Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що протягом 2015-2018 років відповідач побудував на своїй земельній ділянці ряд господарських будівель і споруд, які на переконання позивача не відповідають будівельним нормам та правилам, так як знаходяться в безпосередній близькості до спільної межі (менше 1 м), що ускладнює процес їх обслуговування. На претензії позивача відповідач не реагує, в добровільному порядку усунути перешкоди відмовляється. В зв`язку з цим, з урахуванням уточнень просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користування земельною ділянкою шляхом знесення металевого паркану, демонтування за власний рахунок тимчасового металевого навісу та перебудування прибудови до будинку. 28.04.202 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки обставини викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам, не доведені належними та допустимими доказами, права позивача відповідачем не порушені, на день розгляду справи межі відповідають даним земельно-кадастрової документації. Крім того, відповідачем демонтовано металевий навіс, що знаходиться на межі впродовж багатьох років та здійснено перебудову прибудови а3, таким чином відстань від кута будівлі до суміжної ділянки збільшена та становить більше 1 м. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, додатково зазначили, що відповідач звів споруду біля самого будинку позивача та використовує її як котельню, що в свою чергу не відповідає нормам ДБН. Вказані порушення не усунуті на час розгляду справи. Представник відповідача в судову засіданні просив відмовити в задоволені позову, вказав, що котельню було побудовано в 2009 році, коли дозвіл на неї був не потрібний. Крім того, зазначив, що відповідач усунув порушення. Суд, заслухавши думку представника сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:01:011:0094, площею 0,1080 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:01:011:0095, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також житлового будинку, загальною площею 181,5 кв.м, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 127920516 від 18.06.2018. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 525262 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер 3223151000:01:011:0055, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також житлового будинку, загальною площею 133.7 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 134695119 від 17.08.2018. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 23003/20-41 від 03.12.2020 року: 1. Фактичні межі земельних ділянок [PERSON] частково не відповідають межами земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:01:011:0095 та 3223151000:01:011:0094, що належать [PERSON] згідно відомостей, які були внесені в Державний земельний кадастр. Загальна фактична площа земельних ділянок [PERSON] дорівнює 0,2018 га, тобто зменшена на 0,0062 га (62 кв.м.) відносно загальної площі 0,2080 га земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:01:011:0095 та 3223151000:01:011:0094. Фактичні межі земельних ділянок [PERSON] , частково не відповідають межам земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:01:011:0055 та 3223151000:01:011:0056, що належать [PERSON] , які були визначені при розробці Технічної документації із землеустрою, щодо складання державних актів на право власності на землю громадян м. Українка на території Української міської ради, що розроблені МП «Кадастр» у 2004 році. Загальна фактична площа земельних ділянок [PERSON] дорівнює 0.1797 га, тобто відповідає загальній площі 0,1798 га земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:01:011:0055 та 3223151000:01:011:0056. 2. Існує накладення фактичних меж земельних ділянок [PERSON] на земельні ділянки [PERSON] з кадастровими номерами 3223151000:01:011:0055 та 3223151000:01:011:0095, в місцях, які на додатку №4 до висновку затушовані червоним кольором та позначенні, як S1 та S2 (загальна площа накладення 0,0009 га), а також існує накладення меже земельних ділянок [PERSON] на земельні ділянки [PERSON] з кадастровими номерами 3223151000:01:011:0095 та 3223151000:01:011:0094, які на додатку №4 до висновку затушовані червоним кольором та позначенні, як S3 та S4 (загальна площа накладення 0,0007 га). 3. Порушення межі земельної ділянки [PERSON] полягає у розташуванні частини фундаменту площею 3 кв.м., що належить [PERSON] і який частково об лаштований на земельній ділянці [PERSON] . Розмір і місце порушення межі зображені на додатку №4 до висновку, як ділянка S1. Порушення межі земельної ділянки [PERSON] полягає у частковому розташуванні [PERSON] металевого паркану на земельній ділянці [PERSON] .. Розмір і місце розташування межі зображені на додатку №4 до висновку, як ділянка S4. 4. Фактичне розташування будівель та споруд, що розміщені на земельних ділянках [PERSON] по [ADDRESS] , зз загалом відповідає розташуванню будівель, що відображені на схематичному плані земельної ділянки. Проте є невідповідність, що полягає в тому, що на плані не зазначений тимчасовий металевий навіс 2. Розташування прибудови а3 до житлового будинку А не відповідає п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-1,2:2019, оскільки відстань від кута будівлі (на додатку №5 до висновку позначений цифрою 2 червоного кольору) до межі сусідньої ділянки становить 0,72 м. Суд розглядає справи відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення учасників у справі та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України закріплено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача. Як вбачається з п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. В силу ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом г) частини 1 статті 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (ч.ч.1,2 ст.103 Земельного кодексу України). Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Оскільки позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог та зобов`язання [PERSON] знести металевий паркан, який розташований на земельній ділянці [PERSON] , демонтувати за власний рахунок демонтувати тимчасовий металевий навіс2 та перебудувати прибудову а3 до будинку, що призведе до усунення порушення прав позивача. Щодо заперечень відповідача про усунення вказаних порушень, то суд приходить до висновку, що належних доказів, відповідачем не надано, оскільки надані фотографії не дають можливість перевірити вказані факти На підставі п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 319, 373, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 91, 152, 212 ЗК України,

Outcome: approved