Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) про знаття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 жовтня 2013 року уклав з [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 22 жовтня 2012 року від імені [PERSON] усний договір купівлі-продажу транспортного засобу ВАЗ 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб ВАЗ 217230, реєстраційний номер [NUMBER] . Після набрання рішенням суду законної сили, позивач звернувся до Територіального сервісного центру №7442 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області для перереєстрації даного транспортного засобу, проте йому було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби накладено арешт на даний транспортний засіб. В подальшому позивачем було встановлено, що у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 червня 2014 року по кримінальному провадженні №1-кп/742/114/14 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 100000 грн. в ході якого і винесено постанову про накладення арешту на транспортний засіб 22 жовтня 2014 року. Оскільки, даний транспортний засіб на час накладення арешту на майно державною виконавчою службою, належав позивачу, а не [PERSON] , і таке накладення арешту на транспортний засіб, який набутий позивачем на законних підставах, позбавляє його як власника реалізувати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тому позивачем і подано позов про зняття арешту з майна. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Матійко Г.М. в судовому засіданні щодо вирішення даного позову поклалася на розсуд суду. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав: Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року у цивільному провадженні №2/742/1161/17 (єдиний унікальний №742/2277/17) задоволено позов [PERSON] . Визнано правочин-довіреність від 04 жовтня 2013 року [PERSON] на уповноваження [PERSON] на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ, модель 217230, типу легковий комбі-В, 2010 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , посвідчену приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Сидоренко Л.О. - удаваним, тобто таким, що вчинено з метою приховування договору купівлі-продажу. Визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб-легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 217230, типу легковий комбі-В, 2010 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Рішення набрало законної сили 10 жовтня 2017 року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 грудня 2014 року, вбачається, що на майно [PERSON] постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №45191793, виданий 22 жовтня 2014 року, видавник: головний державний виконавець Глущенко В.А. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. У відповідності до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року у цивільному провадженні №2/742/1161/17 (єдиний унікальний №742/2277/17), визнано правочин-довіреність від 04 жовтня 2013 року [PERSON] на уповноваження [PERSON] на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ, модель 217230, реєстраційний номер [NUMBER] - удаваним, тобто таким, що вчинено з метою приховування договору купівлі-продажу та визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб-легковий автомобіль марки ВАЗ 217230, реєстраційний номер [NUMBER] і таке рішення суду набрало законної сили; при цьому, на час ухвалення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 22 жовтня 2014 року, даний транспортний засіб з 04 жовтня 2013 року вже не належав [PERSON] , і таке накладення арешту на майно позбавляє позивача як власника реалізувати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тому позов про зняття арешту з майна підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved