Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказав, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 04.12.2013 був укладений кредитний договір №GP-5570990, відповідно до умов якого [PERSON] видано кредит у сумі 13376,00грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується Статутом. Відповідач за кредитним договором свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.12.2018 має заборгованість за договором в сумі 35839,26 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 9220,93грн, заборгованості за процентами - 5399,47 грн, заборгованості за комісією - 1447,70 грн; штрафні санкції - 19771,16 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Відповідач, не погодившись з позовом банку, подав відзив на позовну заяву, в \~ обґрунтування\~ \~якого \~зазначив,\~ \~що \~з \~ \~позовними \~ \~вимогами \~ не\~ \~згоден \~ \~ \~та \~ вважає\~ \~їх \~ незаконними\~ \~і \~необґрунтованими.\~ Так\~ усвоєму позові ПАТ «ПУМБ» вказує на ту обставину, що 04.12.2013 між ним та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір № GP 5570990 та видано кредит у сумі 13376,00 грн. Також вказує, що ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Проте про правонаступництво йому стало відомо лише після отримання позовної заяви та до позовної заяви позивачем додано копію зовсім іншого кредитного договору від 20.01.2011 року за № 26250018536893, що не є предметом розгляду по даній справі. Так згідно доданої копії кредитного договору ліміт овердрафту складає лише 10000,00 грн., а не 13376,00 грн. Копію кредитного договору № GP 5570990 від 04.12.2013 року або його оригінал до матеріалів позову позивачем не було додано, як і графік погашення платежів та історію оплат. У позовній заяві позивач не посилається на умови кредитного договору № GP 5570990 від 04.12.2013 року. Позивачем жодним належним доказом не підтверджено факт надання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» йому грошових коштів. Також до матеріалів позовної заяви долучена копія письмової вимоги від 31.05.2018 року № 382, проте вона стосується тільки копію зовсім іншого кредитного договору від 20.01.2011 року за № 26250018536893 і жодного відношення до заявлених позовних вимог не має. Крім того позивачем не надано доказів відправлення йому даної вимоги. Також позовна заява не містить обгрунтованого розрахунку сум заборгованості. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на його користь його витрати по сплаті судового збору. Також після доручення представником позивача до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № GP 5570990 від 04.12.2013 року, копії меморіального ордеру від 04.12.2013 року № 2182331, виписки про рух коштів по кредитному договору № GP 5570990 від 04.12.2013 року та належним чином завіреної копії письмової вимоги від 31.05.2018 року № 382 , представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , подав письмове пояснення до свого відзиву на позовну заяву, зазначивши, що додана позивачем копія меморіального ордеру від 04.12.2013 року № 2182331 про видачу кредиту є сфальсифікованою оскільки надана позивачем ПАТ «ПУМБ», тобто платником зазначений ПАТ «ПУМБ» а не ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Отже не зрозуміло, яке відношення станом на 04.12.2013 року має позивач ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] , якщо між ними ніколи не існували будь які кредитні правовідносини, і яке відношення мав ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] у грудні 2013 року, коли ще існував ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Крім того на наданій копії меморіального ордеру відсутні реквізити, а саме посада та підпис осіб, відповідальних за здійснення операцій і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення операції. Також копія меморіального ордеру позначена печаткою «згідно з оригіналом» з підписом представника позивача і датована 11.01.2020 року. Позивачем не доведено існування між стонами правовідносин за кредитним договором № GP 5570990 від 04.12.2013 року та направлення вимоги за цим кредитним договором. Позивачем не надано завіреної копії заяви [PERSON] про видачу готівки. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача АТ «ПУМБ» раніше звертався до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника банку. Позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач\~ [PERSON] до суду не з`явився, його її представник [PERSON] раніше звертався з заявою про проведення судового розгляду у його відсутність. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. З доданих позивачем до матеріалів справи доказів, вбачається, що 20 січня 2011 року [PERSON] подав пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферту), згідно з якою запропонував АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» який діє як від власного імені, так і від імені та в інтересах ПрАТ «Ренесанс Життя» на підставі агентського договору, укласти договір карткового рахунку, в рамках якого: відкрити картковий рахунок на його ім`я; випустити на його ім`я платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Сard; встановити йому ліміт овердрафту (кредитування) за рахунком на умовах, визначених у цій пропозиції. Відповідно до частини 2 Пропозиції, ліміт офердрафту встановлений 10000,00 грн.; строк користування овердрафтом 36 місяців, номер договору - 26250018536893 (а.с. 8). [PERSON] були підписані загальні умови відкриття та порядку ведення карткового рахунку та Договору страхування, які є невід`ємною частиною пропозиції (оферти) [PERSON] № 26250018536893 від 20.01.2011 року (а.с.9-10). ПАТ «ПУМБ» [PERSON] надсилалась письмова вимога (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 26250018536893 від 20.01.2011 року у розмірі 33062,42 грн. (а.с. 11). Доказів направлення та отримання цієї вимоги [PERSON] , банком не надано Із виписки з рахунку [PERSON] , підписаної представником позивача вбачається, що станом на 14.12.2018 роу, включно заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором №GP-5570990 від 14.12.2018 року складає 35 893,26 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту\~9220,93 грн., прострочена заборгованість за комісією\~1447,70 грн., прострочена заборгованість за процентами\~5399, 47 грн., неустойка за порушення зобов`язань\~19 771,16 грн. (а.с. 12). \~ Згідно Статуту ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» нині АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол №68 від 14.03.2015) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення №2 від 14.03.2015) (а.с.32-34). Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~ Отже, за змістом\~статті 512 ЦК України\~у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. \~\~\~\~\~\~ Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої\~статті 512 ЦК України\~дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) відбувається вибуття кредитора. \~З наведеного вбачається, що позивач АТ «ПУМБ» має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки до нього перейшли всі права та зобов`язання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Проте після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1\~статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1\~статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1\~статті 628 ЦК України). Відповідно до\~статті 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам\~статті 7 цього Кодексу. Частиною 1\~ст.1049ЦК\~України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.1054,1055 ЦК України\~кредитний договір укладається в письмовій формі і його істотними умовами, як правило, є розмір кредитних коштів, процентів за користування ними, інших платежів, умови його надання та повернення, інші права та обов`язки сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (недійсним в силу закону). Отже, моментом укладання кредитного договору є момент підписання сторонами письмового документу, в якому містяться істотні для даного виду договорів умови. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаного нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Так, позивачем взагалі не надано суду будь-яких доказів щодо укладення між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] , саме кредитного договору № GP - 5570990 від 04.12.2013 року, як то зазначено у позовній заяві (належним чином завірена копія кредитного договору чи його оригінал). А доданий кредитний договір № 26250018536893 від 20.01.2011 року не є предметом заявлених позовних вимог. Також банком не надано графіку погашення заборгованості, з якого б можна було встановити, коли та в яких розмірах повинні були здійснюватись платежі та встановити за які саме проміжки часу виникла заборгованість, та коли було здійснено нарахування штрафних санкцій та відсотків. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати вимогам\~ст. 81 ЦПК України\~та встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України\~від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Отже дійсно, позивачем не доведено існування між сторонами правовідносин за кредитним договором № GP - 5570990 від 04.12.2013 року. Разом з тим, відповідно до ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Частинами 1, 2статті 68\~Закону України\~«Про банки\~та банківську\~діяльність» передбачено, що банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75,\~виписки з\~особових рахунків\~клієнтів є\~підтвердженням виконаних\~за день\~операцій і\~призначаються для\~видачі або\~відсилання клієнту. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивач як правонаступник первісного кредитора, звертаючись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України\~не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що Банк як кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання кредиту [PERSON] і перерахував відповідну суму. Так позивачем на підтвердження видачі кредиту за кредитним договором № GP - 5570990 від 04.12.2013 року було надано копію меморіального ордеру від 04.12.2013 року № 218331, проте суд не може прийняти його до уваги, оскільки даний меморіальний ордер є роздруківкою позивача та не містить необхідних реквізитів, а саме посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення, завірена представником позивача - адвокатом Фацул М.В. від 11.01.2020 року. Крім того у розділі «Банк платника», замість ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», платником позначений позивач ПАТ «ПУМБ», тоді коли станом на 04.12.2013 року позивач не міг бути і не був правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». А тому, дана копія меморіального ордеру не може бути належним доказом надання [PERSON] кредитних коштів за кредитним договором № GP - 5570990 від 04.12.2013 року. Як встановлено судом з матеріалів справи, 19.07.2016 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» і АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», однак, позивачем суду не надано доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача [PERSON] на час припинення шляхом приєднання до АТ «ПУМБ». За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме, в якій сумі зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ», а також не надано належних доказів того, що в [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором у заявленому позивачем розмірі. Так доданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 19.07.2019 року не може бути взятий судом до уваги, оскільки підготовлений співробітниками банку і є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення з відповідача відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Суд вважає, що розрахунок боргу повинен ґрунтуватися на умовах договору передусім щодо динаміки платежів за договором і їх зарахуванні на погашення складових боргу, що має ключове значення в контексті обґрунтованості розрахунку та визначення предмету стягнення (в даному випадку - предмету позову). Суд враховує, що операційна діяльність банку полягає у технологічних процесах, пов`язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками. Банк зобов`язаний забезпечити документування всіх операцій, що здійснюються ним та його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку). Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, за змістом класифікуються на касові (оформлення операцій з готівкою) та меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій), і мають містити обов`язкові реквізити, які визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Особові рахунки та виписки з них також мають містити обов`язкові реквізити визначені нормативно-правовими актами Національного банку України, зокрема, номер особового рахунку; дати здійснення операцій, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Виписка з особового рахунку клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України на даний час встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженим\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75, яка набрала чинності 07.07.2018р. (до цього часу діяло Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене\~постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254). Жодних первинних бухгалтерських документів, складених у відповідності до вказаних Положень, які б підтверджували факт виникнення та розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № GP - 5570990 від 04.12.2013 року, позивач суду не надав, що свідчить про недоведеність позивачем своїх позовних вимог і є підставою для відмови в задоволенні позову. Позивачем подано до позовної заяви виписку/особовий рахунок з 04.12.2013 року по 27.12.2019 року . Проте \~суд \~ критично\~ \~відносить \~ до\~ даної\~ \~виписки \~ та\~ \~звертає увагу\~на те,\~що вона\~ підписана\~представником АТ\~«ПУМБ» Фацул\~М.В.\~та\~\~не містить\~ні печатки,\~ні будь\~яких інших\~реквізитів банку, тобто складена представником Банку в односторонньому порядку, фактично є аналітичним документом і не містить жодних реквізитів первинних бухгалтерських документів, у зв`язку з чим відхиляється судом як неналежний та недопустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості. З урахуванням наведених вище суперечностей в наданих позивачем доказах та повідомлених представником позивача у позові обставинах, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження як укладення кредитного договору № GP - 5570990 від 04.12.2013 року, так і на підтвердження розміру заборгованості за ним. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №755/16198/15-ц, - застосувавши при ухваленні судових рішень принцип диспозитивності та справедливості, суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні позовних вимог. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. Також з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати по сплаті судового збору за клопотання про витребування доказів у розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved