Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат, понесених в інтересах підприємства,обґрунтовуючи вимоги тим, що з 14 жовтня 2004 року він працює в стрілецькій команді станції Знамянка виробничого підрозділу «Знам'янський загін воєнізованої охорони» служби відомчої воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаді стрільця. При прийнятті на роботу однією з умов трудового договору було передбачено безкоштовне забезпечення його форменим одягом. Протягом останніх трьох років формений одяг він не отримує. У грудні 2016 року у виробничий підрозділ «Знамянський загін воєнізованої охорони» надійшли 421 комплект костюмів військово-польових, які видавались працівникам підрозділу. Його розміру в черговий раз не було, тому костюм він не отримав. У зв'язку з тим, що на службі він має знаходитись у форменому одязі, яким його не забезпечили, а перебування на службі без нього є порушенням посадових обовязків та підставою для недопущення до несення служби, 26 квітня 2017 року був вимушений придбати за власні кошти формений одяг у вигляді костюма військово-польового, вартістю 850 грн. Після чого, 26 квітня 2017 року звернувся до адміністрації загону із заявою про відшкодування витрат понесених ним в інтересах підприємства, про що надав відповідні документи та квитанцію. Однак, 05 травня 2017 року адміністрацією загону йому було відмовлено у відшкодуванні витрат, оскільки повернення коштів не передбачено наказом ПАТ «Українська залізниця» №99-Ц. Вважає дії адміністрації загону неправомірними та такими, що порушують його право на забезпечення гідних умов праці. Просив стягнути з відповідача витрати, понесені ним в інтересах підприємства в сумі 850 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та пояснив, що з 14 жовтня 2004 року працює у відповідача на посаді стрільця. Відповідно до колективного договору та інструкцій під час виконання службових обовязків він повинен носити формений одяг та знаки розрізнення за рахунок загону. В грудні 2016 року у виробничий підрозділ «Знамянський загін воєнізованої охорони» надійшли 421 комплект костюмів військово-польових, які видавались працівникам підрозділу. Його розміру в черговий раз не було, тому він відмовився від отримання одягу будь-якого розміру. Оскільки мали місце випадки недопущення до несення служби без форменого одягу, 26 квітня 2017 року був вимушений придбати за власні кошти костюм військово-польовий, вартість якого 850 грн. Після чого, 26 квітня 2017 року він звернувся до адміністрації загону із заявою про відшкодування витрат, понесених ним в інтересах підприємства на придбання форменого одягу, до якої додав відповідну квитанцію. 05 травня 2017 року адміністрацією загону йому відмовлено у відшкодуванні витрат з посиланням на відсутність правових підстав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відсутні правові підстави та механізм відшкодування позивачу витрат на придбання форменого одягу. Зауважив, що позивача жодного разу не відстороняли від роботи у зв'язку з несенням служби без форменого одягу та не притягували з цієї підстави до дисциплінарної відповідальності. Пояснив, що дійсно останній за власні кошти придбав формений одяг, у якому ніс службу, однак інструкцією не передбачено самостійне придбання спецодягу. Надана розрахункова квитанція не є допустимим доказом, адже не містить назви субєкта підприємницької діяльності, який здійснив продаж військово-польового костюма. Просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 14 жовтня 2004 року, позивач працює в стрілецькій команді ст. Помічна, а з 04.08.2008 року в стрілецькій команді станції Знамянка виробничого підрозділу «Знам'янський загін воєнізованої охорони» служби відомчої воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаді стрільця, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до особової картки №458 обліку форменого одягу працівника та знаків розрізнення, виданої на імя позивача, 01 квітня 2008 року, останнім отримано костюм бавовняний, який списано 01 квітня 2010 року. Нормами забезпечення і термінами носіння форменого одягу для особового складу відомчої воєнізованої охорони, затвердженими наказом Укрзалізниці від 23 лютого 2010 року №148-ц визначено, що для молодшого начальницького і рядового складу передбачено костюм літній з терміном носіння два роки. З розрахункової квитанції серії ААКЄ №342724 вбачається продаж однієї одиниці костюма військово-польового літнього за 850 грн. субєктом підприємницької діяльності (назва відсутня) з податковим номером [NUMBER] та індивідуальним податковим номером платника ПДВ 24440000000014067. Факт придбання позивачем форменого одягу за власні кошти та носіння його під час виконання службових обовязків в судовому засіданні сторонами не оспорювався та підтверджується матеріалами справи. 26 квітня 2017 року позивач звернувся до керівництва виробничого підрозділу Служби воєнізованої охорони «Знам'янський загін воєнізованої охорони» із заявою про відшкодування коштів в сумі 850 грн., витрачених ним на придбання форменого одягу у виді костюма військово-польового літнього, до якої додав квитанцію, копію свідоцтва про державну реєстрацію та копію свідоцтва платника єдиного податку. Листом від 05 травня 2017 року №НОР-3-08/1553 виробничий підрозділ Служби воєнізованої охорони «Знам'янський загін воєнізованої охорони» повідомив позивача про те, що з метою забезпечення контролю за цільовим та ефективним використанням коштів, забороняється придбання товарно-матеріальних цінностей без укладання договорів. Згідно, Порядку отримання, обліку і видачі форменого одягу особовому складу відомчої воєнізованої охорони, затвердженим наказом №99-Ц від 24 квітня 1997 року «Про формений одяг особового складу відомчої воєнізованої охорони Укрзалізниці» відшкодування коштів за придбання форменого одягу або його пошив за власні кошти в разі його не отримання в установлені терміни не передбачено. Згідно з ч.2 ст. 164 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен компенсувати працівникові витрати на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо встановлений нормами строк видачі цих засобів порушено і працівник був змушений придбати їх за власні кошти. У разі дострокового зносу цих засобів не з вини працівника власник або уповноважений ним орган зобов'язаний замінити їх за свій рахунок. Відповідно до колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Знамянського загону відомчої воєнізованої охорони на 2011-2015 роки, що продовжує свою дію до укладення нового колективного договору, адміністрація зобовязується своєчасно та в повному обємі забезпечувати працівників матеріально-технічними ресурсами, необхідними для виконання виробничих завдань з досягненням високих результатів, видавати безкоштовно формений одяг працівникам підрозділу, які при виконання службових обовязків зобовязані носити такий одяг, у відповідності до переліку, затвердженим Укрзалізницею за рахунок коштів загону (п.п. 2.1, 2.16). З посадової інструкції стрільця стрілецької команди 5169 Виробничого підрозділу Служби воєнізованої охорони «Знам'янський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» вбачається, що стрілець зобовязаний під час виконання службових обовязків носити формений одяг і знаки розрізнення встановленого зразка, відповідно до своєї посади (п.2.16). Порядком отримання, обліку і видачі форменого одягу особовому складу відомчої воєнізованої охорони, затвердженим наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України Міністерства транспорту України від 24 квітня 1997 року №99-Ц «Про формений одяг особового складу відомчої воєнізованої охорони Укрзалізниці» визначено, що особам начальницького і рядового складу, яким речі форменого одягу підібрати за розмірами неможливо, проводиться їх пошиття за індивідуальним замовленням (п.4.2.1). Оплата за пошиття форменого одягу проводиться бухгалтерією служби (загону) за поданим підрядником рахунком з коштів, що виділяються на утримання воєнізованої охорони (п.4.3.2). Відповідно до п.п. 20, 22 Положення про відомчу воєнізову охорону на залізничному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 1994 року №7 працівники відомчої охорони зобовязані під час виконання службових обовязків носити формений одяг і знаки розрізнення встановленого зразка відповідно до своєї посади. Особовий склад відомчої воєнізованої охорони забезпечується безоплатним форменим і спеціальним одягом, а також засобами індивідуального захисту за нормами, затвердженими Укрзалізницею, за рахунок коштів, передбачених на утримання воєнізованої охорони. Згідно п. 2.8 Робочої інструкції стрільців 21-ї стрілецької команди станції Знам'янка, що заступають на службу по ст. Користівка та п. 3.5 Робочої інструкції стрільців воєнізованої охорони, задіяних на супроводженні пасажирських поїздів, стрільці та працівники воєнізованої охорони зобов'язані носити /нести службу/ формений одяг. Розділом 4 Робочої інструкції по організації охорони об'єктів 2-ї категорії /мостиів/ залізничного трангспорту передбачено, що особовий склад несе відповідальність за недотримання встановленої форми одягу. З огляду на викладене, відповідач повинен був забезпечити позивача форменим одягом необхідного розміру чи компенсувати працівникові витрати на його придбання. З наданих суду письмових доказів вбачається, що позивачу останній раз формений одяг у вигляді костюма бавовняного було видано 01 квітня 2008 року, що не відповідає нормам, за якими відповідач повинен був забезпечити позивача форменим одягом, позивач протягом 2015 -2017 років речове майно взагалі не отримував, а в отриманих 451 одиниць костюмів, згідно накладної №12-015474 розмір позивача взагалі відсутній. Належних та допустимих доказів щодо забезпечення позивача форменим одягом відповідно до встановлених норм відповідач суду не надав. Таким чином, позивач за власний рахунок змушений був придбати костюм військово-польовий літній, що підтверджується розрахунковою квитанцією. Твердження представника відповідача про відсутність правових підстав та механізму відшкодування працівникам коштів, витрачених на придбання форменого одягу не заслуговують на увагу, оскільки суперечать Порядку отримання, обліку і видачі форменого одягу особовому складу відомчої воєнізованої охорони, затвердженим наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України Міністерства транспорту України від 24.04.1997 №99-Ц «Про формений одяг особового складу відомчої воєнізованої охорони Укрзалізниці» (п.п. 4.2.1, 4.3.2), на який також посилається відповідач у листі на адресу позивача. Крім того, відхиляючи доводи представника відповідача щодо розрахункової квитанції як недопустимого доказу у зв'язку з відсутністю найменування субєкта підприємницької діяльності, який здійснив продаж форменого одягу, суд виходить з того, що позивачем суду надано копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та копію свідоцтва платника єдиного податку (вид діяльності - роздрібна торгівля з лотків та на ринках), виданих на імя [PERSON], відповідно до яких податковий номер ([NUMBER]) та індивідуальний податковий номер платника ПДВ (24440000000000842) співпадають з аналогічними номерами у розрахунковій квитанції, наданій суду позивачем, а тому суд не знаходить підстав для визнання такого доказу недопустимим. Правильність заповнення розрахункової квитанції чинним законодавством на покупця товару не покладено. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про те, що факт вимушеного придбання позивачем форменого одягу за власні кошти в інтересах підприємства знайшов своє підтвердження в судовому засіданні на підставі пояснень сторін та досліджених письмових доказів, а тому пред'явлений позов є обґрунтованим татаким, що підлягає задоволенню. Відповідач, заперечуючи проти позову не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved