Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив стягнути заборгованість з останнього на його користь в сумі 23939,75 грн., з яких 19893,81 грн. - заборгованість по поверненню суми кредиту, 3199,54 грн. - заборгованість по сплаті комісії, 846,40 грн. -пеня. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23 грудня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №7231-OWNCASH, відповідно до якого ним було надано кредит в сумі 19893,81грн. Починаючи з 23 січня 2014 року відповідачем було допущено прострочення по погашенню основної суми кредиту та сплаті комісії за управління кредитом, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість у вищевказаній сумі. За таких обставин позивач вважає, що відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, а тому заборгованість підлягає стягненню. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2020 року було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою того ж суду від 06 травня 2020 року вищевказану цивільну справу направлено на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 5 червня 2020 року справу було прийнято до розгляду та призначено для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, сповіщений належним чином про місце та час розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача, відповідно до якого він просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримано. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного, Судом встановлено, що між сторонами у даній справі 23 грудня 2013 року був укладений кредитний договір №7231- OWNCASH щодо надання кредиту в сумі 19893,81 грн., строком до 23 грудня 2015 року. Відповідно до умов кредитного договору, а саме: п.3.1. кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п.2.5. цього договору. Згідно з п.2.5. позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби в сумі 18700 грн., на поточний рахунок позичальника, відкритий в Київському відділенні Центральної філії банку; для сплати комісії за видачу кредиту в сумі 0 грн. на рахунок банку; для оплати суми страхового платежу на користь страховика в сумі 1193,81 грн. на поточний рахунок страховика, відкритий в Київському відділенні Центральної філії позивача. Згідно з п.2.6. договору розмір щомісячного платежу визначений в сумі 1275 грн. Пунктом 4.1. договору передбачено, що позичальник за надання послуг банку сплачує комісію в порядку, строки та розмірі, встановлені договором. У відповідності до п.4.2. договору сторони домовилися, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт 360», за ставкою, визначеною п.2.4.договору з моменту видачі кредиту до закінчення терміну кредитування. У відповідності до п.4.3. договору моментом припинення нарахування процентів та комісії за управління кредитом є також дата звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісії та інших належних до сплати за кредитним договором платежів. За умовами п.5.1.та п.5.2. позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором та додатками до нього. А також здійснювати повернення суми заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу, в розмірі, визначеному п.2.6. 23 грудня 2013 року банком було видано на умовами договору кредит в загальній сумі 19893,81 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №37706757, 37705214, рухом коштів по рахунку з 23 грудня 2013 року по 15 жовтня 2019 року. Проте, відповідачем умови договору не були виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 15 жовтня 2019 року в загальній сумі 23939,75 грн., яка складається з 19893,81 грн. неповернутої суми кредиту, 3199,54 грн. - простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, а також пені в сумі 846,40 грн., що підтверджується розрахунками та вищезазанченим рухом коштів по рахункам. Термін дії договору сплив 23 грудня 2015 року. Однак, з позовом до суду позивач звернувся тільки 20 грудня 2019 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті. Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлюється в три роки. Сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. У відповідності до правового висновку, сформульованого ВСУ у справі №6-154цс15 від 30 вересня 2019 року, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаного початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями фактами, які свідчать про порушення права особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником зобов`язання. Виходячи з того, що відповідач не сплачував кредит з 23 січня 2014 року і доказів щодо зворотного суду не надано, то з цього часу і необхідно обраховувати строк позовної давності. Підсумовуючи вищевикладене, у урахуванням того, що з моменту порушення виконання зобов`язання по день звернення позивачем з позовом до суду пройшло більш, ніж три роки, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності. За таких обставин суд вважає позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed