Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання погашеною кредитної заборгованості, визнання договору таким, що припинив свою дію, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 12 березня 2019 року між ним та товариством Фінанс кредит укладено договір № 9243682982. Згідно повідомлення про відступлення прав вимог від 12.03.2019 року ТОВ фінанс кредит передало свої права кредитоотримувача АТ ТАС комбанк. Згідно паспорту кредиту від тов. «ЦФР» № 33682982 п. 5, загальна сума кредиту 10285,55 грн. Графік платежів згідно паспорту кредиту відповідає сумі 10285,55 грн. згідно п. 5. Розрахунок згідно графіка платежів по п. 6. станом на 12.12.2019 року згідно графіку, сума неповернутого тіла кредиту 1738.81 гри., а загальний щомісячний платіж 857,13 грн., що складає 1738,81 + 857,13 грн. = 2595,94 грн. «ТасКомбанк» за підписом директора Контакт-центру підтвердив у листі на його адресу від 27.02.2020р. 5244/56, що станом на 12.12.2019 року загальна заборгованість за кредитним договором складала 2582,94 грн., тобто на 13 грн. менше, ніж по графіку, так 2595,94 - 2582,94 =13 грн. Цей факт свідчить про те, що банк трактував його поведінку, як задовільну, незважаючи на те, що він неодноразово виплачував місячні внески не до 12, а 12 числа, тому що ніяких додаткових платежів його банк не зобов`язував виплачувати. Після 12.12.2019 року, коли він погасив кредит, виплативши 2600 грн. «ТасКомбанк» звинуватив його в тому, що кошти на його рахунок надійшли на день пізніше графіка і нарахував за 13.12.2019 року відсотки не за день, а за частину місяця, що й підтверджено в листі за підписом де і вказана сума 164,77 грн. В вищевказаному листі від банку йдеться, що працівник консультцентру повідомила його про стан заборгованості на 12.12.2019 року, але замовчується, що на його прохання в телефонній розмові даний працівник повідомила суму повного погашення кредиту станом на 12.12.2019 року 2600 грн., після його звернення в телефонному режимі про те, що він буде гасити кредит 12.12.2019 р. В листі говориться про нарахування частини щомісячних відсотків у розмірі 164,77грн. але не вказується дата і час проведення операції. Листа від 12.12.2019 р. про нарахування відсотків 164,77 грн. не було, оскільки заборгованість складала 2582,94 грн. Отже, нарахування відсотків могло відбутися лише 13.12.19р. Але, як свідчить виписка по транзитному рахунку [NUMBER] за період з 01.03.19 по 30.01.20 «ТасКомбанку» 13.12.19 року відбулось звичайне як і в попередні платежі зарахування 579,60+274,64+(2,87за 12.12)=857,11 грн. Ця сума взята із суми 2600 грн., які зараховані на рахунок банку 13.12.19 р. отже 13.12.19 р. на рахунку банку залишилися вільні кошти в сумі 2600грн - 857,11 грн. =1742,89 грн. + 13 грн. переплати = 1755,89 грн. Цей залишок з надлишком погасив тіло кредиту 1738,81 грн., згідно графіка платежів п.6 Надлишок склав 17,08 грн. (1755,89 грн. - 1738,81 грн. = 17,08 грн.) і його було достатньо для покриття відсотків за 13.12.2019 року. Тобто, з 13.12.19 року він вже не користувався кредитом згідно договору 9243682982, так як достроково його погасив. Але в листі «ТасКомбанку» зазначено, що договір продовжує діяти після зарахування 2600 грн. 13.12.19 р. Починаючи з січня 2020 р. він почав отримувати дзвінки та повідомлення по телефону від працівників «ТасКомбанку», які не могли чітко пояснити причини боргу. Він був змушений їздити в місто Кропивницький у відділення банку перший раз без заяви і три рази для подачі заяв. Після цього він отримав лист від 27.02.20р 5244/56 за підписом директора Контакт центру АТ «ТасКомбанк». Із дзвінків від співробітників банку він дізнався, що банк залучив європейську агенцію по поверненню боргів для впливу на нього. Тепер він отримує дзвінки від європейської агенції. З вищевказаними діями відповідача та його доводами він не погоджується, оскільки вважає протиправними, з наведених нижче доводів та підстав, а також такими що завдали йому матеріальних збитків та моральної шкоди. Кредитний договір 9243682982 від 12.12.2019 року не передбачає нарахування додаткових відсотків наперед на пів місяця. Доказом того факту, що додаткового нарахування відсотків в сумі 164.77 грн. 13.12.19 р. не було, є запис у виписці по транзитному рахунку від 13.01.20 р, де банк рівно через місяць зняв 277,51 грн., як проценти згідно графіка по кредиту і зарахував 1468,22 грн. що в сумі дає 1745,73 грн. станом на 13.01.20 р. Дана сума 1745,73 грн. покриває суму повного погашення тіла кредиту 1738,81 грн. та відрізняється від залишку станом на 13.12.2019 р., який складав 1755,89 грн. на 10,16 грн., що приблизно дорівнює сумі відсотків за один день 13.12.2019 р. (10,16 грн. не дорівнює 164,77 грн.). Отже сума кредиту, якою він користувався починаючи з 13.12.19 р. рівна нулю. А тому нарахування відсотків 13.01.20 р. через місяць після погашення тіла кредиту є неправомірними. Фактом тієї обставини, що банк діяв так на протязі місяця з 13.12.19 р. по 13.01.20 р. ніби на його рахунку не було суми 1755,89 грн., що покрила тіло кредиту та відсотки за 13.12.2019 р. З цих коштів банк отримав відсотки, кредитуючи інших клієнтів на протязі одного місяця. А 13.01.20 р. зняв з цих коштів щомісячні відсотки 274,64 грн. Ніби він вніс їх 12.01.2020 р. із запізненням один місяць. Вважав такі дії банку неправомірними, банк порушив п. 8 кредитного договору, де сказано, що споживач має право достроково погасити кредит без будь-якої додаткової плати. Кредитний договір складається із заяви на отримання кредиту, паспорту кредиту; заяви про приєднання до умов отримання кредитів. В заяві на отримання кредиту від 12.03.19 р в п. 2 вказано, що він зобов`язується регулярно ознайомлюватися із змінами договору на веб-сайті. Із змінами він не ознайомлювався, тому що їх де юре не було. Якби друга сторона договору обговорювала з ним певні зміни і він їх підписав би, тоді він дивився б на ці зміни у веб-сайті, тому що визнав би їх частиною договору. Якщо зміни двостороннього договору здійснила одна сторона, то ці зміни не є двосторонніми, а тому не можуть бути частиною двохстороннього договору. Саме тому, на його думку в правовій державі, договір де юре є незмінним, незважаючи на дії банку, що не відповідають вимогам договору. Він підписався під можливістю змін договору, за згодою сторін, які випливають із стратегії соціальної спрямованості політики в Україні, як соціальній державі згідно ст.1 Конституції України. Тобто, він згоден був на пом`якшення умов договору в зв`язку з бідністю населення України та складним фінансовим станом своїх справ, як записано п. 8 паспорту кредиту але банк грубо порушив ст. 1 Конституції України. Звернув увагу суду на неприпустимість застосування п. 8 в напрямку посилення та підвищення вимог договору через його фінансовий стан, що банк зробив 13.12.19 р. та 13.01.20 р. Тоді як в той час він отримував допомогу у центрі зайнятості Новоархангельського району, виплачував кредит відповідачу. Згідно вище приведених доводів неправомірні дії банку привели його до матеріальних збитків: чотири поїздки до відділення «ТасКомбанку» в м. Кропивницькому, куди білет коштував 120 грн. +10 грн. білет по місту+20 грн. харчування+120 грн. білет назад. Отже 270х4 дні=1080грн., 4 дні в дорозі це чотири втрачені робочі дні, втрати він оцінив в 200 грн. за день 200х4=800грн.Отже 1080грн+800=1880грн. Даний позов він готував самостійно, так як коштів на адвоката в нього не було, позов він готував в два етапи по п`ять днів кожний, отже 200 грн. х 10 дн. = 2000 грн. Загальна сума матеріальних втрат складає 1880+2000=3880 грн. Крім матеріальних збитків він поніс моральні збитки, які виражаються в тому, що підключивши європейську агенцію до співпраці банк поставив під сумнів його добропорядність та законопослушність в офіційних документах, доступних широкому загалу банків та правоохоронним органам. А це створює реальні перешкоди його планам повернення до підприємницької діяльності. З 10.08.2006 р. по 16.05.2018 р. він займався підприємницькою діяльністю. Неправомірні дії банку торкнулися його патріотичних почуттів. Його глибоко обурила поведінка працівників банку, які топтали його честь, топтали законодавство України та Конституцію України. І він чітко усвідомлював, що ці люди належать до тієї сили, яка руйнує економіку Україну своїм беззаконням, ганьблять трудолюбивий український народ на ввесь світ, видає кредити під залишені відсотки, вбиваючи малий та середній бізнес. Моральну шкоду він оцінує в сумі 5000 грн. \~ \~ \~ \~Просив суд визнати, що кредит, згідно кредитного договору № 9243682982 від 12.03.2019 р. укладеного між ним та товариством ТОВ Фінанс кредит ним повністю погашений згідно договору та норм законодавства 13.12.19 р. Просив визнати договір № 9243682982 таким, що припинив дію 13.12.2019 року та в зв`язку з цим визнати будь-які вимоги по виплаті будь-яких сум згідно даного договору неправомірними. Зобов`язати «ТасКомбанк» виплатити йому 3880 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 5000 грн. заподіяної моральної шкоди. \~ \~ \~ \~22.06.2020 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~23.07.2020 року підготовче судове засідання було відкладено з підстав відсутності документів, підтверджуючих про належне повідомлення сторін про час та день розгляду справи. \~ \~ \~ \~20.08.2020 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 15.09.2020 року. \~ \~ \~ \~15.09.2020 року розгляд справи було відкладено на 13.10.2020 року з підстав неявки сторін в судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, також не подав відзив, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України наголошує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ч. 1 ст. 5 ЦПК України законодавець закріпив, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Даний позов підсудний Новоархангельському районному суду, оскільки позивач проживає на території Новоархангельського району Кіровоградської області. Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є кредитні правовідносини. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи 12.03.2019 року позивач заповнив та підписав анкету-заяву № 9243682982 на отримання кредиту від ТОВ «ФК» «ЦФР», а також паспорт кредиту від ТОВ ФК» «ЦФР» /а.с.13-17/, правонаступником якого є АТ «ТасКомбанк» /а.с.18/. В заяві зокрема зазначено, що позивач згоден з тим, що підписаний ним паспорт кредиту № 3682982 від 12.03.2019 року містить умови укладеного ним кредитного договору, і заява № 9243682982 разом с паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем та позивачем, як позичальником. Відповідно до заяви на отримання кредиту позивач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» сплатити 5000 грн. Сума ліміту споживчого кредиту відповідно до паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» складає 6955 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 10285,55 грн. В паспорті кредиту (графік платежів) визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення. Відповідно до\~зазначено паспорту\~станом на\~12.03.2019\~року позивач\~мав заборгованість\~перед відповідачем\~в сумі\~6955\~грн.,\~яку в\~подальшому \~шляхом ануїтетних платежів повинен був погашати відповідно до встановленого розміру та графіку. В п. 8 договору визначено, що споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням, договором про споживчий кредит може бути встановленим обов`язок повідомлення кредитодавця про намір достроково повернення споживчого кредиту з оформленням відповідних документів. Відповідно до виписки по транзитному рахунку № [NUMBER] за період з 01.03.2019 року по 30.01.2020 року позивач здійснював погашення споживчого кредиту починаючи з 15.04.2019 року по 13.12.2019 року. Станом на 13.01.2020 року за ним рахується заборгованість в сумі 1468,22 грн. /а.с.19-21/. Відповідно до квитанції АТ КБ Приватбанк 12.11.2019 року позивач перерахував відповідачу в рахунок погашення заборгованості за споживчим кредитом 860 грн. /а.с.22/, а 12.12.2019 року через відділення Ощадбанку перерахував 2600 грн. залишок кредитної заборгованості /а.с.23/. Крім того позивач звертався до відповідача з листами, в яких наголошував, що достроково погасив кредит за кредитним договором № 9243682982 від 12.03.2019 року /а.с.9-11/. В свою чергу відповідач підготував відповідь позивачу, в якій зокрема зазначив, що за результатами перевірених даних встановлено, що станом на 12.12.2019 року загальна заборгованість за Кредитним договором складала 2582,94 грн. та була актуальною на дату звернення, про що позивача було проінформовано співробітником Контакт-центру Банку. Додатково вказали, що відповідно до п. 6 Кредитного договору обов`язків платіж у грудні 2019 року очікувався до 12.12.2019 року. До банку платіж розмірі 2600 грн. надійшов та був зарахований 13.12.2019 року, якого було недостатньо для остаточного розрахунку за Кредитним договором, оскільки відбулися нарахування частини щомісячних процентів у розмірі 164,77 грн. Оскільки заборгованість не могла бути погашена в повному обсязі, кредитний договір продовжує діяти, а його умови залишаються незмінними та обов`язковими для виконання. Станом на 26.02.2020 року загальна заборгованість складає 804,74 грн. (щомісячні проценти 162,68 грн., прострочена заборгованість 537,97 грн., пеня 4,09 грн. неустойка 100 грн.) /а.с.12/. Судом на дане зауважується, що в п. 6 кредитного договору не вказано беззаперечно (категорично), що платіж повинен бути здійснений до 12.12.2019 року. В зазначеному пункті вказано 12.12.2019 року, тобто позивач мав право саме в цей день (на протязі робочого часу) здійснити певні розрахунки за кредитним зобов`язанням, що відповідно і зробив і надав суду беззаперечний доказ про перерахування відповідачу 2600 грн. (квитанція № 25 а.с.23) Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання договору припиненим суд враховує наступні положення норм матеріального права. Так відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» - споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктами 9 та 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» \~визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Метою Закону України «Про споживче кредитування» є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами (ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування» - дія цього Закону поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Згідно з\~пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином аналіз вказаних норм є підставою вважати, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються\~споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення своїх особистих потреб. В розумінні\~пунктів 1\~та 6\~ч.\~1\~ст.\~4\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~-\~споживачі під\~час укладення,\~зміни,\~виконання та\~припинення договорів\~щодо отримання\~(придбання,\~замовлення тощо)\~продукції,\~а також\~при використанні\~продукції,\~яка реалізується\~на території\~України,\~для задоволення\~своїх особистих\~потреб мають\~право на: захист\~своїх прав\~державою; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до частин 1 та 2\~ст. 207\~ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно до\~ст.\~526\~ЦК\~України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ Ст. 527 ЦК України\~ передбачено,\~що\~\~ боржник \~зобов`язаний\~ виконати\~ свій \~ обов`язок,\~ а\~ кредитор \~прийняти виконання особисто, \~якщо\~ інше \~не\~ встановлено \~договором\~ або\~ Законом та не \~випливає\~із\~ суті\~ зобов`язання чи звичаїв дії ділового\~обороту.\~\~ Як\~вбачається\~з\~положень\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.\~ \~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ \~Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ( ч. 1\~ст.\~1049\~ЦК\~України). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За змістом\~ст. 10561 ЦК України\~ розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. \~ \~\~ \~ Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів, при цьому, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (справа «Вєренцов проти України»). Статтею 129 Конституції України регламентовано, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. \~Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З огляду на вмотивоване суд приходить до висновку, що позивач діяв у межах та у спосіб визначених договірними зобов`язаннями з кредитором (відповідач по справі), належним чином виконував покладені на його договором обов`язки, своєчасно сплачував кредит та достроково погасив кредит у встановлений строк (судом рахується час внесення коштів за кредит 12.12.2019 року, як робочий день протягом якого можливо було б здійснити платіж за кредитним договором). \~ \~ \~ \~Відповідач у свою чергу, на думку суду, не діяв добросовісно та справедливо по відношенню до боржника та безпідставно неправомірно нарахував йому заборгованість за кредитним договором, який фактично припинив свою дію в зв`язку з повним достроковим погашенням кредитної заборгованості позивачем. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (ст. 124 Конституції України). \~ \~ \~ \~Ст.\~15\~ЦК України\~вказує,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Право на захист це один із основних елементів будь-якого суб`єктивного цивільного права. Це нормативно врегульована можливість управомоченого суб`єкта застосувати способи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права та застосування передбачених законом методів для припинення дій, завдяки яким право було порушене. \~ \~ \~ \~У ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способом\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів може\~бути: припинення правовідношення. \~ \~ \~ \~Під припиненням правовідношення на думку суду розуміється, що особа може припинити дію договору, в разі його належного виконання. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене позовні вимоги в частині визнання кредитного договору припиненим, у зв`язку з його з повним погашенням, підлягають безумовному задоволенню. \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди суд наголошує на наступному. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.\~1\~ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач виходячи із змісту позову та доданих до нього заяв просить суд стягнути з відповідача кошти, витрачені на поїздки до м. Кропивницького, смт Новоархангельськ, харчування, але разом з тим не надав суду будь-яких доказів на підтвердження цього, а саме квитанцій, чеків, тощо. Тобто відсутні достатні та достовірні докази з зазначеного приводу, які б слугували б підставою задоволення позовних вимог у цій частині. З приводу стягнення з відповідача коштів за складання позовної заяви (позивач в позові вказує, що самостійно її склав) суд зауважує, що нормами процесуального законодавства не передбачено, що за самостійне складання позовної заяви стягуються з винної сторони витрати. Разом з тим позивач мав би право скористатись безоплатною правовою допомогою адвоката для підготування даного позову. З огляду на наведене в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заподіяної матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо позовної вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди суд наголошує на наступному. \~В розумінні ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається\~ст. 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції \~або випливає з її положень; у випадках, передбачених\~Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що\~\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов`язальним правом і вони не передбачають стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Щодо судових витрат по справі суд зважує на положення ч. 6 ст. 141 ЦК України, відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом задовольняється\~одна позовна\~вимога,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~держави підлягають\~стягненню судові\~витрати в\~сумі 2102\~грн.\~ На підставі наведеного та

Outcome: partial