Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира належить позивачу на підставі договору дарування. Вказану квартиру позивачу подарував відповідач. У жовтні 2014 року відповідач квартиру звільнив. Пройшло вже 2 роки як відповідач не є власником квартири, в квартирі не проживає, однак залишається зареєстрованим в даній квартирі. Наявність реєстрації відповідача в спірній квартирі впливає на розмір квартплати і комунальних послуг, а також на права позивача як власника квартири. Просить позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстрації у вказаній квартирі. Представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу без участі позивача та його представника, просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про що матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень суду не надав, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 22.10.2014 (а.с. 8, 12). Відповідно до довідки №5582 від 19.10.2016 за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з довідки Оболонського управління поліції головного управління національної поліції в м. Києві [PERSON], протягом 2015-2016 років до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з заявами та скаргами не звертався. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 150 ЖК УРСР громадяни які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідач у спірній квартирі не проживає понад рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, відсутні підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. З викладеного,

Outcome: partial