Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: зняти арешт з двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] та перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на підставі від 17.08.2008 року №6217, який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2011 року ВП №23199388; зняти арешт з двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] та перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на підставі від 17.08.2008 року №6217, який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2012 року ВП №31395777, а також стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. В обгрунтування позову, позивач вказував, що вказана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] - перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на підставі Іпотечного договору від 17.08.2008 року №6217, при цьому, згідно з заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.09.2014 року по справі 2-7704/12 (яке набрало законної сили 14 липня 2015 року), зокрема, було вирішено звернути стягнення на вказану квартиру, проте позивач не може задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням (за Кредитним договором) шляхом звернення стягнення на вказаний Предмет іпотеки, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна наявні вказані записи про арешт об»єктів нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову до вищевказаного відповідача підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача, вважав, що вказаний позов не підлягає задоволенню, оскільки вважав Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області неналежним відповідачем по справі (при цьому ЦПК України не передбачає заміну (виключення) відповідача за його ж клопотанням, в тому числі, ст.33 ЦПК України). Крім того, вказаний представник відповідача послався на положення абзацу 4 п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». А отже вказував, що Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області не повинен відшкодовувати і судовий збір (сплачений позивачем). Просив розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ст.61 ЦПК України, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] - перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на підставі Іпотечного договору, при цьому, згідно з заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.09.2014 року по справі 2-7704/12 (яке набрало законної сили 14 липня 2015 року згідно з ухвалою суду апеляційної інстанції), зокрема, було вирішено звернути стягнення на вказану квартиру (згідно з вказаними судовими рішеннями, надані стороною позивача копії яких містяться в матеріалах справи та автентичність яких стороною відповідача не заперечується). Згідно з даними, які містяться у витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (наданому стороною позивача, автентичність якого стороною відповідача не заперечується) - згідно з постановою від 24.03.2011 року Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 25.03.2011 року було зареєстровано арешт на «невизначене майно, все майно» власника [PERSON]. Також, згідно з даними, які містяться у витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (наданому стороною позивача, автентичність якого стороною відповідача не заперечується) - згідно з постановою від 24.02.2012 року Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області про відкриття виконавчого провадження 31395777, 24.02.2012 року також було зареєстровано арешт на «невизначене майно, все майно» власника [PERSON]. При цьому, вищевказаним подіям щодо реєстрації арешту передувало виконання ухвали Коростенського міськрайонного суду по справі №2з-64/08 - реєстрація накладення арешту на конкретне нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] - 15.12.2008 року (згідно з даними, які також містяться у відомостях з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, наданих саме стороною позивача, автентичність яких стороною відповідача не заперечується). Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (в тому числі, по даній справі щодо підстав арешту, а саме щодо відсутності зв»язку такого арешту з виконанням ухвали Коростенського міськрайонного суду по справі №2з-64/08 про накладення арешту на вказане майно, при цьому, про відсутність даних (доказів) щодо скасування (чи не скасування) такого арешту позивач зазначив на арк.№2 заяви про усунення недоліків від 21.09.2015 року). Всупереч вищевказаним положенням ст.60 ЦПК України стороною позивача також не надано об»єктивних, належних та допустимих доказів, що позов пред»явлений до належного відповідача. Так, абзацом 4 п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлено: «Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору». Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що вказаний позов саме до вказаного відповідача - Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області пред'явлений безпідставно, враховуючи, що Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області вочевидь не є боржником або особою, в інтересах якої накладено арешт. При цьому, судом враховано, що згідно з імперативними нормами ч.1 ст.33 ЦПК України, суд може замінити первісного відповідача на належним відповідачем або залучити іншу особу у якості співвідповідача виключно за клопотанням позивача, при цьому, представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» був присутній у судовому засіданні по розгляду даної справи, проте, вказаних клопотань не заявляв, вищенаведені позовні вимоги саме до Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області у судовому засіданні підтримав. При цьому, судом врахований принцип диспозитивності, встановлений ст.11 ЦПК України, а також, що відповідно до імперативних вимог ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір сплачений позивачем у сумі 487 грн. 20 коп. за дві позовні вимоги немайнового характеру належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed