Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи тим, що 07.07.2008 року між позивачем та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір №СМ-SМЕВ00/260/2008 (надалі - «кредитний договір»), згідно з умовами якого банком було надано позичальнику кредитні кошти в розмірі 1850000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 06.07.2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами плаваючої процентної ставки. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між позивачем та відповідачем [PERSON], 10.03.2010 року було укладено договір застави № РС-SMEB00/188/2008/1 (надалі Договір застави). Відповідно до умов Договору застави [PERSON] передав у заставу позивачу автомобіль марки «TOYOTA», моделі «TACOMA 2.7», колір сірий, рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип транспортного засобу: бортовий малотоннажний - В, реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності. Відповідно до п. 6.1. Договору застави, за рахунок предмета застави заставодержатель може задовольнити всі не сплачені боргові зобов'язання та всі інші свої вимоги, які можуть бути задоволені із вартості предмета застави згідно з чинним законодавством України. Згідно із п. 6.2. Договору застави, передбачено, що заставодержатель має право задовольнити із вартості предмета застави всі Фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин, зокрема: а) несплата боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Оскільки позичальник [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2013 року, було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ-SМЕВ00/260/2008 в розмірі 2122436,80 грн. Рушення суду набуло законної сили, але виконане не було. Тому позивач з метою захисту своїх прав звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В судове засідання представник позивача не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], та 3-тя особа [PERSON], в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 07.07.2008 року між позивачем та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір №СМ-SМЕВ00/260/2008, згідно з умовами якого банком було надано позичальнику кредитні кошти в розмірі 1850000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 06.07.2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами плаваючої процентної ставки (а.с. 11-15). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між позивачем та відповідачем [PERSON], 10.03.2010 року було укладено договір застави № РС-SMEB00/188/2008/1 (а.с. 43-44). Відповідно до умов договору застави [PERSON] передав у заставу позивачу автомобіль марки «TOYOTA», моделі «TACOMA 2.7», колір сірий, рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип транспортного засобу: бортовий малотоннажний - В, реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності. Відповідно до п. 6.1. Договору застави, за рахунок предмета застави заставодержатель може задовольнити всі не сплачені боргові зобов'язання та всі інші свої вимоги, які можуть бути задоволені із вартості предмета застави згідно з чинним законодавством України. Згідно із п. 6.2. Договору застави, передбачено, що заставодержатель має право задовольнити із вартості предмета застави всі Фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин, зокрема: а) несплата боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Оскільки позичальник [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2013 року, було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ-SМЕВ00/260/2008 в розмірі 2122436,80 грн. (а.с.8-10). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2013 року за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. було залишено без задоволення. (а.с. 64-65). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Отже, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про звернення стягнення на предмет застави. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3441,00 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved