Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач його колишня дружина. Вказана квартира на праві приватної власності належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 06.02.2007 року У вказаній квартирі зареєстрований він та відповідач. Після їх розлучення з 2007 року відповідач в квартирі не проживає, зареєструвавши шлюб у 2010 році з громадянином США вона поїхала проживати до Сполучених штатів разом з ним на постійне місце проживання. Оскільки на даний час в країні збільшилися тарифи на комунальні послуги, він не має змоги сплачувати за відповідача такі послуги, будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період її не проживання у них не було. Квартирою відповідач не цікавиться, не сплачує квартплату та комунальні послуги, ніяких її речей в квартирі немає, в добровільному порядку залишила квартиру. На підставі викладеного він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив визнати останню такою, що втратила право користування спірною квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги позову та просив суд про його задоволення. Відповідач не з»явилася в судове засідання, була судом належно повідомлена про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем її реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також позивач в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.02.2007 року позивач по справі є власником спірної квартири. (а.с. 9). На даний час в квартирі зареєстровано 2 особи - позивач та відповідач по справі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 13.03.2007 року (а.с. 11). Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що з 2010 року відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] та не сплачує комунальні послуги, ніяких її речей в ній немає, що підтверджується актами ЖБК «Хімік 18» від 03.11.2013 р., 18.03.2014 р., 08.07.2014 р., 18.02.2016 р., 17.05.2016 р., 31.05.2016 р., (а.с. 13-18). Крім того, виклик в судове засідання відповідача по справі не було їй вручено за місцем її реєстрації в зв»язку з тим, що вона там не проживає, що підтверджується актом ЖБК «Хімік 18» від 23.05.2017 року. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved