Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації посилаючись на те, що в ефірі телевізійної передачі «[INFO]», яка вийшла в ефір [INFO] на студії Полтавської обласної телерадіокомпанії «Лтава», відповідач безпідставно звинуватив працівників НПП «Нижньосульський» в організації браконьєрства на зимувальних ямах р. Сули , чим скоїли злочин. Звинувачення працівників парку в скоєнні злочину за відсутності вироку суду, що набрав законної сили є поширення недостовірної інформації відносно установи, яка порочить ділову репутацію позивача та має бути спростована відповідачем. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивачем здійснюються всі міри направлені на боротьбу з браконьєрством. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що був запрошений як юрист на передачу «[INFO]», йому надано було для огляду відеорепортаж та він дав йому правову оцінку, висловив свої судження. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось жодною із сторін, що [INFO] відповідач [PERSON] приймав участь у телевізійній передачі «[INFO]». Пленум Верховного Суду України в постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У судовому засіданні у присутності сторін був оглянутий диск з участю [INFO] відповідача у телевізійній програмі «[INFO]» , де відповідач запрошений як юрист та правозахисник довів до відому телеглядачів основні завдання в діяльності НПП «Нижньосульський», пояснив юридичне визначення терміну «браконьєрство» та надав оціночні судження зафіксованим обставинам оглянутого відеосюжету знятого журналістами ТРК «Лтава». Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя . Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. В рішенні зазначається, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Суд зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до інформації чи ідей, які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Відповідно до п. 19 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності, та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як вбачається з висловлювань відповідача [PERSON] , що містились в ефірі телепередачі «[INFO]», останні не містять фактичних даних, оскільки відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідач висловлював свою думку з приводу наданого йому для огляду відеорепортажу журналістами ТРК «Лтава». Вирішуючи даний спір в межах заявлених вимог, суд визнає, що висловлювання відносно НПП «Нижньосульський» було викладено з питань серйозного суспільного, громадського інтересу, а тому застосована термінологія не може вважатися надмірною. Суд вважає, що в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», позивач вважаючи, що подана в ефір інформація висловлена відповідачем порочить ділову репутацію НПП «Нижньосульський» , був вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи із метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що висловлювання, допущені відповідачем в ефірі телевізійної передачі «[INFO]» є оціночними судженнями щодо оглянутого відеорепортажу, а тому не підлягають спростуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed