Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що позивачка 14.12.1998 року придбала у Приватної фірми «Карадаг» квартиру, що розташована за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Артекіська, б. 27 кв. 41, шляхом внесення авансового платежу в загальній сумі 17640,00 грн. згідно квитанції № 1 від 14.12.1998 року. 30.10.2002 року на підставі акту про проведення аукціону, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Буделектродсервіс» придбало у Приватної фірми «Карадаг» будівлю гуртожитку у стадії реконструкції під житловий будинок, за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Артеківська, б. 27. Оскільки починаючи з 14.12.1998 року позивачка постійно мешкає у спірній квартирі, що розташована за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Артекіська, б. 27 кв. 41, веде господарство, сплачує рахунки за комунальні послуги, проводить ремонтні роботи для підтримання квартир у відповідному жилому стані, тому вважає, що набула права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Артекіська, б. 27 кв. 41. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Буделектродсервіс» - [PERSON] позовні вимоги не визнав зазначивши, що оскільки відповідач ТОВ «Буделектросервіс» є власником будівлі № 27 по вул. Артеківській у місті Дніпро на підставі Свідоцтва про право придбання обєкта нерухомого майна з аукціону від 29.11.2002р. (реєстр. №1782), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та на теперішній час своє право власності на зазначену будівлю, включаючи спірну квартиру, розташовану за адресою: місто Дніпро, вул. Артекіська, б. 27 кв. 41, нікому не відчужував, тому просив суд у позовних вимогах відмовити оскільки вони не грунтуються на вимогах закону. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради, в судове засідання не зявився, про судовий розгляд повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що власником будівлі № 27 по вул. Артеківській у місті Дніпро, включаючи спірну квартиру №41 є відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Буделектрсервіс» на підставі Свідоцтва про право придбання обєкта нерухомого майна з аукціону від 29.11.2002 року, реєстровий запис №1782, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується актуальними даними Державного Реєстру речових прав відповідним записом Реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності 5945297. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.02.2012 року затверджено мирову угоду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Буделектродсервіс», відповідно до якої [PERSON] надала згоду та зобовязалась оплатить вартість робіт, повязаних з введенням в експлуатацію будинку із розрахунку 400 гривень (еквівалент 50 долліров США по курсу НБУ за станом на день складаня цієї угоди за 1 кв.м. метр загальної площі займаного житла (квартири №41) та за допоміжні службові та загального користування приміщення (коридор, сходи). Ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.02.2012 року по справі про затвредження мирової угоди ніким не оскаржувалась та набрала законної сили. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вимогами ст. 317 ЦК України визначений зміст права власності, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.ст. 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Розглядаючи спірні правовідносини та застосовуючи діючи норми права, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшло своє підтвердження добросовісне заволодіння позивачкою спірним майном її відкрите, безперервне володіння цим нерухомим майном протягом десяти років, що дає законні підстави набувати право власності за набувальною давністю. Невиконання з боку позивачки умов мирової угоди, укладеної між сторонами та затвердженої ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.02.2012 року, судом не може розцінюватись, як добросовісне володіння чужим майном та вказує на невиконання умов укладеної мирової угоди, як договору із певними зобовязаннми, а також на обізнаність позивачки щодо власника спірного майна та підстав для набуття ним права власності на квартиру. До посилань позивача на договір №41 від 14.12.1998 року, укладений між Приватною фірмою «Карадаг» та Позивачкою, як на підстави набуття нею права власності на спірну квартиру, розташовану за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Артекіська, б. 27 кв. 41, суд відноситься критично, та не може розцінювати їх як належні докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Приймаючи до уваги, що у разі невиконання ПФ «Карадаг» за вказаним договором своїх зобовязань щодо передання у власність позивачки квартири [ADDRESS] по закінченню реконструкції, терміном не пізніше січня 1999 року, позивачка не використала свого права щодо захисту своїх прав та законних інтересів судом, регламентованих ст. 16 ЦК України, а також не надала суду доказів на підтвердження невизнання або оспорювання стороною договору №41 від 14.12.1998 року - Приватною фірмою «Карадаг» права власності позивачки на спірну квартиру, розташовану за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Артекіська, б. 27 кв. 41, тому за таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed