Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.05.2012 року задоволено позовні вимоги Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради до відповідача про відібрання у дітей без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти. Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради малолітнім дітям було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та тимчасово влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.12.2015 року мати дітей позбавлено батьківських прав. 26.02.2020 року спеціалістом управління та фахівцем центру соціальних служб було здійснено вихід на місцем мешкання відповідача для обстеження умов проживання родини, однак доступу до житла спеціалістам не було надано. За довідкою - розрахунком Центральног ВДВС заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01.01.2012 по 13.08.2019 року складає 144780 грн. Аліменти почав сплачувати з 2017 року. За інформацією Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї немає змоги організувати робту з батьком, під час неодноразових візитів за місцем проживання нікого вдома не було. Баба дітей відвідувала у закладі, приносила ім солодощі, фрукти, соки. Через погіршення стану здоров`я перестала відвідувати дітей, центром були організовані зустрічі у лікарні, та потім вдома. Батько дітей провідував їх у дитячому будинку у 2019 році -двічі, та двічі у 2020 році. Відповідно до заяви малолітньої [PERSON] вона просить розглянути питання про позбавлення батьківських прав її батька, щоб мати можливість потрапити до люблячої родини. Позивач вважає, що вказані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що має бути здійснено в інтересах дітей. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 липня 2020 року відкрито провадження, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] .позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення суду аналогічні викладеним у позові, просила їх задовольнити. Зазначила, що батько дітей не проявляє належної турботи до дітей, не відвідує їх, має заборгованість по сплаті аліментів, за місцем проживання батька було встановлено неналежні умови для проживання дітей, для інших перевірок з боку відповідача та його матері маються перепони, оскільки останні не пускають представників служби до квартири, або відсутнгі вдома. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що офіційно працевлаштований, працює в аптеці Нізьких цін фармацевтом, не вживає спиртні напої та наркотичні речовини. Так склалося життя, що він лише один працює, колишня дружина - мати дітей потребувала останнім часом сторонньої допомоги, він не міг її залишити у складному життєвому стані, оскільки це мати його дітей. Проживає у двокімнатній квартирі разом із своєю матір`ю, яка є інвалідом, пересувається на інвалідному візочку, потребує сторонньої допомоги. На цей час своїми власними силами приводить квартиру до порядку, вже частково здійснив ремонт, привів її до ладу, квартира має скромні меблі, але є все необхідне для дітей. Дійсно має заборгованість по аліментах, оскільки був період звільнення з роботи, на цей час працює та самостійно сплачує аліменти, протягом 2017-2020 років сплатив на дітей майже 20000 грн. Дітей дуже любить, хвилюється за них, періодично відвідує у дитбудинку, приносить їм подарунки, їжу, у зв`язку із введенням карантину на території України навесні 2020 року перестав відвідувати дітей, оскільки це може бути небезпечним. В даний час він має бажання повернути дітей, вживає для цього усі заходи, збирає необхідні документи та привордить в порядок житлові умови. Вважає, що складні життєві умови, які у него виникли не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку» Маріупольської міської ради Лаврентьєва А.О. в судовому засіданні позивні вимоги підтримала, зазначивши, що батько належним чином не піклується про дітей, не відвідує їх з весни 2020 року, раніше відвідування були поодинокі, не цікавиться розвитком та вихованням дітей, їх здоров`ям, має заборгованість по сплаті аліментів, дійсно протягом останнього часу сплатив аліменти приблизно біля 20000 грн. Баба дітей частіше відвідувала дітей, також за її проханням дітей привозили до неї у лікарню та додому. Представник третьої особи Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради в судове засідання не прибув, надавшии заяву про розгляд справи за її відсутності та при ухвалені рішення судом максимально врахувати інтереси дітей. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є бабою неповнолітніх дітей, зазначила, що відповідач є її сином, у нього важке життя, він розлучився із жінкою - матер`ю дітей, але продовжує їй допомогати. Також її син піклується про неї, оскільки вона є інваліджом та пересувається на інвалідному візочку. І вона і її син регулярно відвідували дітей, але останнім часом онука стала ухилятися від зустрічей, оскільки її налаштовують проти них керівництво дитячого будинку та мають намір віддати дітей до іншої родини. Батько любить дітей та не бажає із ними розлучатися. Допитана малолітня [PERSON] , [INFO] , у присутності її батька [PERSON] та психолога [PERSON] Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку» Маріупольської міської ради пояснила, що бажає жити у повній родині, від батька не отримує ніякої матеріальної допомоги та опіки, тому згодна на позбавлення його батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін, свідка, малолітньої дитини, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджуєьбся відповідними копіями свідоцтв про народження. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21 травня 2012 року у [PERSON] та [PERSON] були відібрані малолітні діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та стягнуто з кожного відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/12 частини від заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно рішення колегій Жовтневої районної адміністрації №166/1, №166/2 та №166/3 від 17 лютого 2012 року діти набули статусу дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до рішення колегій про влаштування Жовтневої районної адміністрації №300/1, №300/2 та №300/3 від 28 листопада 2012 року діти були влаштовані на повне державне забезпечення до Комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Центр опіки». Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2013 року було відмовлено у позові Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, оскільки суду не надано безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької областівід 02 грудня 2015 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей, у позовних вимогах в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] було відмовлено. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької областівід 24 квітня 2017 року було відмовлено у позові Центральної райадміністрації Маріупольської міської ради до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, оскільки суду не надано безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.01.2020 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] народження Із довідки-розрахунку Центрального ВДВС вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей за період з 01.01.2012 року по 13.08.2019 року [PERSON] складає 1444780,00 грн. Згідно з інформацією КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області від 11.06.2020 р. № 829, наданою на запит «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, можна зробити висновок щодо періодичного відвідування [PERSON] своїх малолітніх дітей. Згідно акту обстеження умов проживання від 26.02.2020 року, складеного управлінням «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, за місцем мешкання відповідача, за адресою: [ADDRESS] , обстежити умови проживання не вдалось, у зв`язку з тим, що доступ до житла не був забезпечений. Згідно витягу з протоколу № 13 від 28.05.2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради вирішено доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, посилався на те, що він надає по можливості матеріальну допомогу на утримання дітей, від дітей він не відмовляється, періодично відвідує дітей у дитячому будинку, має намір повернути їх додому та його скрутне матеріальне становище не може бути підставою для позхбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Разом з цим, враховуючи те, що позбавлення відповідача батьківських прав є виключною мірою сімейно-правового характеру, яка застосовується лише тоді, коли усі інші заходи не дають позитивних результатів, відповідач [PERSON] вживає заходи для матеріального забезпечення дітей, періодично відвідує дітей у дитячому закладі, характеризується позитивно, працевлаштований, хоча і має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, але на час розгляду справи частково сплатив її, в даний час не має можливості забезпечити їх належним житлом, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] задоволенню не підлягає. При цьому суд критично оцінює пояснення самої неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зазначила, що згодна на позбавлення її батька батьківських прав та має намір бути усиновленою іншою родиною, оскільки хоче, щоб про неї турбувалися та надавлаи матеріальне забезпечення. Відсутність достатнього матеріального забезпечення її батька на час розгляду справи не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, з боку відповідача та його членів сім`ї- матері, яка є бабою дітей, відсутні дії, які вказують, що останні втратили будь-який інтерес до неповнолітніх дітей. Сама неповнолітня [PERSON] в силу свого малолітнього віку не може об`єктивно оцінити становище свого батька, який не може забезпечити їй належне матеріальне забезпечення на цей час, тому її згода на позбавлення батьківських прав судом відхиляється та не приймається, при цьому суд враховує права та інтереси неповнолітніх дітей та узгоджує їх із вимогами законодавства, яке регулює сімейні відносини. Також судом критично оцінюється копія акту обстеження умов проживання відповідача від 18.08.2016 року, яка містить інформацію про відсутність умов у кімнаті, яку займає відповідач, для проживання дітей, оскільки останній є застарілим, відомості щодо стану житлових умов відповідача станом на час розгляду справи позивачем не надано, відповідач стверджує, що ним проведені самостійно ремонтні роботи у квартирі та на цей час є усі необхідні умови для проживання у квартирі, на цей час продовжує покращувати стан житлового приміщення. Позивачем не надано суду безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. На підставі Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed