Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказуючи на те, що 30 вересня 2013 року він позичив відповідачу 15000 грн. Згідно розписки відповідач зобов'язався повернути позивачеві гроші не пізніш як до 30 грудня 2013 року. Але відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання: уникає зустрічей, на дзвінки не відповідає. Тому позивач змушений звертатися до суду про стягнення боргу за договором позики і просить стягнути з відповідача на його користь 15000 грн. боргу та судові витрати в сумі 243, 60 грн., оскільки відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання. В судове засідання позивач не з'явився, проте надав заяву, згідно якої позов він підтримує та просить його задовольнити. Виклав мотиви зазначені в позовній заяві. Проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, посилаючись на те, що за станом здоров'я не може прибути до суду, проте жодних доказів підтверджуючих це до суду не надала. За таких обставин суд вважає що відповідач не підтвердив поважність причин відсутності у судовому засіданні, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши письмову згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ч.2 Цивільного кодексу України вказує, що підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 30.09.2013 року в простій письмовій формі уклали договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень строком до 30.12.2013 року, які зобов'язувалася повернути готівкою у визначений у розписці строк у сумі 15 000 грн. Підтвердженням укладення договору позики та його умов є представлена позивачем розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем вищевказаної грошової суми та строк її повернення. Доказів повернення боргу відповідач суду не надав. Оцінюючи докази по справі, суд вважає, що договір позики, який сторони уклали в письмовій формі є підставою для задоволення позову про стягнення боргу у сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. Також суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved