Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 40130,19 грн., наданий [PERSON] 13.04.2007 року згідно кредитного договору № HEXRRX06870226 на суму 2654,40 грн.. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконував своїх зобов'язань по поверненню кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у вказаному розмірі, яку позивач просить стягнути у повному обсязі відповідно до поданого розрахунку, а також стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 12.05.2014 року до участі у справі залучено спадкоємця [PERSON], який помер 25.03.2013 року, [PERSON]. Ухвалою суду від 24.06.2014 року провадження по справі було закрито у звязку з наявністю рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 16.04.2008 року, яким достроково стягнуто з померлого заборгованість за договором кредиту № HEXRRX06870226 від 13.04.2007 року, внаслідок невиконання зобовязань за вищезазначеним договором. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Херсонської області від 22.10.2014 року зазначена ухвала Генічеського районного суду в частині закриття провадження про стягнення заборгованості у період після 11.02.2008 року скасовано, справу направлено для подальшого розгляду в частині стягнення заборгованості за період з 11.02.2008 року по час звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] вимоги викладені у позові підтримала повністю, вказуючи, що дійсно між сторонами виникли кредитні зобовязання, які померлий [PERSON] належним чином не виконував, через що позивач 2008 року звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області із позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту від 13.04.2007 року та рішенням суду від 16.04.2008 року вимоги позивача було задоволено повністю. Однак враховуючи, що відповідач розрахунок за рішенням суду не провів, та йому нараховувалися відсотки за користуванням кредитом до дня повного розрахунку та інші платежі, а в подальшому після сплати в 2009 році заборгованості за рішенням суду від 16.04.2008 року відповідачеві продовжували нараховуватися відсотки, комісія, пеня та штрафи на суму нарахованих платежів в період з дня набрання рішенням від 16.04.2008 року законної сили до сплати заборгованості за цим рішенням. Крім того вказує, що оскільки в ході судового розгляду встановлено що [PERSON] помер, та відповідно [PERSON] прийняла спадщину після його смерті, то остання має нести відповідальність за зобовязаннями померлого у межах вартості спадкового майна. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнала та пояснила, що оскільки померлим [PERSON] було сплачено грошові кошти, які стягнуті з нього за рішенням суду від 16.04.2008 року, то вимоги позивача є безпідставними. Крім того вказує, що після постановлення рішення та сплати грошових коштів за тим же рішенням минуло понад 5 років, то пройшли строки давності визначені ЦК України, у звязку з чим просить суд відмовити позивачу через пропуск строку позовної давності. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позову ПАТ КБ «Приват Банк» з підстав пропуску строку позовної давності. А також вказує, що при звернені до суду позивачем не дотримано вимоги ст.. 1282 ч.3 ЦК україни, щодо предявлення позову о спадкоємців боржника, у звязку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. В ході розгляду справи судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HEXRRX06870226 на суму 2654,40 грн. з\~умовою повернення до 13.10.2008 року зі сплатою щомісяця заборгованості за основним кредитом та відсотків за користування кредитом у розмірі 1.0% щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 96.89 грн. та одноразової винагороди за надання фінансової інструменту в розмірі 442.40 грн. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 20» по « 25» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 258.97 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов. Умови договору, укладеного між сторонами згідно\~ст.. 1055 ЦК України, відповідач не виконував належним чином, у зв'язку з чим сплата основного боргу станом на 25.03.2014 року становила за основним кредитом в сумі 2525.03 грн., відсотків в сумі 12085.21 грн. за користування кредитом , заборгованості по комісії 1334.57 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 21798.23 грн., штрафи в сумі 500 грн. та 1887.15 грн.,а всього 40130.19 грн. Вказані обставини підтверджені копією заяви позичальника, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), копією актового запису про смерть, банківським розрахунком заборгованості. 25.03.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть №10 від 27.03.2013. Його дружина відповідач [PERSON], залучена до участі у справі під час розгляду справи в суді, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] З матеріалів справи також вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа, а відповідач [PERSON]П, звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом отримала 17 лютого 2014 року на земельну ділянку, нормативно-грошова оцінка якої становить 102 тис. 727 грн. 78 коп. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 14 квітня 2009 року не здійснив жодної виплати за вищевказаним договором, і право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення платежу, тобто, з 14.04.2009 року, в той час як з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся 11.04.2014 року, включивши до позовних вимог заборгованість за весь період, у тому числі заборгованість, наявну як і на день смерті відповідача, так і після його смерті. Відповідно до\~ ст..1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1281 ЦК України, \~встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до\~ст..1282 ЦК України,\~спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що не підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитом у повному обсязі, оскільки пропущено строк позовної давності. Проаналізувавши встановлені в судовому засіданні судом обставини по справі, суд вважає, що висновки відповідача щодо пропуску строку позовної давності не заслуговують на увагу та є безпідставними, однак в задоволенні позову слід відмовити з інших підстав. Стаття 626 ЦК України, передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статті\~627, 628, 629 ЦК України\~передбачають, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу,\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, яка є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2007 року між ЗАТ «[PERSON] банк «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом приєднання в порядку\~ст.. 634 ЦК України до умов запропонованих банком в письмових умовах надання банківських послуг на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими умовами. Відповідно до п.5.5. договору, встановлено термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту 5 років. Кредит надавався на строк 18 місяців з 13.04.2007 р. по 13.10.2008 р. зі сплатою щомісячними платежами. Внаслідок невиконання зобовязань за вищезазначеним договором, рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16.04.2008 року, достроково стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором кредиту № HEXRRX06870226 від 13.04.2007 року, яке ухвалою колегії апеляційного суду Херсонської області від 03.06.2008 року залишено без змін. Згідно наданих [PERSON] квитанцій, виконання за рішенням суду відбулося 14 квітня 2009 року. Позивачу стало відомо про порушення його права саме після сплати чергового платежу в порядку виконання рішення суду з 14.04.2009 р. З позовом до суду про стягнення з [PERSON] сум неповернутого кредиту та процентів за користування ним позивач звернувся в 11 квітня 2014 року. Отже, виходячи із матеріалів справи, вбачається, що на підставі\~ст.. 259 ЦК України, тривалість\~позовної давності була змінена за домовленістю сторін. Відповідно ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України,\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд, з урахуванням положень ч.2\~ст. 214 ЦПК України, \~враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, згідно якої початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, що передбачено\~ст.. 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, помилковим є посилання відповідача [PERSON] про те, що банк пропустив строк позовної давності щодо усього періоду заборгованості за кредитом. Разом з тим вимога банку про стягнення з правонаступника [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яка утворилась в період з 11.02.2008 року по 11.04.2014 року, є необґрунтованою, виходячи з наступного. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 32\~постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», \~прояснив, що з урахуванням положення\~ст.. 1282 ЦК України,\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. В силу п. 5\~ст.1219 ЦК України,\~не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~ст.. 608 цього Кодексу. В силу\~ст..3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист прав у порядку цивільного судочинства - цепередбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до\~ст.. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями\~ст..15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.. 16 ЦК України.\~Інші способи захисту порушених прав частіше за все визначаються спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. В даному випадку\~ст.. 1182 ЦК України, якою визначено, що захист порушеного права здійснюється шляхом накладення стягнення на спадкове майно, яке залишилося після смерті померлого. У зв'язку з цим банк відповідно до закону вправі заявити до відповідачів як спадкоємців боржника [PERSON] вимогу про погашення боргу за рахунок спадкового майна, але законом не передбачено можливості стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця, оскільки, виходячи зі змісту ст.. 1182 ЦК України\~задоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу можливе лише за згодою спадкоємця. У разі відсутності такої згоди, накладається стягнення на спадкове майно, яке отримане спадкоємцем в натурі. Враховуючи, що вимога про накладення стягнення на майно, передане спадкоємцям у натурі, банком не заявлялась, тобто позивачем обраний не той спосіб захисту, який передбачений законом для захисту порушеного права, то у задоволенні позову слід відмовити, що не перешкоджає позивачу звернутись до суду з позовом про накладання стягнення на спадкове майно.

Outcome: dismissed