Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в учнівському гуртожиту, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що на час навчання відповідача в ЦПТО № 1 його місце проживання було зареєстровано у гуртожитку навчального закладу, а після закінчення навчання відповідач не надав позивачу паспорт для зняття його з реєстраційного обліку гуртожитку, самостійно з обліку не знявся і не проживає у спірному житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання рекомендованого листа суду із судовою повісткою, причину неявки суду не повідомив, направив для участі в розгляді справи своїх представників. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та надали пояснення, які цілком співпадають з письмовими запереченнями відповідача про те, що відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач набув право на проживання в кімнаті [ADDRESS] у зв'язку із зарахуванням до ЦПТО № 1 м. Харкова з 01 вересня 2011 року, що підтверджується наказом про зарахування № 4 «З-УДЗ» від 01 вересня 2011 року), та на підставі ордеру № 112 від 11 жовтня 2011 року, який було видано позивачем, зареєстрував своє місце проживання у спірному жилому приміщенні. Пізніше за місцем реєстрації відповідача також було зареєстровано місце проживання його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. До 25 травня 2012 року відповідач постійно проживав у кімнаті гуртожитку та наказом № 13 «В-УДЗ» його було відраховано з навчального закладу у зв'язку із закінченням навчання. Також відповідач є особою із числа дітей, позбавлений батьківського піклування, перебував на обліку служби у справах дітей Лубенської районного державної адміністрації Полтавської області та виховувався у сім'ї піклувальника [PERSON] Факт реєстрації відповідача та його сина підтверджується довідками про склад сім'ї, які були видані позивачем 27 грудня 2012 року, 31 травня 2013 року, 16 жовтня 2014 року, 28 липня 2015 року, а також довідкою відповідача № 87 від 28 липня 2015 року. Єдиним місцем проживання дитини відповідача є зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у гуртожитку. В разі зняття відповідача з реєстрації він втрачає право на отримання державної соціальної допомоги на утримання дитини, що призведе до порушення його прав. Поважною причиною не проживання відповідача за адресою спірної кімнати є та обставина, що адміністрації навчального закладу перешкоджає йому проживати у кімнаті, що підтверджується його зверненнями до курівництва навчального закладу та Харківської місцевої прокуратури № 3. Також відповідач вважав, що ст. 71 ЖК України в даному випадку не можу бути застосована судом як правова підстава визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки ст. 71 входить до складу Глави 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК України, внаслідок чого правила, передбачені нею, не можуть розповсюджуватися на Глави, що регулюють житлові відносини у будинках ЖБК (глава 5), гуртожитках (глава 4). Вислухавши представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що спірним житловим приміщенням є койко-місце у гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS], і знаходиться на балансі Центру професійно - технічної освіти № 1 м. Харкова. Наказом про зарахування № 4 «З-УДЗ» від 01 вересня 2011 року відповідача було зараховано на навчання до ЦПТО № 1 за професією «Продавець продовольчих товарів, продавець непродовольчих товарів», а його місце проживання у встановленому законом порядку було зареєстровано у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 10). Відповідно до листа Фонду державного майна України № 10-15-11704 від 16 червня 2017 року та Витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо окремого нерухомого державного майна, гуртожиток для учнів навчальних закладів за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі Центру професійно - технічної освіти № 1 м. Харкова (код за ЄДРПОУ: 25456391, суб'єкт управління: Міністерство освіти і науки України. Наказом про відрахування № 13 «В-УДЗ» від 25 травня 2012 року відповідача було відраховано з навчального закладу у зв'язку із закінченням терміну навчання (а.с. 5, 11, 12). Судом встановлено і не оспорюється відповідачем та його представниками, що після відрахування з навчального закладу відповідач добровільно залишив спірне жиле приміщення, забрав з нього усі свої речі і з цього часу в ньому не проживає, плату за користування житлом не вносить, участі в його утриманні не приймає. Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно з ч. 1 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із вимогами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні без поважних причин з травня 2012 року, що свідчить про втрату ним права користування спірним жилим приміщенням у вигляді койко-місця у гуртожитку позивача. Посилання відповідача [PERSON] на поважність причин її відсутності у спірному жилому приміщенні, а саме: народження нею дитини, суд до уваги не приймає, оскільки встановлений положеннями ст. 71 ЖК України шестимісячний строк, протягом якого за відповідачем зберігалося право користування спірним жилим приміщенням, до народження нею дитини вже сплив. Посилання відповідача та його представників на ту обставину, що факт видачі адміністрацією позивача відповідачу довідок про місце її реєстрації є доказом визнання позивачем за відповідачем права користування спірним жилим приміщенням, суд вважає безпідставним, оскільки видача зазначених довідок була не правом, а обов'язком позивача, підтверджувала лише факт реєстрації місця проживання за адресою спірного житла і жодним чином не свідчила про наявність у позивача права користування спірним жилим приміщенням. Звернення відповідача до державних та правоохоронних органів з приводу порушення її права на проживання у спірному жилому приміщенні, що мали місце починаючи з 2016 року, не свідчать про порушення права відповідача на користування спірним жилим приміщенням з боку позивача, оскільки мали місце вже після фактичної втрати відповідачем права на користування цим житлом. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представників на неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 71 ЖК України з тих підстав, що ст. 71 входить до складу Глави 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК України, внаслідок чого правила, передбачені нею, не можуть розповсюджуватися на Глави, що регулюють житлові відносини у будинках ЖБК (глава 5), гуртожитках (глава 4), оскільки згідно Витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна гуртожиток для учнів навчальних закладів, розташований за адресою: [ADDRESS], перебуває на балансі Центру професійно - технічної освіти № 1 м. Харкова (код за ЄДРПОУ: 25456391, суб'єктом його управління є Міністерство освіти і науки України, а сам будинок перебуває у державній власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1378 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 383, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

Outcome: approved