Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір №б/н від 11.02.2012 року про надання кредиту у розмірі 5000 гривень, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав договірних зобов'язань та станом на 31.01.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 18813,82 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлена, про причини своєї не явки суд не повідомив. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Згідно з п.4 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відмова відповідача отримати судову повістку на пошті відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається належним повідомленням і суд вважає такі дії відповідача ухиленням від явки до суду. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовільнити виходячи і наступного. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір №б/н від 11.02.2012 року про надання кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконала тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.01.2015 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 18813,82 гривень, яка складається із наступного: -7998,83 гривень заборгованість за кредитом; -8242,90 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом; -1200 заборгованістю за пеню та комісією; -500 гривень штраф (фіксована частина); -872,09 штраф (процентна складова). Згідно з ч.1. ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності із ст. 1050 ч. 2 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором. Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved