Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист права власності в якому посилається на наступне у березні 2003 року відповідно до рекомендацій щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, затверджених наказом Мінагрополітики від 09.04.2001 року №97 , якими передбачено можливість викупу майнових паїв або часток у майні , що знаходиться у спільній частковій власності позивач уклав відповідні три договори дарування (що також є правочинами якими було відчужене майно згідно ст.ст.202,204 та 209 Цивільного кодексу України) частин майна, виділеного в натурі із загального майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Уральське». Вищевказані договори дарування частини майна були укладені з кожним власником цих паїв (всього 18 чоловік) і нотаріально посвідченні та зареєстровані в реєстрі. На підставі дарування частини майна, виділеного в натурі із загального майна колективного сільськогосподарського підприємства «Уральське» від 20.03.2003 року, 24.03.2003 року та 31.03.2003 року, посвідчених приватним нотаріусом Вільнянського нотаріального округу [PERSON], позивач являється власником частини майна на загальну суму 167 475 гривень 00 копійок. Таким чином , позивачем було набуто право власності на зазначене нерухоме майно правомірно , але в повній мірі скористатися своїм правом не може , оскільки дані об»єкти нерухомості були йому передані без технічного паспорту на будівлю, а без його наявності на теперішній час здійснити реєстрацію в реєстраційній службі неможливо. Крім того після укладення договорів дарування, до певного часу позивач в усній формі , дозволяв відповідачу [PERSON] користуватися складом, але на теперішній час виникла необхідність по їх оформленню та самостійному користуванню, про ці обставини позивач повідомив відповідачу. Відповідач не заперечував проти такого рішення. Але до теперішнього часу продовжує незаконно, всупереч волі позивача використовувати приміщення складу. Відповідно до положень ст.31 ЦПК України до суду позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої уточнив об»єкти нерухомого майна у відповідності до технічного паспорту. Позивач просить суд: визнати за ним право власності на наступні об»єкти нерухомого майна: будівля складу літера-А, будівля складу літера-Б, будівля кладу літера-В, вбиральня літера-Г, будівля складу літера Д, будівля складу літера-Е, паркан №1, резервуар № 2, резервуар № 3, замощення- «І», що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Зобов»язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним позивачу на праві приватної власності приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов»язання [PERSON] звільнити приміщення складів і їх навколишню територію. В судовому засіданні представник позивача наполягає на своїх позовних вимогах. Відповідач у судове засідання не з»явився про дату та час слухання справи був повідомлений судом належним чином, своїх заперечень не надав. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: у березні 2003 року відповідно до рекомендацій щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, затверджених наказом Мінагрополітики від 09.04.2001 року №97 , якими передбачено можливість викупу майнових паїв або часток у майні , що знаходиться у спільній частковій власності позивач уклав відповідні три договори дарування (що також є правочинами якими було відчужене майно згідно ст.ст.202,204 та 209 Цивільного кодексу України) частин майна, виділеного в натурі із загального майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Уральське». Вищевказані договори дарування частини майна були укладені з кожним власником цих паїв (всього 18 чоловік) і нотаріально посвідченні та зареєстровані в реєстрі. На підставі дарування частини майна, виділеного в натурі із загального майна колективного сільськогосподарського підприємства «Уральське» від 20.03.2003 року, 24.03.2003 року та 31.03.2003 року, посвідчених приватним нотаріусом Вільнянського нотаріального округу [PERSON], позивач являється власником частини майна на загальну суму 167 475 гривень 00 копійок. Використовуючи згідно абзацу 4 статті 2 Указу Президента України від 27 серпня 2002 року №774 «Про додаткові заходи щодо підвищення рівня захисту майнових прав сільського населення» , своє право щодо реалізації власниками майнових паїв права на одержання цього майна у натурі, на підставі укладених правочинів позивач отримав у приватну власність два приміщення складу, що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,89 га за адресою [ADDRESS] Таким чином, позивачем було набуто право власності на зазначене нерухоме майно правомірно, але в повній мірі скористатися своїм правом не може, оскільки дані об»єкти нерухомості були йому передані без технічного паспорту на будівлю, а без його наявності на теперішній час здійснити реєстрацію в реєстраційній службі неможливо. Крім того після укладення договорів дарування, до певного часу позивач в усній формі, дозволяв відповідачу [PERSON] користуватися складом, але на теперішній час виникла необхідність по їх оформленню та самостійному користуванню, про ці обставини позивач повідомив відповідачу. Відповідач не заперечував проти такого рішення. Але до теперішнього часу продовжує незаконно, всупереч волі позивача використовувати приміщення складу. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. У відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України вказано, що кожна особа має право звернутися до суду до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного та

Outcome: approved