Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецького заводу хімічного нестандартизованого обладнання» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, в обґрунтовування своїх позовних вимог вказав, що в період з 12 вересня 2011 року по 09 серпня 2012 року він працював у [PERSON] з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» спочатку на посаді начальника служби безпеки, а потім - на посаді заступника директора з якості. Після звільнення з роботи 09 серпня 2012 року в порушення вимог ст.47 та 116 Кодексу законів про працю України ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» не виплатило в день звільнення всіх сум, що належать від підприємства, а саме: заробітну плату за червень, липень, серпень 2012 року, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки. Його неодноразові звернення до керівництва підприємства з проханням провести розрахунок не були задоволені. 07.03.2013 року він звернувся до керівництва підприємства з письмовим проханням провести розрахунок по заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки, яке, згідно поштового повідомлення, уповноважена особа підприємства отримала 15.03.2013 року. Але і це звернення залишилося не тільки без задоволення але і без відповіді. Внаслідок сімейних обставин, а потім і у в зв'язку з військовими подіями на території Луганської області він не мав змоги продовжити вирішувати питання виплати заборгованості по заробітної плати. 03 серпня 2015 року він знову письмово звернувся до керівника підприємство з вимогою виплатити всі суми, що належать від підприємства та надати довідки про заробітну плату та про заборгованість як із заробітної плати так і компенсації за невикористану щорічну відпустку, яку, згідно поштового повідомлення, уповноважена особа підприємства отримала 06.08.2015 року. Але і ця законна вимога також залишилася і без задоволення і без відповіді. З огляду на цю обставину з метою захисту своїх порушених прав, позивач вимушений був отримати відомості по своєї заробітної плати в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Сума заборгованості із заробітної плати за даними обліку Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області належних йому від ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» складає 2222,38+2871, 33+2822, 59 = 7916 грн. 30 коп. (сім тисяч дев'ятсот шістнадцять грн. 30 коп.). А згідно ст.1 та 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. З урахуванням зазначених норм і рекомендацій Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 р. відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням зведеного індексу інфляції за період з 01.09.2012р по 01.10.2015р в 163,8 %, яку ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобов'язане сплатити станом на 1 жовтня 2015 року складає 7916 грн. 30 коп. * 163,8 % / 100 = 12966 грн. 90 коп. (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість грн. 90 коп.). Крім того, у відповідності до ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. № 100 визначено, що в аналогічних випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто подія звільнення. Отже, його середньомісячна заробітна плата перед звільненням за даними обліку Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьк; Луганської області складає - 2846 грн. 96 коп. ((2871,33 грн. + 2822,59 грн.):2). Отже ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобов'язано виплатити середній заробіток за весь час затримки з 01 серпня 2012 року по день можливого розрахунку - 01 жовтня 2015 року - в сум 105337 грн. 52 коп. (сто пять тисяч триста тридцять сім грн. 52 коп.) (2846 грн. 96 коп. *3 місяців). Разом з тим, провести розрахунок суми компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки позивач не має можливості, оскільки відповідач всупереч вимогам ст. 49 КЗпП України не надав довідки про заробітну плату та про її заборгованість. Таким чином, без врахування компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011-2012 роки ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання зобов'язано виплатити сумарно заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 118304 грн. 42 коп. (сто вісімнадцять тисяч триста чотири грн. 42 коп.) (12966 грн. 90 коп. +105337 грн. 52 коп.). Тому, на підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Пізніше позивач уточнив заявлені вимоги, відмовився від вимоги щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2011 2012 року, просив стягнути з відповідача на його користь суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за червень, липень, серпень 2012 року з урахуванням індексу інфляції за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року в розмірі 12966,90 грн., а також середній заробіток за час затримки з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року у розмірі 105337,52 грн., а всього 118304,42 грн. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться в позову. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повісток з повідомленням, про отримання повісток уповноваженою особою зазначено в корінці. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що позивач працював у відповідача ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» у період з 12 вересня 2011 року по 09 серпня 2012 року спочатку на посаді начальника служби безпеки, а потім - на посаді заступника директора з якості, вказане підтверджено наданою копією трудової книжки. 09.08.2012 року, наказом № к-122 його було звільнено за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. Як стверджує позивач, при звільненні з ним не було проведено відповідних розрахунків, у звязку з чим він неодноразово звертався з заявами на адресу керівництва, однак вони були залишені без реагування. Вказане підтверджується наданими копіями заяв позивача, а також корінцями рекомендованих повідомлень. В заперечення викладеного - суду документів не надано. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2,3 ст.60 УПК України Стаття 60. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином встановлено, що відповідачем не було проведено розрахунку при звільнені з позивачем. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за червень, липень, серпень 2012 року з урахуванням індексу інфляції за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року в розмірі 12966,90 грн., а також середнього заробітку за час затримки з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року у розмірі 105337,52 грн. Про що в позові надано відповідні розрахунки. В підтвердження наданого позивачем розрахунку сум, в правильності яких в суду не має підстав сумніватись, суду було надано індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за формою СК-5. Таким чином, з урахуванням пояснень наданих в судовому засіданні позивачем, наданими доказами по справі, а також ігноруванням відповідачем викликів до суду і ненаданням заперечень по справі, будь-яких доказів в підтвердження заперечень, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачених зарплатню з урахуванням індексу інфляції та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суму судових витрат необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved