Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка, площею 8,850 га. Влітку 2009 року він уклав домашню угоду з відповідачем, відповідно до умов якої відповідач передав йому в борг 10000 гр., а він в рахунок боргу передав відповідачу в користування належну йому земельну ділянку та документи на землю, при цьому договір оренди відповідач відмовився укласти. Також вони домовилися з відповідачем про те, що коли сума боргу зрівняється із сумою орендної плати, то відповідач почне платити йому за користування земельною ділянкою. За 2010-2013 р.р. відповідач повинен був сплатити йому 10842, 85 гр. У 2013 році він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути документи на землю та земельну ділянку, а також доплатити різницю у 842 гр. за користування земельною ділянкою, на що відповідач пояснював, що земельна ділянка належить йому і він її не поверне. Враховую, що відповідач незаконно утримує належну йому земельну ділянку та документи на неї, просить позов задовольнити, зобов'язавши відповідача звільнити та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням, земельну ділянку та стягнути з відповідача 842 гр. за користування земельною ділянкою та судові витрати. Відповідач звернувся із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 28.07.2009 року він на прохання позивача передав йому в борг 10000 гр., які позивач зобов'язався повернути на першу вимогу, при цьому позивач розписки про отримання коштів не склав. 06.08.2009 року на його прохання написати розписку або повернути кошти позивач склав розписку за бажаним ним змістом, пояснивши, що коштів для повернення боргу у нього не має, тому готовий в рахунок боргу віддати належну йому земельну ділянку. Він заперечував проти цього, але позивач на переконання своїх добрих намірів склав дві розписки від 06.08.2009 року, в яких зазначив, що віддає свій пай в рахунок боргу, а в іншій зазначив, що продає йому свою землю за 10000 гр. Фактично договір купівлі-продажу земельної ділянки вони не укладали, оскільки земельна ділянка є неякісною. Земельну ділянку у позивача він не приймав, нею не користувався, жодних перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою не чинив, документи на земельну ділянку позивач йому не передавав. Ухилення позивача від повернення боргу призвело до трансформації їх правовідносин із боргових у відносини купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки не був узаконений, він є недійсним. Просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки між ним та позивачем недійсним та застосувати наслідки недійсності договору - зобов'язати позивача повернути йому взяті в борг кошти з врахуванням індексу інфляції в сумі 12234, 16 гр. та проценти за користування коштами в сумі 3640,95 гр. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він дійсно має на праві власності земельну ділянку, площею 8,850 га. У серпні 2009 року він взяв в борг у відповідача кошти в сумі 10000 гр. і в рахунок боргу передав останньому вищевказану земельну ділянку у користування та передав державний акт на землю. Ним була написана відповідна розписка про передачу землі в рахунок боргу. Приблизно через 2-3 неділі він написав ще одну розписку, але її зміст не пам'ятає. У 2013 році він звернувся до відповідача з проханням повернути земельну ділянку, але той відмовився, що стало підставою для звернення до суду. Просить позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити, так як договір купівлі-продажу земельної ділянки з відповідачем вони не укладали, а кошти, взяті в борг, вважає повернутими, оскільки відповідач на протязі 4-х років користувався його земельною ділянкою. Відповідач позов не визнав та пояснив, що земельну ділянку у позивача він не приймав, земельною ділянкою він не користувався, документи на землю йому позивач не передавав, тому просить відмовити у позові. Зустрічний позов підтримав, просить його задовольнити, оскільки позивач безпідставно користується протягом 2009-2014 р.р. належними йому коштами в сумі 10000 гр. Також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки цей договір суперечить чинному законодавству. Суд, заслухавши сторони та представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне. Позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 8,850 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана обставина підтверджується листом відділу Держкомзему в Апостолівському районі від 28.01.2014 року та оглянутою в судовому засіданні копією державного акту на право власності на землю, виданого [PERSON] На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію власноручної розписки від 06.08.2009 року про те, що він передає свій земельний наділ в рахунок боргу [PERSON] В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження факту передання належної йому земельної ділянки відповідачу та її використання відповідачем, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо звільнення земельної ділянки відповідачем та стягнення грошових коштів з відповідача за користування земельною ділянкою. Довідку від 04.06.2014 року, видану виконкомом Кам»янської сільської ради, про те, що спірна земельна ділянка з 2010 по 2013 рік використовувалася [PERSON], суд не бере до уваги як доказ на підтвердження позовних вимог позивача, оскільки вказана довідка не підтверджена належними доказами, крім того, в довідці не вказано, на підставі яких даних вона видана, а представник позивача пояснив суду, що довідку видано на його прохання. Суд вважає, що факт користування відповідачем земельною ділянкою позивача у відповідності до положень ч.2 ст.59 ЦПК України не може підтверджуватися вищевказаною довідкою. Розписку позивача про передання відповідачу в рахунок боргу належної йому земельної ділянки суд також не бере до уваги, виходячи з наступного. Сторони в судовому засіданні підтвердили факт отримання позивачем від відповідача грошових коштів в сумі 10000 гр. Вказана обставина у відповідності до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Також сторони пояснили суду, що кошти в сумі 10000 гр. були передані відповідачем позивачу у якості боргу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи ту обставину, що сторонами на підтвердження факту укладення договору позики не надано доказів, передбачених ст.1047 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не найшов підтвердження факт передання відповідачем позивачу коштів в сумі 10000 гр. у якості боргу, тобто в судовому засіданні не доведено існування відносин позики між сторонами. Оскільки розписка позивача про передання ним відповідачу в рахунок боргу належної йому земельної ділянки не відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, тому не враховується судом. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, про стягнення безпідставно набутого майна задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідач зазначив у зустрічному позові та пояснив у судовому засіданні, що він передав у борг позивачу 10000 гр. і через деякий час на його прохання скласти розписку про отримання коштів у борг позивач склав розписку, у якій зазначив, що продав йому свою земельну ділянку, площею, 8,85 га. В оглянутих в судовому засіданні розписках, складених позивачем 06.08.2009 року, вказано, що позивач продав свою земельну ділянку в розмірі 8,85 га, [PERSON] за 10000 гр., в іншій розписці вказано, що позивач свій земельний наділ в розмірі 8,85 га, віддав в рахунок боргу [PERSON] У відповідності до ст. 655 ЦК України по договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і заплатити за нього визначену грошову суму. Ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Відповідно до положень ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203, ст.215 ЦК України недійсним може бути укладений між сторонами договір. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, належної позивачу, між сторонами не укладався, тому не може бути визнаний недійсним неукладений договір, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову відповідачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами не був укладений, тому не можуть застосовуватися наслідки недійсності договору, встановлені ст.216 ЦК України, тобто вимога відповідача про повернення йому коштів в сумі 10000 гр. є безпідставною і задоволенню не підлягає. Також задоволенню не підлягає вимога відповідача про стягнення з позивача безпідставно отриманих коштів з врахуванням індексу інфляції в сумі 12234,16 гр. та процентів за користування коштами в сумі 3640,95 гр., оскільки відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано докази на підтвердження умов передання позивачу коштів в сумі 10000 гр. та підтвердження факту безпідставного користування позивачем вказаною сумою коштів. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 гр. 60 коп., оскільки відповідачем було пред'явлено зустрічний позов з позовними вимогами як майнового, так і немайнового характеру, при цьому судовий збір сплачено лише в сумі 243 гр. 60 коп., тоді як відповідно до положень п.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» відповідач повинен був сплатити судовий збір в сумі 487 гр. 20 коп.

Outcome: approved