Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про про визнання недійсним договору дарування, позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з 25.09.1992 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У серпні 1999 року його батько подарував йому особисто грошові кошти у розмірі 7 тис. дол. США, за які 02.09.1999 року ним була придбана квартира [ADDRESS], де потім проживав він, його дружина - відповідач по справі та її син від першого шлюбу, [PERSON]. Вказана квартира була його особистою приватною власністю. 23.11.2006 року згідно договору поруки №605-Н/1, укладеного між мною та ВАТ КБ «Надра», позивач виступив поручителем за належне виконання його сестрою, [PERSON], взятих на неї зобов'язань за кредитним договором №8/2006\\840-К/605-Н від 23.11.2006 року. 10.03.2010 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до неї та до позивача, як поручителя, з позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором. У зв'язку з цим, задля уникнення матеріальних збитків та приховання майна відповідач по справі, настояла на тому, що б оформити договір дарування квартири на її користь. Саме з цією метою 16 червня 2010 року позивачем було оформлено договір дарування квартири [ADDRESS] на відповідача. Однак наміру створити наслідки, притаманні для такого правочину, ні позивач, ні його колишня дружина не мали, оскільки вони і далі проживали разом у цій квартирі, позивач сплачував за комунальні послуги, та фактично ніяких змін не відбулося. У травні 2011 році позивач з відповідачкою розлучилися, вона створила нову сім'ю та виїхала на проживання до міста Москви у Російську Федерацію. А позивач і далі мешкає у квартирі [ADDRESS], сплачує за комунальні послуги та вважає себе єдиним її власником. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS] ВМТ № 568861, реєстр 466, укладений 16.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Уманчук О.С., недійсим та застосувати наслідки недійсності вказаного правочину. У судовому засіданні позивач та його представник, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач уточнив, що на теперішній час шлюб з відповідачем не розірвано. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача та його представника, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1992 року. 23.11.2006 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки №605-Н/1, відповідно до якого позивач виступив поручителем за належне виконання його сестрою [PERSON] взятих на неї зобов'язань за кредитним договором №8/2006\\840-К/605-Н від 23.11.2006 року. 10.03.2010 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та до позивача, як поручителя, про стягнення боргу за вказаним кредитним договором. З метою приховання майна 16 червня 2010 року сторони уклали між собою договір дарування квартири [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1999 року. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Таким чином, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Той факт, що ні позивач, ні відповідач не мали наміру створювати правові наслідки на момент укладення оспорюваного правочину підтверджується тим, що позивач, відчужуючи належну йому на праві власності спірну квартиру відповідачу, як своїй дружині, був обізнаний про пред'явлення до нього позову ПАТ «КБ «Надра», що підтверджується матеріалами цивільної справи за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON]. та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, отжу міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку задоволення позову, виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на спірне нерухоме майно. Крім того, сторони і надалі після укладення спірного договору продовжували проживати у квартирі [ADDRESS], як і до цього, позивач далі сплачував за комунальні послуги, і фактично ніяких змін не відбулося. На даний час відповідач у даній квартирі не проживає, створила нову сім'ю і мешкає в іншому місці, натомість позивач продовжує проживати за вказаною адресою. Також зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] ВМТ № 568861, реєстр № 466, укладений 16.06.2010 року між сторонами по справі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Уманчук О.С. та застосувати наслідки недійсності вказаного правочину шляхом скасуваня державної реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved