Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON]. За життя 09 грудня 2010 року батько склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів їй. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,1га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS], переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; не введений в експлуатацію житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], який до реконструкції належав її батькові на підставі Свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 24.05.1989 р. Реконструкція будинку була здійснена її батьком у відповідності з отриманими ним дозволами та рішеннями. 29.02.2012 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори на підставі її заяви заведено спадкову справу (у Спадковому реєстрі №52479285, у нотаріуса № 105/2012). 28.03.2017 Державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вище вказану земельну ділянку. Проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право наспадщину за заповітом на не введений в експлуатацію житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], оскільки вказане майно не зареєстровано у встановленомузаконом порядку. Оскільки її батько, [PERSON], на законних підставах, власними працею і коштами закінчив будівництво та реконструкцію житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, проживав у ньому, володів і користувалася, але за життя юридичного права власності на нього не набув через не введення в експлуатацію та не проведения державної реєстрації, для захисту своїх спадкових прав вона вимушена звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не з'явилась, скерувала до суду заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність, та надала уточнену позовну заяву в якій просила суд визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] на будівельні матеріали, обладнання та утворені ними конструктивні елементи, використані при будівництві житлового будинку з прибудовою та господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS]; та визнати за позивачкою право забудовника на не введений в експлуатацію житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON]. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, [INFO] помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 29 вересня 2011 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді, належної йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.05.2004, земельної ділянки площею 0,1га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;не введений в експлуатацію житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], який до реконструкції належав [PERSON] на підставі Свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 24.05.1989 р. Реконструкція будинку була здійснена [PERSON] у відповідності з отриманими ним дозволами та рішеннями. Відповідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] залишив заповіт від 05.12.2010 року, яким заповів все своє майно своїй доньці [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що не введений в експлуатацію житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] не є самочинним будівництвом, оскільки його реконструкція проводилась на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міськради №158 від 04.02.2005р. «Про дозвіл на реконструкцію будинку та добудову [PERSON] по [ADDRESS]»; дозволу №69 на виконання будівельних робіт від 09.03.2005р., виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю; дозволу №657 на виконання будівельних робіт від 27.08.2008р., виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області та на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач, як спадкоємець за заповітом який постійно проживав разом із спадкодавцем ([PERSON]) на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину. Осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. 29 лютого 2012 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори на підставі заяви позивача, заведено спадкову справу (у Спадковому реєстрі №52479285, у нотаріуса № 105/2012) та 28 березня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вище вказану земельну ділянку. Листом за вих. №820/02-17 від 02.06.2017р. «Про результати розгляду заяви» від 02.06.2017 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право наспадщину за заповітом на не введений в експлуатацію житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], оскільки вказане майно не зареєстровано у встановленомузаконом порядку. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено право звернення до суду за вирішенням питання спадкування вищевказаного майна, оскільки позивач не може отримати відповідні документи на право власності і визначення належності зазначеного майна повинно проводитися шляхом визнання права власності за спадкоємцями, які подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину, судовому розгляду не підлягають. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач будучи спадкоємицею за заповітом, з незалежних від неї підстав позбавлена можливості оформити право власності в нотаріальному порядку на спадкове майно, належність якого спадкодавцю документально підтверджена, чим порушені права та законні інтереси позивача. За таких обставин суд, вважає, що позов повністю обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved