Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У тексті позову вказав, що 03.09.2020 року водій [PERSON] , у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2106» н.з. [NUMBER] , при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «ГАЗ 32213» н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.09.2020 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та 130 ч. 2 КУпАП з приводу вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ГАЗ 32213», який належить позивачу [PERSON] , був пошкоджений та позивач за власні кошти в сумі 19 804 грн його відремонтував. У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 19804 грн, а також стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн та 908 грн судового збору. Позивач подав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. З огляду на те, що сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України не забезпечило участь свого представника в судовому засіданні, про час та місце розгляду справи повідомлялося за адресою, вказаною в позовній заяві. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.09.2020 року; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копію посвідчення водія [PERSON] ; договір про надання професійної правничої допомоги від 15 березня 2021 року; квитанцію від 15.03.2021 року; рахунок-фактуру від 15 вересня 2020 року; видаткову накладну від 07 вересня 2020 року №227/3; видаткову накладну від 07 вересня 2020 року №320/3; фотозображення), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, які визнані відповідачем, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 03.09.2020 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2106» (н.з. [NUMBER] ), при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «ГАЗ 32213» (н.з. [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.09.2020 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та 130 ч. 2 КУпАП, в тому числі, за вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була не застрахована та він не був позбавлений права керування транспортними засобами. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач [PERSON] вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З наданих позивачем рахунку-фактури від 15.09.2020 року та видаткових накладних від 07.09.2020 року слідує, що після дорожньо-транспортної пригоди на відновлення належного позивачу автомобіля (придбання запасних частин та ремонтні роботи) позивач загалом витратив 19804 грн. При цьому суду не було надано жодних доказів на спростування того, що транспортний засіб (джерело підвищеної небезпеки), яким була заподіяна матеріальна шкода позивачу, перебував на момент пошкодження опори у володінні відповідача, а не іншої особи, у зв`язку з чим обов`язок відшкодування заподіяних позивачу збитків покладається саме на відповідача. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з вказаним позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 19804 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даному випадку позивачем при зверненні до суду з позовом за платіжним дорученням № 22 від 15.03.2021 року сплатив 908 грн, отже позивачу з державного бюджету має бути повернуто 454 грн. Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. факт понесення яких підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 15 березня 2021 року та квитанцією від 15.03.2021 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved