Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів в розмірі 25905 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 13.07.2018 між позивачем та ТОВ «Авентус Фінанс» укладено договір лізингу №01074, згідно з яким відповідач зобов`язався передати автомобіль позивачу у розстрочку, а позивач при цьому сплатив на рахунок відповідача кошти в розмірі 25905 грн. 16.07.2018 позивач звернувся до відповідача щодо отримання автомобіля згідно умов договору, проте менеджерами відповідача позивачу було повідомлено про необхідність внесення додатково 48 000 грн. для отримання автомобіля. Позивач у зв`язку з відмовою від зазначених умов направив до відповідача заяву про розірвання договору та повернення коштів, а також подав заяву особисто 19.07.2018. Позивач вказує, що згідно норм чинного законодавства позивач звернувшись до відповідача із заявою про розірвання договору мав би отримати кошти на зазначені банківські рахунки, проте цього не відбулося. Крім того, як зазначає позивач, укладений договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, тому відповідно до положень ЦК України мав би посвідчуватись нотаріально, а враховуючи недодержання такої встановленої форми вказаний договір лізингу є нікчемним. На підставі викладеного позивач просив визнати недійсним договір лізингу №01074 від 13.07.2018, укладений між [PERSON] та ТОВ «Авентус Фінанс», а також стягнути з ТОВ «Авентус Фінанс» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 25 905 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснень чи заперечень з приводу позову не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 13.07.2018 між ТОВ «Авентус Фінанс» (лізингодавець) та позивачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №01074, за умовами якого лізингодавець взяв на себе зобов`язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Вказаний договір було укладено у простій письмовій формі. Згідно з п.1.3 договору незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі та лише за погодженням лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу. Умови такої заміни та проведення додаткових розрахунків вказуються у відповідній Додатковій угоді до даного договору. У відповідності до п.1.6 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.7.4 ст.7 даного договору або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених п.7.5 ст.7 даного договору, комісії за передачу предмета лізингу. Строк, зазначений в цьому пункті, за погодженням сторін може бути збільшений шляхом укладення додаткової угоди. Відповідно до п.1.7 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки «Равон Р4», «Комфорт». За змістом п.2 договору лізингодавець зобов`язаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших письмових домовленостей, на умовах, викладених у даному договорі, передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу, за письмовою згодою лізингоодержувача надавати інформацію, яка свідчить про хід виконання даного договору. Лізингоодержувач при цьому зобов`язаний до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку передбаченому договором своєчасно та в повному обсязі сплатити передбачені даним договором платежі. Крім того, він має право відмовитись або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках, вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням умов даного договору тощо. Відповідно до п.6.2 договору укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу за цим договором на момент укладання договору становить 9811,93 доларів США, що станом на дату укладання цього договору згідно обмінного курсу долара США до української гривні становить 259035 грн. Відповідно до п.7.1 договору комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір комісії за організацію договору зазначено у додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обов`язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов`язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Відповідно до п.7.2 договору авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 25% від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та додатку №1 до даного договору. Згідно з положеннями п.п.12.1, 12.3, 12.4 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.6 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. В такому випадку лізингоодержувачу повертається 30% сплаченої комісії за організацію договору. В інших випадках не передбачених даним договором лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання. Максимальний строк повернення грошових коштів згідно п.п.12.1 ст.12 даного договору становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувача про розірвання даного договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. Згідно з положеннями ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК). Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16). Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судом встановлено, що спірний договір фінансового лізингу №01074 від 13.07.2018 є нікчемним, оскільки згідно вимог чинного законодавства він підлягав нотаріальному посвідченню, тому в частині визнання вказаного договору недійсним позовні вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: стягнення з ТОВ «Авентус Фінанс» на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 25905 грн. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 (справа №288/383/15-ц, провадження№61-6009св18). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, сторонами не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial