Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 18 листопада 2011 року уклав шлюб з відповідачем. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є різні погляди сторін на сімейне життя, подружня невірність, відсутність взаємоповаги. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Примирення, на думку позивача, неможливе, оскільки шлюб суперечить його інтересам. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. На підставі дослідження наявних у справі документів (свідоцтва про шлюб, копій свідоцтв про народження дітей) у судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 18 листопада 2011 року. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є різні погляди сторін на сімейне життя та сімейні сварки. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Зазначене свідчить про розпад сімї сторін і неможливість їх спільного проживання в подальшому, оскільки спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст.ст. 110; 112; 114 Сімейного Кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Гарантія особистої свободи та недоторканості також полягає і в тому, що ніхто не може бути змушений до спільного проживання з іншою особою та до збереження шлюбних відносин. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов задоволений у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією № 0.0.1059504310.1 від 14 червня 2018 року сплатив 704,80 грн., отже 352,40 грн. має бути повернуто позивачу з державного бюджету. На підставі ст.ст. 110; 112; 114 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved