Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування збитків в порядку регресу, посилаючись на те, що під час дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) винним в якій за рішенням суду було визнано відповідача, забезпеченому позивачем транспортному засобу були спричинені механічні пошкодження. В подальшому позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування, у зв'язку з чим в останнього виникло право вимоги, про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, який добровільно здійснити такий розрахунок відмовився. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 43/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.09.2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Український Лізинговий Фонд» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №108/12-Т/Ц2, відповідно до якого було застраховано автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER] /а.с. 6-12/. 28.08.2015 року в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача. В результаті зазначеного ДТП, автомобіль марки «Шкода» д.н.з. [NUMBER], який застраховано позивачем /а.с. 6-12/, та належить ТОВ «Український Лізинговий Фонд», отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2016 року, відповідача визнано винним у зазначеному вище ДТП /а.с. 15 звор./. Згідно ч. 4 ст. 61 цивільно-процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Граве Україна» з лімітом страхової відповідальності 50 000 грн. /а.с. 15/. Зазначене ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобілю, було складено заключення № 286/15 від 09.10.2015 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 72 128, 59 грн. /а.с. 18-29/. Виконуючи свої зобов'язання за договором позивач виплатив ТОВ «Український Лізинговий Фонд» суму страхового відшкодування в розмірі 70 911, 84 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1002 від 22.10.2015 року /а.с.17/. В подальшому позивач звернувся до ПрАТ «СК Граве Україна» про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 70911, 84 грн. В свою чергу, ПрАТ «СК «Граве Україна», здійснила виплату на суму 50 000 грн., оскільки ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану відповідачем, згідно полісу №АІ/8222505 становить 50 000 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved