Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року по 10.12.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею. Позивач вказав, що за весь час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, морально та матеріально не підтримував сина. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.12.2009 року з відповідача на кориcть позивача на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 400 гривень, починаючи з 26.08.2009 року до повноліття дитини, але відповідач ухиляється від цих виплат. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції від 24.03.2015 року заборгованість відповідача по виплатам станом на 01.04.2015 року становить 48 882, 65 грн [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, посилаючись на наступні обставини. Позивач за зустрічним позовом вказав. що з моменту розірвання шлюбу [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином, а тому він змушений звертатися до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини. Вважає, що питання позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] та пи\-тання усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихо\-ванні дитини взаємопов'язані. [PERSON] вказав, що вони з відповідачем за зустрічним позовом перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10.12.2009 р. було ро\-зірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю. [PERSON] зазначив, що [PERSON] перешкоджає йому здійснювати його права та обов'язки у відношенні дитини, а саме не дає змоги спілкуватися із сином, його спроби спілкуватися завершувалися конфліктом з [PERSON] Позивач за зустрічним позовом вказав, що своїми діями відповідач порушує його права та не дає нормально розвиватися дитині. А саме тому вважає, що є підстави визначити спосіб його участі у вихованні. Представника позивача за основним позовом - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Представник відповідача за основним позовом - [PERSON] в судовому засіданні основний позов не визнав у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради заперечував проти задоволення основного позову в повному обсязі, зустрічний позов визнали частково. Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає основний позов не підлягаючим задоволенню, зустрічний позов підлягаючим частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року по 10.12.2009 року. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивачем суду надано ряд письмових доказів, які дійсно свідчать про те, що батько дитини тривалий час не виконував свої батьківські обов'язки, не спілкувався з дитиною, не цікавився її життям, цей факт в ході судового розгляду також був підтверджений показаннями свідків, опитаних судом за клопотанням позивача. Разом з цим, за клопотанням відповідача також опитані свідки - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які давали свідчення суду, що позивач тривалий час перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною, тому що після розірвання шлюбу між ними склалися неприємні відносини, про що свідчать додані до матеріалів справи численні звернення до правоохоронних органів, як [PERSON], так і [PERSON] на неправомірні дії кожного з них, в 2015 році позивач з дитиною виїхали до м. Києва, що також ускладнює їх взаємовідносини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в ході судового розгляду підтвердив, що раніше відповідач звертався до них з усними заявами, письмових звернень про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною не залишилося В матеріалах справи міститься довідка відділу державної виконавчої служби, що станом на 01.08.2016 року, відповідно до якої, борг по сплаті аліментів відповідачем складав - 67 992. 45 гривень. В ході судового розгляду представник відповідача показав суду, що борг відповідачем по сплаті аліментів відповідачем погашений, але позивач не отримує грошові перекази, у зв»язку з чим ним був поданий позов до суду про зобов»язання відповідача - [PERSON] прийняти аліменти. Ці доводи відповідача, на думку суду, заслуговують на увагу, оскільки в ході судового розгляду в якості свідка опитана- мати позивача, яка підтвердила, що дійсно на її адресу надходять поштові перекази, які відправляє відповідач, але вона їх не отримує, оскільки у неї немає довіреності від її доньки, яка на теперішній час мешкає в м. Києві. Цей факт також підтверджений письмовим доказом, наданим судові представником позивача, а саме: довідкою центру поштового зв»язку № 2, відповідно до якої за період з 2016-2017 роки [PERSON] відправлено перекази- 29.03.2016 року № 0/0278 на суму 1000 гривень, який виплачено 02.04.2016 року особисто адресату [PERSON] Останні перекази [PERSON] від 02.12.2016 року, 13.01.2017 року , 09.01.2017 року та 08.05.2017 року адресатом не отримані та по закінченню терміну зберігання виплачені відправнику [PERSON] Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради від 04.07.2017 року № 01-4200/47 орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради в інтересах малолітнього вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON]. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду не добуто переконливих доказів, саме свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов»язками, його винної, свідомої поведінки. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року із змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 18 зазначеної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON]- суд, перш за все, прийняв до уваги його ставлення до дитини, що він прагне спілкуватися зі своєю дитиною, допомогати їй, турбуватися про неї, хоча на думку дитини та її матеріі не є дуже добрим батьком. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON], суд також взяв до уваги недоброчесну поведінку позивача, що було з'ясовано в ході розгляду даної цивільної справи. 26.06.2017 року листом № 636 служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації повідомила, що 13.03.2017 року Києво-Святошинською районною адміністрацією Київської області було надано висновок про доцільність усиновлення малолітнього [PERSON], [INFO], на підставі нотаріальної згоди на усиновлення матері [PERSON] та рішення суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Тобто, позивач надала органу опіки заочне рішення суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав, яке на той час вже було скасовано ухвалою суду і позивачу про це було достовірно відомо. Ці обставини, на думку суду, свідчать про свідоме усунення позивачем [PERSON] від виконання батьківських обов»язків по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно п.3 ст.9 Конвенції ООН про права дитини, передбачено право дитини підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. Судом встановлено, що позивачем чинилися перешкоди відповідачу в спілкуванні з дитиною. Відповідно до висновку органу опіки ті піклування виконкому Бердянської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини , орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради вважає доцільним встановити [PERSON] спосіб участі у вихованні сина - [PERSON], [INFO], таким чином: по неділям в присутності матері на території проживання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні та систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд, частково задовольняючи зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, взяв до уваги висновок органу опіки та піклування і вважав необхідним встановити такий спосіб його спілкування з дитиною - по неділям в присутності матері на території проживання дитини, врахувавши, що батько тривалий час не бачився з дитиною, вони мешкають в різних місцях, з метою адаптації дитини, обмежитися саме такими побаченнями батька з дитиною. Суд не бере до уваги доводи представника позивача, що висновок стосовно визначення способу участі батька у вихованні дитини повинен бути зроблений органом опіки та піклування за місцем мешкання дитини, оскільки, по-перше, на момент розгляду справи - позивач [PERSON] разом з дитиною мешкала в м. Бердянську, крім того, відповідач - [PERSON] з письмовими заявами про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною до органу опіки не звертався, а скористався своїм правом безпосереднього звернення до суду з цим питанням. На підставі ст.ст. 150,157, 159, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: partial