Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Баранове Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 592 від 08 жовтня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,34 га, із них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,09 га - для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є діти: позивач , [PERSON] та його рідний брат - [PERSON]. [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем, та відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. [INFO] рідний брат позивача - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Баранове Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 593 від 08 жовтня 2013 року. У відповідності до ст. 1262 ЦК України позивач являється спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], однак за життя юридично не встиг оформити спадкове майно на своє ім'я, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я спадкодавця [PERSON], та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Представник позивача вимоги підтримав, просив справу слухати у його відсутність. Представник сільської ради Іванівського району Одеської області позов визнав в повному обсязі , також просив справу слухати у їх відсутність, про що надав письмову заяву. Беручи до уваги той факт, що відповідач по справі в судовому засіданні визнав позовні вимоги , суд вважає , що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не підлягають доказуванню ті обставини які визнаються сторонами. Отже ті обставини на які посилається позивач суд вважає обґрунтованими , оскільки визнані відповідачем по справі. Крім визнання відповідачем даного позову у позивача є законні підстави для задоволення його заявлених вимог, оскільки судом при розгляді даної позовної заяви встановлено , що [INFO] рідний брат позивача - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Баранове Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 593 від 08 жовтня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,34 га, із них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,09 га - для ведення особистого підсобного господарства. Зазначене майно [PERSON] успадкував після смерті своєї матері, оскільки фактично прийняв спадщину, а позивач після смерті матері спадщину не прийняв , а третій брат відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. [PERSON] спадщину прийняв, але за життя не встиг оформити в нотаріальному порядку так як помер. У відповідності до ст. 1262 ЦК України позивач являється спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки його брат [PERSON] відмовився на користь позивача від спадщини , яка залишилась після смерті [PERSON]. Позивач у встановлений законом строк спадщину прийняв, оскільки своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини. Позивач фактично прийняв спадщину , але не оформив право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат», п.п. 4.15., 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовстановлюючий документ на житловий будинок, право власності на будинок згідно якого зареєстровано належним чином, [PERSON] за життя не було отримане, отримати на ім'я померлого правовстановлюючі документи на будинок є неможливим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, та оформлення будь-яких документів на померлу особу є незаконним. Оскільки у власність спадкоємця може перейти лише майно, яке належало спадкодавцю на праві власності, у разі смерті власника нерухоме майно, правовстановлюючі документи на яке відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та спадкоємцям повинно вирішуватися у судовому порядку. Житловий будинок, що входить у склад спадщини, станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним на той час законодавством (ст. 120 ЦК УРСР), що підтверджується випискою з по господарської книги Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області № 1223 від 12 листопада 2013 року (особовий рахунок № 59), та довідкою виконавчого комітету Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області № 1222 від 12 листопада 2013 року. Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У зв'язку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені. Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речовий прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін'юсті 18.07.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даного житлового будинку. Таким чином, з метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся з даним позовом до суду через неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Судом досліджено документи , які свідчать про те , що померлий володів вказаним житловим будинком, але за життя не встиг оформити право власності на будинок . Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач , обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Outcome: approved