Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що після смерті спадкодавця, спадкоємиць за заповітом звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцем на нерухоме майно. В судове засідання представник позивача не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача Щербанівської сільської ради Полтавського району до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що вони не заперечують з приводу задоволення заявлених позовних вимог. При вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду. Від третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського МУЮ від 03.08.2015р. (а.с. 6). Після смерті спадкодавця, [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,06 гектарів, яка складається із двох земельних ділянок розміром 2,75 га, кадастровий номер [NUMBER] та розміром 0,31 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованих на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори 23.03.2015, зареєстрованого в реєстрі за №1-406 (а.с.9). Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори 13.02.2015, зареєстрованого в реєстрі за №3-86, судом встановлено, що спадкоємцем всього майна, яке буде належати спадкодавцю - [PERSON] на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті та що згідно із законодавством України може бути успадкованим, є [PERSON] (а.с.7). Отже судом встановлено, що після померлого спадкодавця, [PERSON] єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач, [PERSON]. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до Постанови приватного нотаріуса Руденко Н.Ю., про відмову у вчиненні нотаріальної дії, судом встановлено, що 04 лютого 2016 року [PERSON] звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, після померлого гр. [PERSON], на підтвердження права власності надав Свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я померлого [INFO] державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, Смоковенко Т.О, № за реєстром 1-406 (а.с.12). Однак, у відповідності до п.6 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення права власності померлого), орган який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Документів, які б підтверджували факт реєстрації права власності померлого на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку, спадкоємцем не надано, що і стало підставою для спадкоємця звернутись до суду із даним позовом. Суд вважає, що відсутність реєстрації правовстановлюючого документа у встановленому законом порядку на спадкове майно, який засвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку позбавляє позивача, як спадкоємця за заповітом можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на нього та одержати свідоцтво про право на спадщину. Також встановлено, що право на спадщину позивача [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про смерть [PERSON] - про місце і час відкриття спадщини; заповітом та положеннями ст.ст.1223, 1225, 1235 ЦК України - про його право на спадкування за заповітом; Витягом про реєстрацію спадкової справи - про наявність спадкової справи; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, копією Державного акта на право власності на земельну ділянку, висновками Держкомзему про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам - про наявність земельної ділянки, її розмір і склад, цільове призначення, кадастрові номери; постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій - про спір і прийняття спадщини; іншими матеріалами справи в їх сукупності. Згідно Звіту ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 03.02.2016 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки, що успадковується становить 38 063,00 грн., що є ціною позову (а.с.13-25). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинились внаслідок смерті. Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже судом встановлено, що визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування не суперечить закону та не порушує законних прав та інтересів інших осіб, оскільки ст.81 ЗК України встановлює, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частина 1 ст.328 ЦК України передбачає набуття права власності на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, роз'яснено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за ним як за спадкоємцем за заповітом права власності на спадкове нерухоме майно після померлого - [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 376, 392, 1216, 1218, 1225 1223, 1278, 1296 ЦК України,

Outcome: approved