Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ в натурі житлового будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку та надвірних будівель. Вказане домоволодіння належить їм в рівних частках по Ѕ частці кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2014 року та договору дарування від 03..07.2018 року, яким [PERSON] подарувала належну їй частку домоволодіння [PERSON] В добровільному порядку вирішити питання про розподіл майна співвласникам вирішити не вдалось, тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просила суд виділити в натурі належну їй Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS], яка складається з сіней літ. 1-8 площею 11,1 кв.м., житлової кімнати літ. 1-1 площею 13, 1 кв.м., частину житлової кімнати літ. 1-1 площею 3,6 кв.м. для облаштування санвузла, погреба літ. а2/п, входу до погребу літ. а/вх., сараю літ. Д-I, вбиральні літ. В-1, Ѕ частки огорожі літ. 1,2, Ѕ частки замощення літ. I, II, переобладнання в житловому будинку [ADDRESS] покласти на позивача, стягнути з [PERSON] судові витрати. Позивач [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з викладених в позові підстав, просила справу розглядати за її відсутності. Представник позивача [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з викладених в позові підстав, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2014 року є власниками в рівних частках по Ѕ частці домоволодіння [ADDRESS] яке складається з житлового будинку та надвірних будівель (а. с. 7-14) 03.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] подарувала належну їй Ѕ частку домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] (а. с. 21-22) Висновком судової будівельно - технічної експертизи №19-с від 08.08.2018 року підтверджується технічна можливість розподілу в натурі житлового будинку [ADDRESS] у варіанті, запропонованому позивачем (а. с. 36-40) Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За правилами ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що сторонам на праві сумісної власності належить по Ѕ частці домоволодіння [ADDRESS] користування яким для сторін без його поділу в натурі є неможливим. Можливість поділу домоволодіння підтверджується висновком судової будівельно - технічної експертизи, результати якої сторони визнали та проти вказаного варіанту не заперечували. Також суд враховує повне визнання позовних вимог відповідачем, який не заперечує проти запропонованого варіанту розподілу житлового будинку. Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в вигляді сплаченого судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. та витрат на проведення судової будівельно - технічної експертизи в сумі 4500 грн. 00 коп.

Outcome: approved