Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначаючи, що між сторонами 27.02.2008 року укладено кредитний договір № HES0AN02195944, згідно умов якого банк зобовязався надати відповідачеві кредит у розмірі 14750,00 доларів США строком до 26.02.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. За умовами договору відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитними договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, видав відповідачу кредит. Відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 24.07.2015 року має заборгованість у розмірі 66848,68 доларів США, яка складається з: 15210,28 доларів США заборгованість по кредиту; 5070,63 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 971,67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 42402,01 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 11,36 доларів США штраф (фіксована частина), 3182,73 доларів США штраф (процентна складова). З посиланням на ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 66848,68 доларів США, що за курсом валют на момент подачі позову складала 14713339,40 грн., за кредитним договором №HES0AN02195944 від 27.02.2008 року, а також стягнути судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення, які обґрунтовані тим, що після отримання кредиту здійснював десять платежів на загальну суму 2700доларів США, які не враховані позивачем. Крім того, автомобіль, на придбання якого отримував кредит, затриманий та вилучений. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №HES0AN02195944 (а.с. 7-14). За умовами даного договору банк зобовязується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позивачльник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Договір укладено на строк до 26.02.2015 року, процентна ставка 10,56% річних (а.с. 15). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач лише частково погасив кредит, внаслідок чого виникла значна заборгованість за кредитом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Враховуючи наданий позивачем розрахунок суми позову за кредитним договором сума основного боргу по кредиту станом на 24.07.2015 року складає 66848,68 доларів США: 15210,28 доларів США заборгованість по кредиту; 5070,63 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 971,67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 42402,01 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 11,36 доларів США штраф (фіксована частина), 3182,73 доларів США штраф (процентна складова). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у запереченнях. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON], як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 15210,28 доларів США заборгованість по кредиту; 5070,63 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 971,67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 42402,01 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 3182,73 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання та у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Згідно п.14.9 договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову. Враховуючи, що штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України та фактично є подвійним стягненням за один й той самий вид порушення зобовязання, а тому задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 №959-XII, декрет КМ від 19.02.93 №15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 №185/94-ВР. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК. Така думка висвітлена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року №6-79цс14. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню судові витрати, оскільки підтверджені квитанціями. На підставі викладеного й

Outcome: partial