Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003962, укладений 12.04.2016 р. з відподвіачем; стягнути з Відповідача на його користь грошові кошти в сумі 52500,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що укладений договір фіннасового лізингу є недійсним, оскільки його укладено з порушенням вимог чинного законодаста щодо обовязкового нотаріального посвідчення, тобто вказаний правочин не вчинено у формі, встановленій законом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та підстави. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Причини неявки представника відподвіача суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що між Позивачем (Лізингоодержувач) та Відповідачем (Лізингодавець) 12.04.2016 р. у письмовій формі було укладено Договір фінансового лізингу № 003962, предметом якого є транспортний засіб RENAULT DUSTER Privilege, 1,5 л дизель. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на термін та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 1.7. Договору, Предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмету лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. На виконання умов Договору Позивачем на рахунок Відповідача було сплачено Адміністративний платіж в розмір 52500,00 грн., що підтверджується Квитанцією № QS000123777901 від 12.04.2016 року. Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Положеннями ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи зі змісту Договору відповідно до ст. 628 ЦК України та аналізу норм законодавства, вказаний Договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, Договір фінансового лізингу № 003962 від 12.04.2016 року, укладений між Сторонами, нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи наведене, суд вважає, що згідно з ч. 4 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України спірний договір є нікчемним, оскільки він укладений з недотриманням встановленої законом нотаріальної форми укладення правочину. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі за № 6-2766цс15. Статтею 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Реституція, як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Оскільки Позивачем на виконання нікчемного Договору фінансового лізингу № 003962 від 12.04.2016 року на рахунок Відповідача було сплачено Адміністративний платіж в розмір 52500,00 грн., то такі кошти підлягають поверненню Позивачу в порядку ст. 216 ЦК України. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved