Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості по кредиту. У своєму позові позивач вказав, що 01.10.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого йому надано кредит у сумі 10076,04 доларів США на термін до 30.09.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Однак, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом. Заборгованість у [PERSON] станом на 24.07.2014 рік, складає 36\~761,16 доларів США, що складається з наступного: · 8850,19 доларів США - заборгованість за кредитом, · 2892,67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, · 23\~247,39 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, · 21,40 доларів США штраф (фіксована частина), · 1749,51 доларів США. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 36761,16 доларів США, що за курсом у гривневому еквіваленті становить 11,68 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2014 року складає 429\~475,76 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні свій позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просить відмовити Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і звернувся до суду з зустрічним позовом і суду пояснив, що укладений кредитний договір між ним та банком, суперечить діючому законодавству. Умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком його укладання є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду йому, відповідачу, як споживачеві кредитних послуг. Перед укладанням кредитного договору він не був ознайомлений про умови кредитування, орієнтовну та сукупну вартість кредиту шляхом надання йому складеного бюлетеня, довідки або повідомлення в яких, серед інших відомостей, мало бути обовязково зазначено: наявні в банку форми кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії. У своєму зустрічному позові відповідач [PERSON] просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 01.10.2008 року, визнати недійсним договір застави, які укладені між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просить у позові ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити , а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. В своїх заперечення вказав, що як до укладання оспорюваного кредитного договору, так і в момент його укладання, а також в процесі його виконання були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника позивача, відповідача, доводи представника відповідача, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк»» не підлягає задоволенню у повному обсязі, та зустрічний позов [PERSON] також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із кредитного договору № ZPZAA757842974 від 01.10.2008 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит у сумі 10076,04 доларів США на придбання автомобіля, тобто споживчий кредит, з терміном повернення до 30.09.2013 року. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Із рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровска від 03 листопада 2010 року (справа № 2-3877/2010) встановлено, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено: передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставне майно автомобіль DAEWOO модель Lanos 2008р. тип легковий автомобіль № кузова/шасі SUPTF69YD8W424395, реєстрацій номер [NUMBER], а також в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави на вищезазначений автомобіль шляхом надання ПАТ КБ «ПРриватбанк» права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою. Із рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2013 року (справа № 332/5866/13-ц) позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту задоволено: скасовано арешт «Скасування доручення», накладений на автомобіль автомобіль DAEWOO модель Lanos 2008р. тип легковий автомобіль № кузова/шасі SUPTF69YD8W424395, реєстрацій номер [NUMBER]. Тобто, на реалізацію спірний автомобіль було вилучено у відповідача [PERSON] ще у 2010 році. Згідно рахунку-фактури від 25.09.2008 року вартість автомобіля Ланос, на придбання якого [PERSON] отримав кредитні кошти, разом з ПДВ у гривневому еквіваленті становила станом на 2008 рік - 61\~100 грн. Згідно виписки з рахунку на імя [PERSON] з 01.10.2008 р. по 15.12.2014 р. (а.с.6269) судом встановлено, що спірний автомобіль було реалізовано банком тільки 28.05.2014 року за ціною 42\~500,02 грн. Відповідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Крім цього, суд звернув увагу, що кредитний договір був укладений ще у 2008 році, до суду позивач звернувся у 2010 році і згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 29.04.2009 року складала 10\~629,69 доларів США, у [PERSON] було вилучено вищезазначений автомобіль, який він передав позивачу в якості застави по кредитному договору від 01.10.2008 року. Із мотивувальної частини рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що суд при винесенні вищезазначеного рішення врахував письмову заяву [PERSON] від 03.11.2010 року, в якій [PERSON] визнав заборгованість і повідомив, що автомобіль вже передано працівникам банку для реалізації і погашення його кредитних зобовязань. Заперечень проти цього у судовому засіданні від представника ПАТ КБ «Приватбанк» не заявлено. Суд вважає безпідставним подання нового позову позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» у вересні 2014 року до [PERSON] про стягнення заборгованості (дана цивільна справа), оскільки він не надав жодного доказу того, чому заставний автомобіль було реалізовано тільки у 2014 році, яка ціна була вказана в договорі застави автомобіля, ким було накладено арешт на заставний автомобіль, не надано договору-купівлі продажу заставного автомобіля. Із розрахунку, який надав до свого позову позивач не вбачається, чи була зарахована на рахунок відповідача [PERSON] сума від реалізації заставного автомобіля. Крім того, суд звернув увагу, що у своєму позові позивачем не зазначено, що між відповідачем та позивачем укладався договір застави автомобіля, що предмет договору застави вже реалізований і не вбачається, що сума від його продажу врахована в погашення заборгованості . Тому, розрахунок суми заборгованості, яка зроблено позивачем, визнаний судом необґрунтованим, а тому за таких обставин не можна вважати доведеними позовні вимоги банку щодо наявності у [PERSON] заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Стосовно зустрічного позову [PERSON], суд вважає його не обґрунтованим, оскільки у судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували проти того, що дійсно відповідачем [PERSON] було укладено договір з ПАТ КБ «Приватбанк» і що у нього виникла заборгованість у 2009 році . Суд приходе до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» та зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки не встановлено правових підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed