Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, мотивуючи позовну заяву тим, що 23.09.2016 року між [PERSON] , як з керівником Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України, та Фізкультурно-спортивним товариством «Динамо» України» було укладено письмовий контракт від 23.09.2016 року. За умовами контракту, керівник зобов`язаний забезпечити збереження та ефективне використання майна та інших об`єктів власності організації, а також майна, що передано організації в користування. Керівник несе повну матеріальну відповідальність перед Організацією, за збитки які були заподіяні Організації його винними діями. 23.08.2018 року в Організації було завершено інвентаризацію та виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 53458,53 грн. Позивачем відповідачу надсилалась претензія щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, проте вона залишена відповідачем без відповіді. Тому, з метою захисту порушеного права та інтересів позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків у розмірі 53458,53 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення та пояснив, що позивач зухвало не виконує рішення суду про незаконне його звільнення та поновлення на роботі. До цього часу позивач не поновив його на роботі, незважаючи на розслідування в даний час кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Інвентаризація від 23.08.2018 року була проведена із значними порушеннями чинного законодавства, містить недоліки та спотворення фактів. Так, у протоколах інвентаризаційної комісії від 23.08.2018 року відсутні згадки про матеріально-відповідальних осіб ГО ВОО ФСТ «Динамо» України.\~На момент\~звільнення 17.08.2018\~року відповідача,\~матеріально-відповідальними\~особами були\~директор спортивних\~споруд [PERSON] \~та директор\~водно-вислувальної\~бази у\~с.\~Сабарів [PERSON] .\~Наяявність помилок\~у протоколі,\~ставить під\~сумнів його\~зміст.\~Також,[PERSON] \~заперечує той\~факт,\~що він\~є матеріально-відповідальною особою, оскільки його посада відсутня у Переліку посад і робіт, з якими організація може укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Цей договір між сторонами не укладався. [PERSON] \~зазначає,\~що він\~не має\~жодного відношення\~до вказаних\~у протоколі\~інвентаризаційної комісії\~від 23.08.2018\~року нестач. Крім того, вказана інвентаризаця проводилась у його відсутність, оскільки на той час він вже був звільнений, а мала б проводитись до завільнення. Будь-яких актів передачі йому на зберігання майна організації сторони не підписували, тому взагалі не можливо стверджувати про наявність такого майна на балансі організації та про його нестач.у Просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та невідповідності чинному законодавству. В судове засідання представник третьої особи громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 23.09.2016 року між відповідачем [PERSON] та Фізкультурно-спортивним товариством «Динамо» України було укладено Контракт з керівником Вінницької обласної організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України на термін з 23.09.2016 року до 23.09.2021 року включно (Т. 1 а.с. 10-18). Таким чином, відповідач був призначений на посаду заступника голови Вінницької обласної організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України. Згідно п. 3.2. Контракту, керівник несе повну матеріальну відповідальність перед організацією за збитки, які бути заподіяні організації його винними (умисними або з необережності) діями. Керівник несе особисту відповідальність за створення боргів організації і доведення її до банкрутства. Наказом Всеукраїнської громадської організації Фізкультурно спортивного товариства «Динамо» України від 17.08.2018 року № 86-П «Про звільнення [PERSON] » [PERSON] , заступника голови Громадської організації Вінницька обласна організація Фізкультурно спортивного товариства «Динамо» України, звільнено з роботи за пунктом 3 ст. 40 КЗпП (систематичне невиконання обов`язків). Підставою прийняття вказаного наказу зазначено проміжний акт від 17.08.2018 року. Слід відзначити, що відповідачем було оскаржено вказаний вище наказ в судовому порядку та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року у справі №127/23078/18, яке набрало законної сили, було визнано незаконним та скасовано наказ Всеукраїнської громадської організації Фізкультурно спортивного товариства «Динамо» України від 17.08.2018 року № 86-П «Про звільнення [PERSON] » за п. 3 ст.\~40\~КЗпП України та поновлено [PERSON] на посаді заступника голови Громадської організації Вінницька обласна організація Фізкультурно спортивного товариства «Динамо» України. В судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що відповідач наразі поновлений на посаді, тому з урахуванням ч.1 ст. 82 ЦПК України, цей факт не потребує доказуванню. Т.в.о. заступник голови Венгер Р.В. видав наказ №63 від 20.08.2018 року «Про проведення інвентаризації та створення постійно діючої комісії по списанню необоротних активів, запасів та матеріалів», згідно якого з метою забезпечення повноти та достовірності відображення даних у фінансовій звітності було наказано провести повну інвентаризацію оновних засобів, нематеріальних активів, цінних паперів, бланків суворої звітності, товарно-матеріальних цінностей із перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження до 31.10.2018 року. Для проведення інвентаризації строрено комісію у складі: - голови комісії - Крисова Є.М., заступника голови з фінансово-економічної діяльності ФСТ «Динамо» України; членів комісії: -[PERSON] головного бухгалтера ФСТ «Динамо» України; -[PERSON] заступника головного бухгалтера ФСТ «Динамо» України; -[PERSON] т.в.о. заступника голови ВОО ФСТ «Динамо» України; -Музичук М.М. головного бухгалтера ВОО ФСТ «Динамо» України; -[PERSON] головного фахівця ВОО ФСТ «Динамо» України; -Сличук С.А. головного фахівця ВОО ФСТ «Динамо» України. В наказі було зазначено про проведення інвентаризації у присутності матеріально-відповідальних осіб (Т. 1 а.с. 19-21). В результаті\~проведення інвентаризації\~23.08.2018\~року було\~складено Протокол\~інвентаризаційної комісії,\~який затверджений\~заступником голови\~ ФСТ\~«Динамо» України\~Крисовим Є.М.\~(Т.\~1\~а.с.\~22-28).\~У вказаному\~протоколі зазначено:\~перелік цінностей,\~матеріально відповідальна\~особа -[PERSON] та сума остаточних нестач. Також в протоколі вказано, що на підставі розпорядчого документа від 20.08.2018 року №63 інвентаризація проводилася станом на 01.09.2018 року. Також в матеріалах справи містяться інвентаризаційні описи запасів та необоротних активів від 23.08.2018 року (а.с. 29-74). Проаналізувавши вказані вище матеріали та враховуючи положення п. 7 Наказу Мінфіну від 02.099.2014 року №879, суд дійшов висновку, що інвентаризація повинна була бути проведена перед звільненням відповідача, а не через декілька днів після його звільнення. За змістом\~п.\~1\~Розділу ІІ\~Наказу Міністерства\~фінансів України\~№ 879\~від 02.09.2014\~року «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. Разом з тим, в супереч наведеному вище положенню, до переліку членів комісії було включено представників вищої за статусом юридичної особи, а саме [PERSON] , [PERSON] , а головою комісії визначено [PERSON] , що є представником вищої юридичної особи. В зв`язку із проведенням інвентаризації та встановленням нестач відповідачу було надіслано 17.04.2019 року та 24.06.2019 року претензії про відшкодування завданої шкоди в сумі 53458,53 грн. (Т. 1 а.с. 75-77, 78, 79-82). Положенням ст.\~130\~КЗпП України\~визначено,\~що працівники\~несуть матеріальну\~відповідальність за\~шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації внаслідок\~порушення покладених\~на них\~трудових обов`язків. При\~покладенні матеріальної\~відповідальності права\~і законні\~інтереси працівників\~гарантуються шляхом\~встановлення відповідальності\~тільки за\~пряму дійсну\~шкоду,\~лише в\~межах і\~порядку,\~передбачених законодавством,\~і за\~умови,\~коли така\~шкода заподіяна\~підприємству,\~установі,\~організації винними\~протиправними діями\~(бездіяльністю)\~працівника.\~Ця відповідальність,\~як правило,\~обмежується певною\~частиною заробітку\~працівника і\~не повинна\~перевищувати повного\~розміру заподіяної\~шкоди,\~за винятком\~випадків,\~передбачених законодавством. За\~наявності зазначених\~підстав і\~умов матеріальна\~відповідальність може\~бути покладена\~незалежно від\~притягнення працівника\~до дисциплінарної,\~адміністративної чи\~кримінальної відповідальності. На\~працівників не\~може бути\~покладена відповідальність\~за шкоду,\~яка відноситься\~до категорії\~нормального виробничо-господарського\~ризику,\~а також\~за шкоду,\~заподіяну працівником,\~що перебував\~у стані\~крайньої необхідності.\~Відповідальність за\~неодержаний підприємством,\~установою,\~організацією прибуток\~може бути\~покладена лише\~на працівників,\~що є\~посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України). Пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України). При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік). Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1\~статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі\~статтею 135-1 КЗпП\~може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно із Загальними положеннями Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, які містяться у Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності», затвердженому наказом Мінпраці від 29 грудня 2004 р. № 336, конкретний перелік посадових (робочих) обов`язків визначається посадовими (робочими) інструкціями працівників всіх категорій, які розробляють і затверджують на основі типової кваліфікаційної характеристики роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації. Таким чином, зміст трудової функції працівника визначається розділом «Завдання та обов`язки» посадової (робочої) інструкції. Аналізуючи наведене, посада заступник голови не включена до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що з відповідачем не було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Також укладений контракт з відповідачем містить положення про відповідальність керівника за борги. Суд звертає увагу, що в протоколі інвентаризаційної комісії міститься перелік матеріальних цінностей, які є недостачею, проте позивачем не надано жодного документу про передачу цих цінностей на зберігання [PERSON] . З огляду на це, позивечем не доведено факт володіння цими цінностями організацією до момену прийняття відповідача на роботу, або протягом його роботи на посаді заступника голови. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, позивачем не доведено обставини щодо передачі цінностей на зберігання відповідачу. Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу відносно набуття цінностей, перелічених у Протоколі, зокрема, із відображенням дати та ціни придбання, кількості одиниць, тощо. З огляду на це, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування розміру недостачі. Відповідно до вимог частини першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до частини першої статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що відповідач відповідно до умов п.п.2.1.7., 3.2. Контракту, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження майна Організації, що передано їй в користування. Так, жодних доказів на передачу майна, відображеного в протоколі, в користування Організації, матеріали справи не містять. Разом з тим, відповідно до норм законодавства, з відповідачем не укладався письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності, отже він не є матеріально відповідальною особою, матеріальні цінності не були передані [PERSON] під звіт. Також, суд критично ставиться до пояснень позивача з приводу того, що 23.08.2018 року в Організації було завершено інвентаризацію за наслідками якої складено протокол від 23.08.2018 року, яким зафіксовано виявлену нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 53458,53 грн. Так, в самому протоколі від 23.08.2018 року зазначено, що інвентаризація проводилась станом на 01.09.2018 року, тобто існує невідповідність даті проведення інвентаризації. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Таким чином,\~позовні вимоги\~не підлягають\~задоволенню за\~недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача Громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, не знайшли своє підтвердження, а тому позов не підлягає задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed