговані відповідні повноваження, відмовив йому у вирішенні спірного питання. Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed