Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. Посилався на те, що 06.10.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №51, відповідно до якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 12000 гривень з оплатою по відсотковій ставці 22,00 % річних. Кредит надавався строком до 05 серпня 2010 року. Кредитні кошти були отримані [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до умов договору, за прострочення повернення кредитних коштів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми. Проте, в порушення умов кредитного договору [PERSON] не виконує кредитні зобов’язання щодо порядку погашення заборгованості кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по кредиту у сумі 184059 грн. 47 коп., а тому числі: 11877 грн. 88 коп.; сума нарахованих відсотків по заборгованості 116 грн. 28 коп.; сума нарахованих відсотків по простроченій заборгованості 37810 грн. 79 коп.; пеня за прострочення погашення відсотків та кредиту в сумі 134252 грн. 52 коп. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 30421 грн. 54 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги уточнив. Пояснив, що банком було здійснено перерахунок наявного розміру заборгованості, виходячи з відсоткової ставки по договору у розмірі 22% річних за весь період нарахованої заборгованості, у зв’язку з чим просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 93193 грн. 60 коп. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 06.10.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №51, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 05.08.2010 року. Пунктом 6.1 Договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.3.2, 4.3, 4.4 цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених цим договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок у зобов’язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У зв’язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 93193 грн. 60 коп. з них: 11877 грн. 88 коп. – заборгованість за кредитом; 10030 грн. 14 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 71285 грн. 58 коп. – пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем на виконання ухвали суду від 23.12.2013 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Однак, відповідач та його представник із заявою до суду про зменшення розміру неустойки не звертались, а тому положення ч.3 ст.551 ЦК України не можуть бути застосовані судом. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Статтею 258 ЦК визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні розрахунку, банком було нараховано пеню на прострочену заборгованість по Договору від 06.10.2008 року за період з 09.07.2012 року по 09.07.2013 року. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, як було встановлено судом, відповідачем [PERSON] зобов’язання, які випливають з умов договору від 06.10.2008 року виконані не були, а тому зобов’язання по договору не припинились. Таким чином, враховуючи те, що позивачем було нараховано пеню за останній рік перед зверненням до суду, а тому суд вважає, що позивачем заявлено позовні вимоги з дотриманням строків позовної давності. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами по справі не довів існування підстав для застосування судом позовної давності до вимог про стягнення пені. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved