Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 24.07.2012 року у розмірі 93959,90 грн. станом на 12.05.2020 року, а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн. судовий збір. Обґрунтовує свої вимоги тим, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла зазначена заборгованість. Ухвалою суду від 16.09.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с.82-83) Ухвалою суду від 22.10.2020року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. (а.с.117) В судове засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір б/н від 24.07.2012 року (анкета - заява) та отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картку в розмірі 5000,00 грн., який 26.05.2017 року збільшено до 50000 грн. (а.с. 131). Відповідач користувся цим кредитом, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості та виписками по картковому рахунку (а.с.92-110). Додані до анкети - заяви умови та правила (а.с. 38-62), тарифи (а.с. 37) відповідачем не підписані, а тому у суду відсутні підстави вважати, що саме з цими документами відповідач був ознайомлений. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту 87095,22 грн. Згідно виписки по за договором б/н станом на 14.05.2020 року (а.с. 103-107) відповідач використав тіло кредиту в сумі 49664,11грн . (а.с. 104). Як з виписки по карті, так і з розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивачем в період з 01.11.2017р по 14.05.2020р нараховується відповідачеві відсотки за використання кредитного ліміту, які позивачем включені в суму заборгованості за тілом кредиту, чим збільшено заборгованість за тілом кредиту до 87095,22 грн. Як вже зазначав суд, відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 50000 грн, який він використав в розмірі 49664,11 грн, а тому до стягненню підлягає саме розмір використаного кредитного ліміту в сумі 49664,11 грн., а не 87095,22 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то зазначені обставини вказують на порушення прав банку, які підлягають захисту через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 49664,11 грн. Що стосується вимоги позову про стягнення прострочених відсотків та відсотків згідно ст. 625 ЦК України, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач здійснив нарахування прострочених відсотків 1002,09 грн., відсотків в розмірі 84 % річних за період з 01.02.2020 року по 12.05.2020 року в сумі 5796,81 грн. (а.с. 26). У даному випадку, за відсутності Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені відповідачем, неможливо стверджувати про договірні відсотки. Отже, вказаний розмір відсотків не може бути застосований. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд не бере до уваги Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, які не були підписані сторонами і на які посилається позивач, не можливо встановити строк повернення кредиту (строк виконання зобов`язання) та порядок погашення кредитної заборгованості, а відтак неможливо визначити розмір відсотків та дату, з якої можна нараховувати проценти відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 5796,81 грн. Тому підстав стягувати прострочені відсотки та відсотки в розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України теж не має. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Що стосується вимог позивача про стягнення пені в сумі 65,78 грн., то суд також вважає, що необхідно відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно відомостей виконавчого комітету Дужківської міської ради відповідач [PERSON] зареєстрований з 19.11.2019р за адресою: [ADDRESS] . Згідно копіії паспорт, доданого до позовної заяви (а.с.66-67) відповідач [PERSON] був зареєстрований до 19.11.2019 року за адресою: [ADDRESS] з 16.10.2012 року. Пеня в сумі 65,78 грн. нарахована з 30.09.2019 року (а.с.24-26). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р місто Дружківка Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій. Тому Банк безпідставно нарахував і вимагає сплати [PERSON] пені за кредитним договором. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 49664,11 грн., що складає 52,86% від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 1111,12 грн.

Outcome: partial