Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності. Свій позов мотивує тим, що йому на праві власності належить будинок, який побудовано та прийнято в експлуатацію ще до укладення шлюбу з відповідачкою. На даний час він бажає розпорядитися належним йому майном, але відповідачка, яка є його дружиною, заперечує його право особистої приватної власності на цей будинок та не надає згоди на його відчуження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягав та пояснив, що позивачу належить спірний будинок, який побудовано та прийнято в експлуатацію ще до укладення шлюбу з відповідачкою. На сьогоднішній день позивач має бажання розпорядитися належним йому на підставі права особистої приватної власності житловим будинком № 92 по вул. Південна в м. Мелітополі, але відповідачка заперечує його право особистої приватної власності на цей будинок та не надає згоди на його відчуження. Відповідачка в судове засідання не зявилася, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід задовольнити. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 92 по вул. Південна в м. Мелітополі, на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 24.12.2001 № 179/11, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2004/а.с.9/. Будівництво вказаного будинку було розпочато позивачем відповідно до планувального завдання, яке було видано 24.10.1964/а.с.13/. Будівництво було закінчено, а будинок зареєстровано в Мелітопольському МБТІ в 1976 році, що підтверджується викопіюванням від 13.07.1976/а.с.14/. 25.10.2001 рішенням № 143/6 Мелітопольської міської ради оформлено поточний стан житлового будинку з надвірними будовами/а.с.15/. 19.11.2001 складено акт про закінчення будівництва і прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку/а.с.16/, рішенням Мелітопольської міської ради № 179/11 від 24.12.2001 цей акт затверджено/а.с.17/. 19.12.2003 позивач уклав шлюб з відповідачкою, що підтверджується копією свідоцтва про одруження/а.с.8/. Згідно п. 4 ТТП.ВСУ № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Оскільки згідно зі ст. 17 ЗК України і ст. 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок в зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 24 КпШС України, який діяв на час укладення позивачем шлю\-бу з відповідачкою, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час укладення позивачем шлю\-бу з відповідачкою, тільки майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В п. 4 ППВС'У № 16 від 12.06.1996 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 271 КпШС України спільною суміс\-ною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визна\-но такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збі\-льшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Аналогічні правові норми закріплено в ст.ст. 57-59 СК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони сусідки позивача, їм відомо, що позивач побудував свій будинок разом з першою дружиною ще до 1980 року, яка померла. Після цього в будинку нічого не перебудовували та не добудовували. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони сусідки позивача, їм відомо, що спірний будинок позивач побудував з першою дружиною [PERSON], з 1980 року в будинку нічого не перебудовували та не добудовували, в 2001 році перша дружина позивача померла. При спільному житті позивача з другою дружиною, в цьому будинку нічого не добудовувалось та не перебудовувалось, зараз руйнується навіть паркан, а його ніхто не ремонтує. Отже судом встановлено, що в 1964 році позивачу була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, будинок побудовано та прийнято в експлуатацію ще до укладення шлюбу з відповідачкою. Таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачем право особистої приватної власності на вказаний будинок, як на майно набуте до укладення шлюбу з відповідачкою.

Outcome: approved