Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на позивач є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований син позивача, відповідач по справі [PERSON]. Який з 2014 року в спірній квартирі не проживає, не користується квартирою, не несе витрат на її утримання. Тому позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON], [INFO], ІПН невідомий, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №69 в будинку №2 по вулиці Червоного Козацтва у м. Дніпропетровську; зобовязати Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти відповідача з реєстрації у квартирі [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, нею надано до суду заяву з прохання слухати справу у їх відсутність, на задоволені позову наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Третя особа - Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 23 січня 2002 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу по справі [PERSON]. Разом з нею в спірній квартирі зареєстрований її син, відповідач по справі [PERSON], [INFO]. Однак відповідач [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] не мешкає без поважних причин, особистих речей в ній не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Щодо позовних вимог про зобовязання Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обовязків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування спірним житлом. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved