Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11367982000 від 04.07.2008 року, позивачем було надано відповідачу кредит у сумі 41600,00 доларів США, а відповідач зобов»язувався повернути кошти у повному обсязі в строк до 04.07.2018 року або достроково зі сплатою 14,50% річних за користування кредитом. 23.03.2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УКСИББАНК» та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору, згідно якої сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме 11367982000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме 11367982001. З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки №49899/Б від 04.07.2008 року, укладений між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачем по справі. Станом на 21.03.2014 року відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка становить 6999,81 доларів США, що за курсом НБУ складає 707581,43 грн. і складається з заборгованості за кредитом - 40580,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 410235,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 29413,38 доларів США, що за курсом НБУ складає 297345,74 грн. Відповідно до вимог законодавства позивачем було направлено письмову вимогу про виконання зобов»язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців та вимогу про направлення іпотеко держателю усієї наявної документації на предмет іпотеки разом з ключами. Оскільки вимоги позивача відповідачем не виконано, був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, просить в рахунок виконання основного зобов»язання щодо оплати заборгованості у розмірі 69 993,91 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 707 581 грн. 43 коп. за договором про надання споживчого кредиту №11367982001 від 23.03.2009 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS], загальна площа якої 79,10 кв.м., житлова площа 44,3 кв.м. (на підставі договору іпотеки №49899/Б від 04.07.2008 року) шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, припинивши право власності іпотекодавця на квартиру [ADDRESS], в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Виселити з даної квартири відповідача та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, а також витребувати від [PERSON] та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов, що був до нього пред»явлений позивачем не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки Банк не попереджав його про те, що буде проводити процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, що були пред»явлені Банком до його довірителя, посилаючись на їх необґрунтованість та просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, просив суд проводити судове засідання без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11367982000 від 04.07.2008 року, позивачем було надано відповідачу кредит у сумі 41600,00 доларів США, а відповідач зобов»язувався повернути кошти у повному обсязі в строк до 04.07.2018 року або достроково зі сплатою 14,50% річних за користування кредитом. 23.03.2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УКСИББАНК» та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору, згідно якої сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме 11367982000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме 11367982001. З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки №49899/Б від 04.07.2008 року, укладений між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачем по справі. Станом на 21.03.2014 року відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка становить 6999,81 доларів США, що за курсом НБУ складає 707581,43 грн. і складається з заборгованості за кредитом - 40580,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 410235,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 29413,38 доларів США, що за курсом НБУ складає 297345,74 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із п. 4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов»язання за цим договором або будь-якого зобов»язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Положеннями ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як вбачається із змісту договору іпотеки сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в частині 5 договору іпотеки. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року роз»яснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 33, 35 ЗУ «Про іпотеки» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до пункт 27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Враховуючи наявність у справі доказів порушення відповідачем умов кредитного договору, а також з урахуванням вимог договору іпотеки та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», пред'явлення позивачем вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв»язку із заборгованістю за кредитним договором узгоджується з вимогами закону, а законних підстав для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки та припинення права власності відповідача на квартиру суд не вбачає. Доводи позовної заяви про наявність підстав до виселення відповідачів зі спірної квартири є необґрунтованими виходячи з наступного. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановлених законом. Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що дана вимога про звільнення житлового приміщення була особисто отримана відповідачем. Окрім цього, позивач просить ухвалити рішення про виселення з квартири всіх проживаючих у ній осіб, в той час як вирішення питання виселення щодо невизначеного кола осіб законом не передбачено. За таких обставин, суд вважає такими, що узгоджуються з вимогами закону та обставинами справи вимоги позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки та витребування у відповідача правовстановлюючих документів на квартиру та приходить до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову в частині вимог про виселення та визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3 654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial