Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 02.07.2013 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надала відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 31738,03 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 480,75 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 25217,75 грн, пеня і комісія в розмірі 4052,00 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 1487,53 грн. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. У зв'язку з цим позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 02.07.2013 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та тарифами банку. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (на 6 а.с.). Відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 31738,03 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 480,75 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 25217,75 грн, пеня і комісія в розмірі 4052,00 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 1487,53 грн (на 5 а.с.). Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. З позовної заяви слідує, що [PERSON] підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувалась кредитним лімітом, отже, погодилась з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 81 ЦПК України встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало до суду заяву [PERSON] про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, в якій остання погодилась з тим, що підписала заяву разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Отже, між сторонами існують зобовязальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобовязань. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України) ч. 1, 2 статті 509 ЦК України. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 480,75 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 25217,75 грн. Натомість зазначені Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивачем не надано наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, у звязку з цим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, комісії та штрафів належить відмовити. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК згідно якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у звязку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1426,69 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial