Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання, мотивуючи свій позов тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де фактично зареєстрований та проживає відповідач, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем. Позивач терпить збитки у зв`язку з відмовою відповідача розраховуватись за надані послуги, в результаті чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 20886,62 грн., з яких: 18981,31 грн. - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 681,23 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості; 1224,08 грн. - суми втрат від інфляції, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась, але подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року за №2189-VІІІ. Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 7, 23-24), та забезпечуються послугами централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (а.с. 8-9). Порушуючи вимоги п. 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 та п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 30.06.2017 року по 31.12.2019 року в сумі 20886,62 грн., з яких: 18981,31 грн. - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 681,23 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості; 1224,08 грн. - суми втрат від інфляції (а.с. 18-19). Слід відзначити, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.11.2008 року у справі № 2-5072/08 та судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2017 року у справі № 127/16412/17 з відповідача вже стягувалась заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2007 року по 01.06.2008 року та з 01.06.2014 року по 01.05.2017 року (а.с. 15, 17). Згідно із п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.п. 1, 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було запропоновано населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, опублікувавши у газеті «Вінницька газета» №32 від 03.08.2018 року типові договори приєднання (а.с. 14). Після вказаної публікації вважається, що договора укладені між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та кожним споживачем - фізичною особою. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). Однак, незважаючи на те, що між сторонами не було укладено письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, суд вважає, що між ними склались фактичні правові відносини, оскільки відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження дії усної угоди оформляється квитанцією (розрахунковим документом). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується із ч. 2 ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги нараховується та вноситься щомісячно. За змістом ч.1 ст. 9 вказаного вище Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, що знайшло своє відображення також у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. Суд звертає увагу, що нарахування за спожиті послуги здійснено за встановленими тарифами з урахування кількості спожитої теплової енергії, що облікована приладами обліку теплової енергії, та загальної опалювальної площі квартири. При визначені заборгованості також враховані постанова Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1082 та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.01.2020 за №11, від 06.02.2020 за №291 та від 05.03.2020 №527 щодо нарахування плати за теплову енергію та послуги централізованого постачання у зв`язку із змінами ціни природного газу. Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не розраховується з підприємством за надані послуги централізованого теплопостачання, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved