Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 29.11.2003 з відповідачем зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Між тим, відповідач після народження дитини не проявив бажання проживати разом із дитиною, втратив інтерес до сімейного життя, дитину бачив декілька разів, приймати участь у вихованні, матеріальному забезпечені не бажає. Крім того, відповідач агресивно став відноситися до позивача та дитини, зловживав спиртними напоями тощо, тому шлюб було розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Харкова з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини на користь позивача в розмірі ј частини від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно.16.03.2015 Дворічанським РВ ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області відкрите виконавче провадження. З часу відкриття виконавчого провадження з боку відповідача не надійшло жодних коштів на утримання дитини, тому станом на 03.04.2018 утворилась заборгованість в розмірі 32955грн., відповідно пеня з 03.04.2018 по 03.10.2018 становить 53319грн. Через умисне ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини, повивач зверталась до правоохоронних органів щодо вирішення питання про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Отже. вищевикладене свідчить про те, що відповідач не приймає участі у вихованні, фізичному розвитку сина, не цікавиться долею та станом здоров`я сина, матеріально не допомагає. Також позивача зазначила, що 12.10.2018 уклала шлюб з [PERSON] , взявши прізвище « [PERSON] ». Позивач в судовому засіданні підвередила викладені у позову обставини та його вимоги, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач вимоги позову не визнав повністю, наданням відзиву проти позову, зверненням із зустрічним позовом не скористався, зазначивши в судовому засіданні про те, що у нього є сумніви щодо його біологічного батьківства, при цьому, протягом 7 років такі питання не порушував. Сину намагався надавати допомогу та спілкуватися з останнім, однак через чинення перешкод з боку позивача та її матері, був позбавлений виконувати батьківськи обов`язки. Не працює, тому не має можливості сплачувати аліменти, де син навчається йому невідомо, іншу родину не має, малолітніх та непрацездатних осіб на утримує. Представник ВДВС Дворічанського районного управління юстиції Харківській області в судове засідання не з`явився, гадавши відзив на позовну заяву, копії матеріалів виконавчого провадження, а також просив суд розглядати справу за його відсутністю. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської радив судове засідання також не з`явився, надавши до суду висновок органу опіки та піклування та просив суд прийняти рішення з урахуванням наданого висновку за відсутністю представника. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 27.05.2011, актовий запис № 1897 (а.с.6). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.10.2012. Також встановлено, що позивач разом із дитиною проживає окремо та займається її вихованням і утриманням. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батько дитини участі у вихованні, утриманні сина не приймає, долею та розвитком останнього не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 03.04.2018 в розмірі 32955грн., а станом на 01.01.2019 в розмірі 44799грн., притягався до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП, порушувалось питання про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Такі факти підтверджені відомостями Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відомостями Ізюмської місцевої прокуратури, матеріалами виконавчого провадження, протоколом про адміністративне правопорушення від 10.09.2018, постановою про накладання штрафу на боржника від 18.09.2018, поставною Дворічанського районного суду Харківської області від 08.10.2018 (а.с.38,39, 103-106). Відповідно до ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участі у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Із висновку Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради від 24.06.2019 № 441 вбачається за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.143,144). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, матір може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 частини 2 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Доводи відповідача щодо чинення перешкод з боку матері дитини, її родичів є голослівними, непереконливими, оскільки ніякими доказами не підтверджені. Аналізуючи вищевикладене, надані сторонами докази, враховуючи висновок Департаменту Служб у справах дітей, суд виходячи та враховуючи саме інтереси малолітньої дитини, вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. Далі, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 32955грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 59319грн. Так, встановлено, що згідно виконавчого листа №2/640/3295/14 від 26.01.2015, виданого Київським районним судом м. Харкова на підставі рішення суду з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі ј частини усіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Із матеріалів справи вбачається, що станом на 03.04.2018 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини становить 32955грн. Із відомостей Дворічанського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області вбачається, що станом на 01.01.2019 заборгованість по аліментам становить 44799грн. (а.с.38,39). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св. 17. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому ЗУ України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст. ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Далі, оскільки судом встановлено наявність заборгованості по аліментам, враховуючи викладені обставини, яким відповідають правовідносини щодо права отримувача аліментів на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд вважає, що в цієї частині позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1ст. 196 СК України набрала чинності з 08.07.2017. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді стягнення неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка стягується з особи, яка винна у простроченні сплати аліментів. При розгляді справи суд виходить із презумпції вини платника аліментів. Відповідно до ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Так, у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені ) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Заяв та клопотань про зменшення розміру неустойки аліментів, а також доказів про сімейний та тяжкий матеріальний стан тощо, з боку відповідача суду не надано. Перевіривши зазначений в позовній заяві розрахунок суми пені, з урахуванням всіх обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] не сплачує аліменти з 08.09.2014, позивачем в позовній заяві зазначений розрахунок пені згідно заборгованості, що утворилась до 03.04.2018 у розмірі 59319грн. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у вищезазначеному розмірі, виходячи з розрахунку заборгованості пені, наданої позивачем, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача суд стягує понесені судові витрати на загальну суму 1409,60грн. на користь держави.

Outcome: approved