Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.01.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №398/9/08/М/121, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. за плату в розмірі 24% річних. ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» змінило назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов'язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 08.08.2015р. має заборгованість 2259,30 грн. ( з них: заборгованість по поверненню овердрафту - 1196,47 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 1062,83 грн.), а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором. В судове засідання на судовий розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов'язань, зокрема, згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України ), і вимогами законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а згідно положень ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: п.3) сплата неустойки, п.4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд встановив, що відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором. Так, як достовірно встановлено з матеріалів справи 11.01.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №398/9/08/М/121, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. за плату в розмірі 24% річних. Відповідно до п. 2.1.2 договору кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом дебатування позичкового рахунку позивальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 030000185991 відкритий в ВАТ «ВіЕйБІ Банк», МФО 312817 («картковий рахунок»). ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» змінило назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору від виконання зобов'язань ухиляється, хоча карткою користувався і в процесі такого використання виник овердрафт на який були нараховані відсотки за період з 07.04.2012 по 20.01.2014 року. Станом 08.08.2015р. відповідач має заборгованість в розмірі 2259,30 грн. ( з них: заборгованість по поверненню овердрафту - 1196,47 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 1062,83 грн.) . Суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Суд також вважає, що судові витрати по справі, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відноситься до пільгової категорії щодо сплати судового збору саме з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до вимог ст.ст.525,554,1048, 1054 ЦК України та

Outcome: approved