Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.11.2018 року він був направлений Житомирським міським центром зайнятості на співбесіду до директора ПП «КВЖРЕП № 8» з метою працевлаштування на роботу на посаді юрисконсульта даного підприємства. 21.11.2018 року на підставі наказу директора відповідача № 93-к від 20.11.2018 року він був прийнятий на посаду юрисконсульта та приступив до виконання обов`язків за посадою. 23.11.2018 року засобом телефонного зв`язку працівником [INFO] його було повідомлено про потребу з`явитись до комісаріату для отримання припису в зв`язку з призовом на військову службу за контрактом та потребою у термін до 26.11.2018 року з`явитись до військової частини [NUMBER] м.Київ. Того ж дня він повідомив директора підприємства [PERSON] про потребу прибути до військового комісаріату, пояснивши мету виклику та з дозволу директора близько 11 год. убув за вказаною адресою. По прибутті до комісаріату йому було вручено під підпис припис Житомирського ОМВК № 319 від 21.11.2028 року. Також, 23.11.2018 року по прибутті до підприємства ним на підставі ч.3 ст.119 КЗпП України була написана заява про увільнення від роботи в зв`язку з призовом на військову службу, до якої було приєднано копію вказаного припису. Дана заява була підписана директором підприємства та ним передана у приймальню. Після підписання заяви директор повідомила йому, щоб він зібрав речі, організував робоче місце та віддав ключ від кабінету, після чого він може бути вільним. Перед подальшим вибуттям з роботи до нього в кабінет декілька разів заходив інспектор з кадрів та казав написати заяву на звільнення за власним бажанням, мотивуючи це тим, що його не збираються залишати на роботі, на що він відмовився. Близько 16 години він покинув робоче місце та поїхав додому збирати речі в зв`язку з переїздом до іншого міста щоб своєчасно виконати припис військового комісара. 26.11.2018 року його було зараховано у списки військової частини [NUMBER] та він приступив до виконання службових обов`язків за посадою. \~ \~ \~ \~Як вказує позивач, 19.12.2018 року з метою захисту своїх трудових прав ним було зроблено запит до відповідача, в якому він просив повідомити, чи було видано наказ про увільнення або повідомити причини відмови у видачі такого наказу. 02.02.2019 року ним було отримано відповідь, де зазначено про те, що він був звільнений відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України 23.11.2018 року за прогул. Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним, оскільки його було звільнено за прогул, якого в дійсності не було, а також всупереч його заяви про увільнення відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України. Відповідач у своїй відповіді № 10 від 04.01.2019 року на його запит зазначив, що він був відсутній на робочому місці 23.11.2018 року з 10.30 год. по 14.15 год. у зв`язку з необхідністю прибути до [INFO] . У даний період він був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки відсутність була з дозволу директора та відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок» та військову службу». Крім того, відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме з наказом про звільнення його ознайомлено не було, пояснення по факту прогулу у нього не відбирали та не надсилали ніяких листів з цього приводу. Також, жодних розрахунків з ним не проводилось, належним чином оформлена трудова книжка не видавалась та письмових повідомлень з цього приводу не було. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що врегулювати спір в досудовому порядку не вдалось, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме: -скасувати наказ відповідача від 23.11.2018 року № 96-к про звільнення його з роботи з посади юрисконсульта за п.4 ст.40 КЗпП України; -поновити його на посаді юрисконсульта ПП «КВЖРЕП № 8»; -стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.05.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вказує на те, що позивачем пропущено строк на оскарження звільнення, передбачений ст.233 КЗпП України. Що стосується звільнення позивача за прогул, то дійсно позивач 23.11.2018 року приблизно о 10.30 год. залишив робоче місце, мотивуючи це необхідністю з`явитись до військкомату. О 14.15 год. того ж дня він з`явився на роботі та написав заяву про звільнення з займаної посади за ч.3 ст.119 КЗпП України в зв`язку з призовом на військову службу, надавши припис № 319 від 21.11.2018 року. При цьому, позивач не надав жодного документа, який би підтвердив його перебування 23.11.2018 року у військкоматі. Тобто, позивач фактично був відсутній без поважних причин на робочому місці більше 3-х годин з 10.30 год. по 14.15 год. В подальшому, мотивуючи необхідність терміново прибути у військову частину, позивач залишив робоче місце, не допрацювавши до 17.00 год., як це передбачено правилами трудового розпорядку, з якими позивач був ознайомлений. Інспектор з кадрів в присутності комісії, заступника директора та начальника дільниці ПВ повідомила позивача, що відносно нього буде складено акт про порушення трудової дисципліни в зв`язку з відсутністю на роботі більше 3-х годин. На пропозицію ознайомитись з актом про порушення трудової дисципліни позивач відмовився, а також він відмовився ознайомитись з наказом про звільнення за порушення трудової дисципліни. Представник відповідача вказав також на хибність позиції позивача щодо призову його до Збройних Сил України, а також зауважив на неправильність нарахування позивачем розміру середнього заробітку. Крім того, провести остаточний розрахунок з позивачем не було можливості, оскільки ним 23.11.2018 року без поважних причин було залишено робоче місце, а на повідомлення про необхідність з`явитись він не відреагував. Після отримання з АТ «УкрСиббанк» повідомлення про відкриття карткового зарплатного рахунку для позивача, належна йому заробітна плата була перерахована на цей рахунок, тобто відповідач вчинив всі можливі дії для проведення розрахунку з позивачем. Також, на думку представника відповідача, оскільки з 26.11.2019 року позивач проходить службу за контрактом, то вимушеного прогулу не відбулось, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 25.06.2019 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, 25.06.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив представника відповідача на позовну заяву. У даній відповіді позивач зазначає про те, що ним не було порушено строки звернення до суду, оскільки 02.02.2019 року він отримав відповідь відповідача, в якій було зазначено про його звільнення 23.11.2018 року за прогул за п.4 ст.40 КЗпП України та додано не засвідчену у встановленому порядку копію наказу про звільнення. Належним чином засвідчену копію він отримав лише 27.05.2019 року. З даним позовом він звернувся 28.02.2019 року через поштове відділення з дотриманням процесуальних строків. Позивач зазначив про хибність тлумачення відповідачем положень ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а також уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням наданих представником відповідача документів щодо розміру посадового окладу та положення про преміювання. Заперечуючи проти викладених у відзиві обставин, позивач вказав на те, що факт його перебування у комісаріаті 23.11.2018 року підтверджується копією його військового квитка, а також відповіді комісаріату на адвокатські запити. Також у відповіді позивач вказує на те, що робоче місце він залишив близько 16.00 год. з дозволу директора після написання ним заяви про увільнення, на якій міститься резолюція директора «В наказ». Інформація про те, що він відмовився ознайомитись з актом про порушення трудової дисципліни не відповідає дійсності. Позивач зауважив на те, що в разі складання такого акту в момент його присутності на роботі загальна відсутність в цей день з урахуванням обіднього часу становила 2 години 45 хвилин, що не є прогулом. Відтак, в разі застосування більшого часу, складання акту та винесення наказу про звільнення відбулось після того, як він залишив робоче місце, а тому ознайомитись з цими документами він не міг. Позивач зауважив і на те, що листа відповідача від 23.11.2018 року він не отримував і про його існування йому стало відомо 03.06.2019 року. Крім того, 29.03.2019 року при його особистому зверненні до директора підприємства йому не було надано жодної інформації, не проведено розрахунків та не видано трудової книжки. Також, його не було повідомлено про відкриття карткового рахунку на його ім`я та перерахування на нього його заробітної плати. 09.07.2019 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] , в яких представник відповідача зазначає про відсутність належних доказів поважності причин відсутності позивача на роботі 23.11.2018 року з 10.30 год. по 14.15 год., оскільки припис, на який посилається позивач, датований 21.11.2018 року. Крім того, позивач сам зазначає про те, що робоче місце він покинув близько 16.00 год., а тому дана обставина доказуванню не підлягає. Відтак, сумарно позивач був відсутній на роботі без поважних причин більше 3-х годин, а тому відповідач діяв правомірно. Представник відповідача також зауважив про те, що в акті зафіксовано актуальну на той час інформацію, а не відібрання письмових пояснень у позивача не є підставою для скасування наказу про звільнення. Крім того, представник відповідача вказав на відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.07.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. 23.12.2019 року позивачем подано заяву про уточнений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 15.01.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] щодо розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 22.01.2020 року до суду надійшла заява позивача про уточнений розрахунок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. 18.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] щодо розрахунку середньомісячної заробітної плати та умисного неотримання позивачем належних виплат. 21.02.2020 року до суду надійшла заява позивача про уточнений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з уточненим розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу підтримав з вищевикладених обставин і підстав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача Яцків В.С., [PERSON] , проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved