Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14.04.2006 року [PERSON] уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримала картковий рахунок та отримала кредитний ліміт кредитної лінії у розмірі 6710 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 99461 гривня 88 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 9885 гривень 01 копійка; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 81025 гривень 89 копійок; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3338 гривень 51 копійка, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 4712 гривень 47 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 99461 гривня 88 копійок, а також судові витрати у розмірі 1600 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, але раніше представником позивача надавалася суду заява в якій він просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі. Після відкриття провадження по даній справі судом встановлено, що відповідач [PERSON] померла 18 листопада 2014 року. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріали справи свідчать, що 14 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вищевказаного договору Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 6710 гривень, з процентною ставкою, розмір якої становить 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до зазначеного вище Кредитного договору погашення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки в касу Кредитодавця суми кредиту та нарахованих процентів, однак Позичальником даний пункт договору не виконується. В порушення умов кредитного договору боржник взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 99461 гривня 88 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 9885 гривень 01 копійка; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 81025 гривень 89 копійок; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3338 гривень 51 копійка, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 4712 гривень 47 копійок. Як вбачається з актового запису про смерть № 728 від 20.11.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] померла 18 листопада 2014 року, свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 472620. Згідно листа № 414/01-16 від 05 квітня 2018 року, надісланого в.о. завідуючої Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за заявою [PERSON], доньки спадкодавця, видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (в даному випадку сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника виконання його обовязку. Відповідно до статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1282 ЦК України у разі смерті боржника, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Потрібно також враховувати, що за ст. 607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з матеріалів справи боржник [PERSON] померла, спадкоємцем майна боржника є її донька [PERSON], яка мешкає за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Благовіщенська (колишня вул. К.Лібкнехта), б. 29, кв. 24. За змістом ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, або протягом одного року від настання строку вимоги, якщо він не знав і не міг знати про відкриття спадщини. Кредитор, який не предявив вимоги до спадкоємців у вказані строки, позбавляється права вимоги. Неодноразово на адресу позивача направлялися листи у яких розяснено про необхідність надати клопотання про залучення в якості правонаступника доньку померлої [PERSON] [PERSON] та розяснено особам, які беруть участь у справі порядок надання доказів на підтвердження своїх вимог чи заперечень, а тому відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України він повинен був надати суду докази щодо права стягнення коштів зі спадкоємців боржника, але жодних доказів він не надав, чим не виконав вимоги, передбачені ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. При цьому, згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, відповідно до вимог наведеного чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини сторін, приймаючи до уваги, що Банк не навів доказів в підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed