Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд визнати нікчемним Договір оренди земельної ділянки без номеру від 08 липня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «СТОВ «Авангард». Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка, яка на підставі Договору оренди земельної ділянки без номеру від 08 липня 2015 року, ніби то була передана її матір»ю - [PERSON] в оренду ТОВ «СТОВ «Авангард», яку вона передала згідно Акту приймання-передачі без номеру та дати. Позивач вказує на те, що [PERSON] не могла підписати вказаний договір, у зв»язку із тим, що [INFO] вона померла, тобто Договір оренди земельної ділянки було укладено ТОВ «СТОВ «Авангард» з померлою особою, у зв»язку із чим за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів змушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали пред»явлений позов та просили його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Повідомлений належним чином відповідач - ТОВ «СТОВ «Авангард» (у відповідності до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України), в судове засідання свого представника не направив та не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обов'язковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов'язком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами ( передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди позивача та його представника, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2015 року було укладено між [PERSON] «Орендодавцем» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Аванград» в особі директора Хмари Володимира Сергійовича Договір оренди земельної ділянки, предметом договору якого є земельна ділянка, сільськогосподарського призначення [NUMBER], згідно кадастрового плану (план-схеми), загальною площею 5,00 га., кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], строк дії якого становить - 10 років та 12 липня 2015 року було проведено його державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право: 10378535), рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9-16). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 грудня 2015 року, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну їй, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2676, земельну ділянку [NUMBER], площею 5,0039 га., кадастровий номер: [NUMBER], в межах згідно з планом, розташованої на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кірвоградської області (а.с. 19). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 20). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Авангард» було зареєстровано, як юридичну особу утворену шляхом заснування 07 травня 2015 року (а.с. 25-29). Відповідно до ч.ч. 1, 2 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Стаття 80 ЦК України встановлює, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Частина 1 ст. 89 ЦК України встановлює, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом.Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язку (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормою ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ч. 2 ст. 215 ЦК України серед іншого зазначається, що недійсний правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, а також здатність сторін договору мати цивільна права та обов»язки, які спрямовані на настання відповідних правових наслідків, то встановлена судом обставина, смерті орендодавця - [PERSON] [INFO], до моменту державної реєстрації і створення ТОВ «СТОВ Авангард» - 07 травня 2015 року, тому вказана обставина свідчить про відсутність будь-якого, в тому числі і вільного волевиявлення орендодавця, відсутність цивільної правоздатності [PERSON] на укладення Договору оренди земельної ділянки від 08 липня 2015 року та відсутність можливості будь-якого прояву внутрішної волі орендодавця щодо укладання такого договору, внаслідок своєї смерті. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом встановлено, що Договір оренди земельної ділянки без номеру від 08 липня 2016 року, є нікчемним правочином, який порушує суб'єктивні права спадкоємця, як власника земельної ділянки (право власності, право свободи договору), а тому порушене право підлягає захисту у спосіб вказаний у передбачений законом, ст.ст. 215, 216 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд виходить з наступного. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Таким чином, з відповідача ТОВ «СТОВ «Авангард» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, за розгляд позовної заяви в розмірі 551,20 грн. (п»ятсот п»ятдесят одна гривня 20 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved