Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що 09 грудня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5784. Пунктом 4.7 даного договору було визначено, що [PERSON] зобов'язаний знятися з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі до 23 грудня 2015 року. Однак в обумовлений сторонами строк відповідач не знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та до цього часу зареєстрований в цій квартирі. Так, наявність реєстрації постійного місця проживання сторонніх осіб в належній позивачу квартирі створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном, оскільки він змушений сплачувати за них деякі комунальні послуги, що зокрема, позбавляє його можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи те, що право власності відповідача на спірну квартиру було припинено згідно договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року, однак відповідач добровільно не знявся з реєстраційного обліку, тому [PERSON] просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 25 в буд. № 191 по вул. Шевченко в м.\~Нікополі, Дніпропетровської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.15). Відповідачі [PERSON] про день та час розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак в судове засідання не з'явився, жодних заяв від нього до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає доцільним розглянути справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено судом, 09 грудня 2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5784 (а.с.6-8). Пунктом 4.7 даного договору визначено, що відповідач [PERSON] зобов'язувався знятися з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі до 23 грудня 2015 року (а.с.7). Однак відповідач в суперечив вимогам п. 4.7 Договору, не знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та до цього часу зареєстрований в спірній квартирі (а.с.5). Враховуючи те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року, а право власності відповідача на спірну квартиру було припинено на підставі зазначеного договору купівлі-продажу, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 25 в буд. № 191 по вул.\~Шевченко в м. Нікополі Дніпропетровської області. З урахуванням викладених обставин та

Outcome: approved