Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання його права власності на це майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 31 нерухомого майна. За цим договором він, як покупець, придбав, а відповідач, як продавець, продав йому приміщення недіючої бані, розташоване в с. Доманівка Іванківського району Київської області по вул. Пролетарській, 116а за ціною 5000 грн., які він вніс готівкою у касу продавця. Предмет договору йому фактично продавцем було передано у день укладення договору, про що виписана накладна № 70 від 02.09.2014 року. Угода не була нотаріально посвідчена через відсутність у власника (відповідача по справі) належних правовстановлюючих документів на обєкти нерухомості. Оскільки фактично між сторонами було досягнуто повної домовленості з усіх істотних умов, договір повністю виконаний сторонами: предмет договору переданий позивачу, а він сплатив обумовлені суми, у звязку з чим позивач просить визнати дійсною укладену угоди та визнати його право власності на зазначене нерухоме майно. У судове засідання позивач не з*явився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно, написав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не з*явився, направивши до суду заяву про те, що проти задоволення позову не заперечують, просять визнати договори дійсними. Просить справу розглянути без участі представника СГВК «Світанок». Представник третьої особи у судове засідання такорж не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Надіслали до суду лист, у якому просять справу розглядати без участі представника сільської ради, заперечень проти позовних вимог не мають. Суд приймає визнання відповідачем позову, і приходить до висновку задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 02.09.2014 року між позивачем і відповідачем укладено договір № 31 купівлі-продажу приміщення недіючої бані, розташованого в с. Доманівка Іванківського району Київської області по вул. Пролетарська, 116а. Продаж вчинено за 5000 грн. 02.09.2014 року позивач вніс в касу СГВК «Світанок» готівкою 5000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 68. В той же день будівля була фактично передана позивачу, що також підтверджено накладною № 70 від 02.09.2014 року. Угода не була нотаріально посвідчена через відсутність правовстановлюючих документів на будівлю у СГВК «Світанок». Проте, фактично між ними за цією угодою було досягнуто всіх істотних умов. Фактично умови угоди виконані сторонами: кошти за придбання сплачено у визначеній у договорі сумі, а покупцю передано придбаний обєкт в натурі. Відповідач відмовляється остаточно належним чином оформити угоду, не заперечуючи самого факту продажу позивачу обєктів нерухомого майна, та отримання за нього грошей. Відмова мотивована відсутністю належно оформлених документів про право власності, та відсутністю коштів на таке оформлення. Відповідно до ст. 15 ЦК України „кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Ст. 328 ЦК України 2004 р. встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ст. 209 та 657 ЦК передбачене нотаріальне посвідчення укладеного сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки на той час державна реєстрація такого договору не вимагалась, позивач обрав вірний спосіб захисту свого права, і суд може розглядати вимоги щодо визнання нікчемного правочину дійсним. Ч. 3 ст. 334 ЦК України 2004 р. „право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. В даному випадку при недотриманні подальшого нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, сторонами виконані всі істотні умови укладеного договору (щодо оплати та передачі майна). Угода купівлі-продажу майна не була оформлена через відмову відповідача від належного його оформлення у зв*язку з відсутністю коштів для належного оформлення правовстановлюючих документів.. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 209, 220, 328, 334, 657 ЦК України 1963 року,

Outcome: approved