Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останньої борг у розмірі 88 183,48 грн, проценти за користування коштами у розмірі 13 834,68 грн та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01 листопада 2015 року він з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в сумі 3 500,00 доларів США, які зобов'язувалася повернути до 05 травня 2016 року. Станом на 19 липня 2016 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконала, борг не повернула, у зв'язку з чим у неї існує боргова заборгованість в сумі 3 500,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 88 183,48 грн, та заборгованість попроцентам за користування коштами у розмірі 13 834,68 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в сумі 3 500,00 доларів США, які зобов'язувалася повернути до 05 травня 2016 року (а.с.6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було встановлено, що відповідач станом на 19 липня 2016 року взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконала, борг не повернула, у зв'язку з чим з неї необхідно стягнути на користь позивача суму основного боргу, які відповідно до курсу НБУ станом на 19.07.2016 становить 88 183,48 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування коштами у розмірі 13 834,68 грн суд вбачає можливим задовольнити частково, оскільки відповідно до розрахунку суду на підставі облікової ставки НБУ (22.04.2016 - 19% річних, 27.05.2016 - 18% річних; 24.06.2016 - 16,5% річних) розмір процентів за користування коштами за період з 06.05.2016 по 19.07.2016 становить 6 436,19 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в сумі 946,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: partial