Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2009 з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Тобто, загальний розмір стягнень по виконавчим документам перевищує його заробітну плату, що суперечить вимогам діючого законодавства та значно погіршує його матеріальне становище. На підставі зазначеного, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2009 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою від 13 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засідання позивач надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надавши відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого зазначила, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2009 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На теперішній час дитина постійно хворіє та потребує постійного лікування. В підтвердження чого відповідачем надано відповідні медичні документи. Тому відповідачка просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14.05.2009 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно судового наказу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки № с 78 від 05.06.2020 [PERSON] працює у Відокремленому підрозділі «Придніпровська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» та отримує заробітну плату. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. В силу норм ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У своїй позовній заяві позивач просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини зі всіх видів його заробітку, які стягнуто з нього рішенням суду на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В своїй позовній заяві, як аргумент, щодо зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення, позивач надає докази того, що з нього за судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Сума стягнень за двома виконавчими провадженнями не перевищує встановлену законом частку. Таким чином, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, можна прийти до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами позовні вимоги, щодо зменшення розміру аліментів повинно здійснюватись саме на утримання дитини на користь [PERSON] , тому як їх розмір за думкою суду є співмірним з вимогами Сімейного Кодексу. Суд звертає увагу, що при винесенні судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , позивачем в заяві не була зазначена інформація, що [PERSON] має вже зобов`язання по виконавчому листу, а тому, винесено судовий наказ з завищеним розміром утримання аліментів. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та його дохід, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру. Розмір стягуваних аліментів за рішеннями суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed