Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами на дитину, зміну розміру аліментів. Просив суд звільнити його від сплати заборгованості на користь [PERSON] на сина [PERSON], [INFO], по сплаті аліментів на підставі судового наказу Христинівського районного суду № 2н-3-2012 від 22.03.2012 р. за станом на 01.09.2014 р. в сумі 7173 грн. 14 коп. та за рішенням суду змінити розмір аліментів на дитину, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 200 грн., щомісячно до досягнення сином віку 18 років. Посилаючись на те, що він являється платником аліментів на користь [PERSON] на сина [PERSON], [INFO], на підставі судового наказу від 22.03.2012 р. в розмірі ? з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку до повноліття дитини. За станом на 01.09.2014 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 8173,14 коп. Проте він неспроможний виплатити дану заборгованість, оскільки внаслідок безробіття в Україні та в населеному пункті по місцю його проживання в с. Шукайвода він не має місця роботи. А також вказує, що він має захворювання «тромбофлебіт» та проходить амбулаторне лікування, однак стан його не поліпшується. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити; Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити на підставі слідуючого. Судом встановлено, що відповіно до судового наказу виданого Христинівським районним судом Черкаської області 22.03.2012 року позивач є платником аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 16.01.2012 р. в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося й набрало законної сили. Відповідно до розрахунку відділу ДВС Христинівського РУЮ від 04.09.2014 року розмір нарахованих до стягнення з позивача аліментів державним виконавцем визначається із середньомісячної заробітної плати по Христинівському районі Черкаської області, й відповідно щомісячно нараховуються до сплати аліменти, однак, як видно з вищевказаної довідки за позивачем рахується заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01.09.2014 року в розмірі 8173 грн. 14 коп.. Судом також встановлено, що син сторін Олександр, на утримання якого стягуються з позивача аліменти, проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182-183 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей. Крім того, згідно із положеннями ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей СК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Так, звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач як на одну з підстав позовних вимог посилався на те, що після постановлення судом рішення про стягнення аліментів значно погіршився його майновий стан, оскільки на даний час він ніде не працює. Позивач на підтримку позову надав копію трудової книжки, з якої вбачається, що 30.10.2006 року він був звільнений з місця роботи за власним бажанням; 23.01.2013 року він став на облік в Христинівський РЦЗ в Черкаській області, а 09.08.2013 року він був знятий з обліку та по даний час ніде офіційно ніде не працює, але й на обліку в центрі зайнятості, як безробітній також не стоїть. Суд бере до уваги те, що позивач на день винесення судом рішення також офіційно ніде не працював. Проте розмір призначених судом аліментів ним не оспорювався, рішення суду набуло законної сили. Таким чином, ця обставина також не є підставою для часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами на дитину та зміни розміру аліментів, оскільки його матеріальний стан не змінився. Суд не враховує також обставину у якості підстави для часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами на дитину та зміни розміру аліментів, наведену позивачем, стосовно того, що його працездатність обмежена внаслідок захворювання, яке прогресує, не надавши при цьому суду ніяких доказів на підтвердження його захворювання, а копію аркуша, на якому вказаний невідомо якої особи діагноз суд не бере до уваги, оскільки це не є офіційним документом. Таким чином, ця обставина також не є підставою для часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами на дитину та зміни розміру аліментів. Інших підстав для задоволення позову частково чи повністю позивачем не наведено. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на те, що позивач не довів перед судом у встановлений Законом спосіб обставини, які б могли бути достатніми та суттєвими для часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами на дитину та зміни розміру аліментів, а тому вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 80, 84, 181-182, 192 Сімейного Кодексу України та

Outcome: dismissed