Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (зареєстрована за адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Кооперативна, 103), про стягнення заборгованості за комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем відбулись цивільно-правові відносини щодо надання та споживання послуг про їх оплату. З 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2018 року боржником здійснювалось фактичне споживання природного газу, так згідно особового рахунку боржника №200002527: заборгованість станом на 01 жовтня 2015 року 65,70 грн., за період з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2018 року нараховано 54957,25 грн., оплачено за цей період 0 грн., відповідно заборгованість станом на 01 лютого 2018 року (на показання лічильника 16828 м.куб.) складає 54891,55 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму індексу інфляції в розмірі 14007,33 гривень, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4500,54 грн., та витрати по сплаті судового розміру в розмірі 1762 гривень. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем немає письмового договору, боржник здійснює споживання комунальних послуг, чим проявляє добровільне волевиявлення, і у звязку з чим у нього у звязку з фактичним споживанням комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникає зобовязання з оплати спожитих послуг на користь виконавця послуг позивача по справі. Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є правочин. З ч. 5 ст. 202 ЦК України вбачається, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком №200002527, відповідач має заборгованість перед позивачем за комунальні послуги за період з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 54891,55 гривень (а.с.3-4). Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем відповідно до цієї норми закону були нараховані наступні суми: інфляційні нарахування в розмірі 14007,33 гривень, три проценти річних в розмірі 4500,54 гривень (а.с.5). Суд погоджується з таким розрахунком та визнає його вірним. З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.6) вбачається, що Публічне акціонерне товариство «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ПАТ «Донецькоблгаз» є юридичною особою, його керівником являється [PERSON], та види діяльності за КВЕД (класифікація видів економічної діяльності) окрім усього іншого є ще і 35.23 торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобовязання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № 200002527 відповідач не оплачував у повному обсязі вартість наданих житлово-комунальних послуг. Таким чином, за період з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 54891,55 гривень, яку просить стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму індексу інфляції в розмірі 14007,33 гривень, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4500,54 гривень. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved