Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 11.02.2008 року та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № б/н від 11.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач належним чином не виконував зобовязання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.10.2017 року у сумі 99926,66 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6382,90 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 85147,25 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), та у сумі 4746,51 грн. штраф (процентна складова). У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Відповідачем суду наданий відзив на позов, в якому він позов не визнає, зазначає, що заборгованість за кредитом була погашена у березні 2013 року. Після цього ніяких коштів на рахунок не вносив, у звязку з чим вважає даний договір припиненим. До грудня 2017 року позивач не висував до нього ніяких претензій, що підтверджує факт відсутності у нього заборгованості перед банком. Крім того, банком пропущений строк позовної давності. В задоволенні позову просить відмовити повністю. У наданій суду відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що будь які докази на підтвердження факту погашення кредитної заборгованості в матеріалах справи відсутні, виникле між сторонами зобовязання не припинено. Щодо застосування строку позовної давності заперечують, оскільки строк дії картки відповідача становить до 07.2020 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобовязань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року у справі 6-14 цс14 та 18.06.2014 року у справі 6-61цс 14 зазначав, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням троку дії договору. У звязку з наведеним вважають доводи відповідача, наведені у відзиві на позов безпідставними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності № 9589К-О від 10.11.2017 року позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову та письмової відповіді на відзив. Наполягав на тому, що строк дії пере випущеної картки відповідача закінчується у 2020 році, що підтверджується відповідною довідкою банку. Крім того, відповідач продовжує користуватися карткою, оскільки остання операція була ним здійснена 31.08.2015 року (поповнення рахунку). Перед цим відповідач поповнював рахунок 31.08.2015 року на суму 400,00 грн., що підтверджується відповідною випискою по рахунку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на тому, що у 2013 році він погасив кредит та більше карткою не користувався. Картку перевипускав двічі з метою розібратися, чи існує у нього заборгованість, оскільки постійно отримував телефонні дзвінки від співробітників банку. В теперішній час має картку позивача, строком дії до 2020 року, однак нею не користувався з початку бойових дій. Представник відповідача, адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року, ПАТ КБ «Приватбанк»» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору № б/н від 11.02.2008 року встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, згідно з умовами якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобовязання, а саме: відповідач отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з довідкою АТ КП «Приватбанк» від 20.02.2019 року відповідач [PERSON] згідно кредитного договору від 11.02.2008 року отримав картки № 5457082972823053, 4149439392948877, остання карка має строк дії до 07.2020 року. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він дійсно має картку банку із вказаним строком дії. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та відповідачем [PERSON] Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачем, згідно з розрахунком заборгованість за договором № б/н від 11.02.2008 року станом на 31.10.2017 року встановлена в розмірі 99926,66 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6382,90 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 85147,25 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), та у сумі 4746,51 грн. штраф (процентна складова). Проте, згідно з ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Як видно з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані, зокрема, у період з 14.04.2014 року станом на 31.10.2017 року, тобто в період дії ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно з матеріалами справи, відповідач зареєстрований та постійно проживає в [INFO]. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором за період з 14.04.2014 року по 31.10.2017 року нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 3400,00 грн., яка згідно з розрахунком заборгованості нарахована відповідачеві за період після 14.04.2014 року, штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 4746,51 грн. за вказаний період є необґрунтованим та в цій частині позову слід відмовити. Що стосується розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» щодо доведеності розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, то повністю з даним розрахунком суд погодитися не може, виходячи з наступного. Як видно з матеріалів справи, станом на день укладання сторонами кредитного договору відсоткова ставка за кредитом дорівнювала 22,80 % на рік. З 01.01.2013 року банком підвищений розмір відсоткової ставки до 30%. З 01.09.2014 року банком підвищений розмір відсоткової ставки до 34,80%. З 01.04.2015 року банком підвищений розмір відсоткової ставки до 43,20 %. Відповідно до 5.5 Умов та Правил надання банківських послуг за користування кредитом нараховуються проценти, встановлені Тарифами Банка, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Правомірність зміни відсоткової ставки відповідачем не оспорюється. З розрахунку заборгованості видно, що станом на 30.04.2014 року заборгованість по відсоткам відповідачу нарахована в розмірі 166,95 грн., виходячи з вищенаведених відсоткових ставок. Однак, починаючи з 01.05.2014 року позивачем нараховуються відсотки, які вочевидь не відповідають встановленій відсотковій ставці, у звязку з чим суд вважає за необхідне здійснити перерахунок відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Розмір відсотків за користування кредитом за період з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року судом визначається з наступного розрахунку: 6382,90 грн. (заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів х 123 (кількість календарних днів з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року) = 654,25 грн. За період з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року судом визначається заборгованість по відсоткам з наступного розрахунку: 6382,90 х 34,80 % : 360 днів х 122 (кількість календарних днів з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року) = 752,76 грн. За період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року судом визначається заборгованість по відсоткам з наступного розрахунку: 6382,90 х 34,80 % : 360 днів х 90 (кількість календарних днів з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року) = 555,31 грн. За період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року судом визначається заборгованість по відсоткам з наступного розрахунку: 6382,90 х 43,20 % : 360 днів х 185 (кількість календарних днів з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року) = 1417,00 грн. За період з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року судом визначається заборгованість по відсоткам з наступного розрахунку: 6382,90 х 43,20 % : 360 днів х 639 (кількість календарних днів з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року) = 4894,41 грн. Отже загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором б\\н від 11.02.2008 року становить 8440,68 грн. Ствердження відповідача про те, що ним була погашена заборгованість по кредиту в повному обсязі у 2013 році, суд до уваги не приймає, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Також, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, кредитна картка відповідачу була перевипущена та строк її дії становить до 07.2020 року, тобто зобовязання між сторонами продовжують існувати до 07.2020 року. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 11.02.2008 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: ?6382,90 грн. заборгованість за кредитом; ?8440,68 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; що загалом становить 14823,58 грн. Крім того, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи часткове задоволення позову та виходячи з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 237,35 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial