Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , яка виникла за період з 20.05.2011 року по 31.12.2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа Чугуївського міського суду Харківської області № 2036/2-940/2011 від 21.07.2011 року у розмірі 26 226,63 грн. Позов мотивований тим, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21.07.2011 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 20 травня 2011 року та до їх повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач разом з дітьми не мешкає, діти проживають з бабусею, а [PERSON] витрачає аліменти на власні потреби. Позивач повинен бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами за період з 20.05.2011 року по 20.06.2013 року, оскільки фактично він проживав разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , та утримував їх. На даний час позивач не працевлаштований, заробляє випадковими заробітками, що призвело до збільшення заборгованості по аліментам. Крім того, він одружився з [PERSON] , з якою уклав договір подружжя про надання утримання №201 від 27.09.2018 року, відповідно до якого виплачує дружині, яка є інвалідом 3 групи, кожного місяця матеріальну допомогу на лікування у розмірі 2000,00 грн та інші потреби, але не менш 25% від його доходів. Змушений орендувати житло, на що витрачаються додаткові кошти. Позивач зазначає, що зазначені вище обставини вважає істотними, так як вони впливають на його матеріальний стан, тому просить позовні вимоги задовольнити. 04 березня ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що звернувшись до суду із позовною вимогою про звільнення від сплати заборгованості за аліментами в порушення вимог статей 12, 13, 76-81 ЦПК України позивачне надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в нього підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами в розумінні ст.197 СК України. Ухвалою Чугуївського міського суду від 07 травня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач станом на 18.11.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24374,02 грн, боржник не працює, пенсію не отримує та відкритих банківських рахунків у фінансових установах не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вони є батьками сина [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , на утримання яких рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 липня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 20 травня 2011 року та до їх повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виконавчий лист за вказаним судовим рішенням пред`явлений [PERSON] 14 січня 2013 року до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області для примусового виконання (а.с.144, 145). З розрахунку міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області заборгованості по аліментам встановлено, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] зі сплати аліментів на дітей станом на 18.11.2019 року становить 24374,02 грн. (а.с.205). Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів за рішення суду може бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе що вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 26226,63 грн., [PERSON] посилався на повне утримання дітей у період з 20.05.2011 року по 20.06.2013 року, інвалідність дружини, яка не працює, та необхідність понесення витрат на лікування, понесення затрат на орендоване житло, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості сплачувати аліменти, стягнуті з нього за рішенням суду. На підтвердження розміру заборгованості зі сплати аліментів позивачем надано суду розрахунок міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області станом на 31.12.2018 року, який складає 26226,63 грн. Однією із обставин в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає спільне проживання з дітьми та повне їх утримання в період з 20.05.2011 року по 20.06.2013 року, як підставу для задоволення позовних вимог, та надає суду акти соціального інспектування та акти-підтвердження (а.с.38-43). Разом з тим, з вказаних актів не вбачається, що діти мешкали з 20.05.2011 року по 20.06.2013 року разом з позивачем та перебували на його утриманні. В позовній заяві [PERSON] посилався на те, що він вимушений проживати в орендованій квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , він не працює, постійного заробітку не має, і ці істотні обставини впливають на його матеріальний стан. Суд не вважає в даному конкретному випадку вказані обставини - істотними, оскільки заборгованість виникла на протязі 9 років (2011-2020 р.р.), а договір оренди квартири укладався тільки на один рік з 22 травня 2018 року по 01 червня 2019 року, позивач не є інвалідом, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, даних про те, що [PERSON] докладає зусиль для пошуку роботи матеріали справи не містять. Доводи позовної заяви позивача щодо зміни сімейного стану не можуть бути взяті до уваги, оскільки укладення ним другого шлюбу та створення нової сім`ї самі по собі не свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному рішенням суду від 21 липня 2011 року. Доказів того, що його дружина [PERSON] перебуває на утриманні позивача, ним не надано, а посилання на те, що з нею укладений договір подружжя про надання утримання №201 від 27.09.2018 року, відповідно до якого він виплачує дружині, яка є інвалідом 3 групи, кожного місяця матеріальну допомогу на лікування у розмірі 2000,00 грн та інші потреби, але не менш 25% від його доходів не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, оскільки [PERSON] є працездатна особа, а надання позивачем добровільної згоди на її утримання свідчить про добровільну згоду [PERSON] виконувати і інші зобов`язання фінансового характеру, окрім сплати аліментів на утримання дітей. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з відсутністю визначених ч.2 ст.197 СК України підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed