Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.09.2002 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис 349. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сумісне життя у сторін не склалося, оскільки сторони мають несумісні характери, різні погляди на життя та на сімейні відносини. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з квітня 2013 року. Вважає, що подальше сумісне життя з відповідачем неможливе. Примирення між сторонами також не можливе. У зв'язку із чим просив суд розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 07 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 349. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу протирічило би інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають суттєве значення. Так, у судовому засіданні судом достовірно встановлено, що на даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, сім'я сторін фактично розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, оскільки він втратив почуття любові та поваги до відповідача та не має наміру перебувати з нею у шлюбі, у зв'язку із чим шлюб існує формально, тому такий шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112, 109, 110 СК України, ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved