Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що він не підписував з відповідачем жодного письмового кредитного договору, в письмовій формі жодного іншого документу, котрий можна охарактеризувати як договір, не погоджувався на сплату ним чи стягнення з нього: списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячної комісії за обслуговування картки, плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, списання нарахованих за овердрафт відсотків. Проте, у період з травня 2017 по січень 2020 з позивача відповідачем було безпідставно списано грошові кошти на загальну суму 49835,00 грн. Ухвалою судді від 30.06.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Крім того, задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 30.06.2020, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без участі його представника на підставі матеріалів справи, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем копії банківської виписки від 05.02.2020 №Q4010ECKGKV2HMD відповідачем було списано з рахунку позивача впродовж травня 2017 по січень 2020 грошові кошти на загальну суму 49835,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В позовній заяві, позивач стверджує, що він не підписував з відповідачем жодного письмового кредитного договору, в письмовій формі жодного іншого документу, котрий можна охарактеризувати як договір, не погоджувався на сплату ним чи стягнення з нього: списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячної комісії за обслуговування картки, плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, списання нарахованих за овердрафт відсотків. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки відповідач не надав на вимогу суду належним чином засвідчену копію кредитного договору від 25.05.2016 №SAMDN03000301680361 укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», або інших належних і допустимих доказів на підтвердження існування кредитного договору між сторонами, позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved