Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 17.09.2010 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 26.07.2010 року. Крім того, цим же рішенням з позивача було стягнуто аліменти на утримання відповідача до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи утримання з 06.10.2010 року. З моменту розлучення позивач постійно та своєчасно сплачував аліменти на утримання сина та відповідачки, однак відповідачка з метою отримання додаткового прибутку після виходу з декретної відпустки продовжувала отримувати на своє утримання аліменти згідно з виконавчим листом до досягнення дитиною трирічного віку. Ці обставини стали відомі позивачу тільки зараз. Крім того, виконавчий лист щодо стягнення аліментів на утримання дитини знаходився у ПАТ «Азовелектросталь», звідки позивача було звільнено 01.11.2012 року. Після звільнення він особисто сплачував відповідачці аліменти на утримання сина, що підтверджується розписками та квитанціями. Однак з вересня 2014 року з його зарплати почали стягувати по 50% доходів, пояснивши зазначене заборгованістю по аліментам. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить звільнити його від заборгованості по аліментам на підставі виконавчого листа № 2-8192 від 17.09.2010 року, виданого Іллічівським судом м. Маріуполя, яка утворилась станом на 24.06.2014 року у розмірі 6 400 грн 27 коп. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи до судового засідання не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких підстав суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за його відсутністю. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 06.09.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO],в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи утримання з 26.07.2010 року. Відповідно до ч.3,4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України та у разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України, а також державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. З довідки Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 27.01.2015 р. вбачається, що позивач станом на 07.10.2013 р. мав заборгованість перед відповідачкою за аліментами в розмірі 1854,07 грн., загальна заборгованість на 24.06.2014 року складає 5 111,22 грн. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку із тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до наявних у матеріалах справи розписках та квитанціях позивач сплачував відповідачці аліменти на утримання неповнолітнього сина добровільно, що також не оспорювалось сторонами. Крім того, на час ухвалення рішення з позивача стягувалась заборгованість з зарплатні у розмірі 50% Таким чином, передбачені ч.2 ст.197 СК України підстави для задоволення позову наявні, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved