Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого. Під час розгляду справи до участі у справі в якості третьої особи залучено ПрАТ«СК «Українська страхова група». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2014 відповідач, керуючи автомобілем марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER], в порушення Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні №8. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2015 відповідача, який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнано винним у вчиненні вказаного злочину. Фактичні витрати на лікування потерпілого у період з 29.12.2014 по 28.01.2015 за кошти лікарні склали 5826,00 грн. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 5826,00 грн. в якості відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення та вирішити питання про розподіл судових витрат. Від прокурора Київської місцевої прокуратури №5 Мирончук І.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю представника з'явитися в судове засідання у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Суд, приймаючи до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки, ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за наявними у матеріалах справи доказами. До того ж в матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення, представник посилається на недоведеність вини [PERSON] у вчиненні відповідного злочину та відсутність причинного зв'язку між будь-якими діями відповідача та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікування. До того ж зазначив, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі договору обов'язкового страхування, а тому відповідальність за відшкодування даної шкоди лягає на страховика. Від представника ПрАТ «СК «Українська страхова група» Пешкова О.О. надійшли пояснення щодо позову, в яких він просить розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позовну заяву з огляду на те, що витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані страховиком за договором обов'язкового страхування. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. 29.12.2014 близько 17 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER], виконуючи розворот на перехресті вулиць Полярної та Майорова в м. Києві, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який переходив проїзну частину за межами регульованого пішохідного переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні №8, що підтверджується копією медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 96-126). За фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 19.11.2015 [PERSON], звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням із потерпілим, кримінальне провадження відносно нього закрито. За змістом ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Матеріалами справи підтверджено, що у період з 29.12.2014 по 28.01.2015 потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні №8. Згідно з довідкою Київської міської клінічної лікарні №8 від 27.03.2015, витрати на лікування [PERSON] за кошти лікарні складають 5826,00 грн. Стаття 1206 ЦК України регулює порядок відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого та покладає вказаний обов'язок на особу, яка вчинила злочинні дії, причинно-наслідковим зв'язком яких стало перебування потерпілого на такому лікуванні. Факт перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров'я саме внаслідок неправомірних дій відповідача підтверджений належними доказами та не викликає у суду сумніву, а тому твердження представника відповідача про відсутність причинного зв'язку між діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні не заслуговують на увагу. Крім того, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого, має нести страховик ПрАТ «СК «Українська страхова група» з огляду на наступне. Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов'язкового страхування страховою компанією. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, з відповідача на користь Київської міської клінічної лікарні №8 підлягають стягненню грошові кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 5826,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 551,20 грн. судових витрат. З викладеного,

Outcome: approved