Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що під час дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) винним в якій за рішенням суду було визнано відповідача, забезпеченому позивачем транспортному засобу були спричинені механічні пошкодження. В подальшому позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування, у зв'язку з чим в останнього виникло право вимоги, про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, який добровільно здійснити такий розрахунок відмовився. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 64/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.02.2015 року по вул. Федорова-Боженка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача. В результаті зазначеного ДТП, автомобіль марки «Audi» д.н.з. [NUMBER], який застраховано позивачем /а.с. 32-43/, та належить [PERSON], отримав механічні пошкодження. Відповідно довідки ДАІ та постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2015 року, відповідача визнано винним у зазначеному вище ДТП /а.с. 11, 45/. Згідно ч. 4 ст. 61 цивільно-процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зазначене ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобілю, було складено звіт № 304/15 від 05.05.2015 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого автомобілю [NUMBER], склав 50872, 97 грн. /а.с. 21-31/. Відповідно до умов договору страхування, позивачем було сплачено страхове відшкодування, відповідно до страхового акту № 109908 від 17.02.2014 в розмірі 59567,46 грн. /а.с. 74/, що підтверджується платіжним дорученням № 3307 від 16.04.2014 року /а.с.75/. Цивільно-правову відповідальність відповідача на дату ДТП було застраховано у ПрАТ « Українська страхова група». 21.07.2015 року позивачем на адресу ПрАТ «УСГ» було направлено заяву про виплату страхового відшкодування за полісом. Заяву було задоволено частково та сплачено суму коштів в розмірі 21658, 57 грн. /а.с. 47/. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. На момент вчинення ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача згідно полісу №АІ/7108462 була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група», відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 50000 грн. /а.с. 46/. Проте, сума страхового відшкодування заподіяних відповідачем збитків, виплачена не в повному обсязі, а тому відповідно до ст. 1194 ЦК України, на відповідача покладається обов'язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 29214, 40 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved