Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою посилаючись на те, що рішенням суду, за ним визнано право власності на ? квартири за [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 05.06.2014 року. Відповідач створює перешкоди у користування даною квартирою: не відчиняє двері, ключів від дверей не надає. Позивач звертався з відповідною заявою до міліції, однак результату це не дало. Тому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування кімнату площею 15,0 кв.м. та шафу площею 0,3 кв.м., а відповідачу - 14,2 кв.м., залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну, вбиральню та балкон. Судові витрати покласти на відповідача. Позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності - [PERSON] (3/4 квартири) та [PERSON] (1/4 квартири), відповідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року (а.с.7-8). Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно зі ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу, шляхом недопущення його до спірної квартири, підтвердженням чого є звернення до органів МВС та ЖРЕО (а.с.12,13,14). Згідно плану, квартира [ADDRESS], загальною площею 44,5 кв.м, складається з двох кімнат жилою площею 29,2 кв.м, у тому числі: кімната площею 15,0 кв.м. та кімната площею 14,2 кв.м. з балконом. Всі кімнати ізольовані та мають окремі виходи (а.с.11). Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надав жодних заперечень та не висловив думки/пропозиції стосовно встановлення конкретного порядку користування спірною квартирою. Враховуючи те, що сторони не можуть добровільно дійти згоди щодо порядку користування спірною квартирою, тому суд вважає за можливе встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивач як співвласник має право користуватися своєю власністю, бажає встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], тому є підстави для встановлення наступного порядку спільного користування квартирою, за яким суд вважає можливим виділити позивачу кімнату площею 15,0 кв.м., а відповідачу виділити в користування кімнату площею 14,2 кв.м. Приміщення загального користування квартири [ADDRESS], а саме: кухню, ванну кімнату, коридор, туалет, балкон необхідно залишити у загальному користуванні. При цьому суд враховує ту обставину, що сторони перебувають у конфліктних стосунках, між ними встановлено порядок конкретного користування спірним житлом. На думку суду такий порядок користування квартирою не призведе до порушення прав співвласників майна, так як суд не припиняє право власності жодної сторони, як позивача, так і відповідача. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved