Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: скасувати арешт 7/10 часток домоволодіння [ADDRESS] , накладений в рамках виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-н-24 виданого Тарутинським районним судом Одеської області 27 лютого 2009 року. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2005 року посвідченого державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим №370 йому належить 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS] . Власником 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 червня 2020 року №213585784. 27 лютого 2009 року Тарутинським районним судом Одеської області видано судовий наказ №2-н-24/2009, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором №014/0034/82/72672 від 03 квітня 2007 року в розмірі 17517 гривень 11 копійок. На виконання судового наказу №2-н-24/2009 від 27 лютого 2009 року відділом ДВС Арцизького РУЮ Одеської області було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Довідкою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04 жовтня 2019 року підтверджується погашення [PERSON] заборгованості перед банком за договором №014/0034/82/72672 від 03 квітня 2007 року. Звернувшись до Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області з заявою про зняття арешту з належної позивачу частки житлового будинку, він отримав відповідь від 03 грудня 2019 року №33-35/9659 з якої вбачається, що підстави для зняття арешту відсутні, оскільки у [PERSON] наявна непогашена заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк». Позивач особисто не виступав стороною в будь-яких зобов`язаннях [PERSON] перед будь-якими установами, та відносно нього або належного йому майна жодних виконавчих дій не проводилось та не проводиться, що підтверджується листом Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 30 жовтня 2019 року №33-35/8035. Позивач вважає, що зазначений арешт повинен був бути накладений не на весь житловий будинок, а лише на його частку, яка належить боржнику [PERSON] .. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, сповіщалась належним чином, про що свідчить розписка з її підписом в графі «Вручено особисто». Причини неявки суду не повідомила. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2005 року серії ВСЕ №020340, посвідченого державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №370 (а.с.8), [PERSON] придбав 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS] , які належать йому на праві приватної власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11090488 від 30 червня 2006 року (а.с.6). Власником 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] з 14 жовтня 2005 року є [PERSON] , що підтверджується Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 червня 2020 року №213585784 (а.с.7). 27 лютого 2009 року Тарутинським районним судом Одеської області видано судовий наказ №2-н-24/2009, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором №014/0034/82/72672 від 03 квітня 2007 року в розмірі 17517 гривень 11 копійок (а.с.15). На виконання судового наказу №2-н-24/2009 від 27 лютого 2009 року відділом ДВС Арцизького РУЮ Одеської області 09 червня 2009 року було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Довідкою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04 жовтня 2019 року підтверджується погашення [PERSON] заборгованості перед банком за договором №014/0034/82/72672 від 03 квітня 2007 року (а.с.13). З листа Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 03 грудня 2019 року №33-35/9659 вбачається, що підстави для зняття арешту з житлового будинку [ADDRESS] відсутні, оскільки у [PERSON] наявна непогашена заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с.12). Відповідно до листа Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від від 30 жовтня 2019 року №33-35/8035, у відділ стосовно позивача [PERSON] немає відкритих виконавчих проваджень та стосовно нього не накладались арешти (а.с.14). Тож, в судовому засіданні встановлено, що на виконання судового наказу Тарутинського районного суду Одеської області №2-н-24/2009 від 27 лютого 2009 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Арцизьким районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області було накладено арешт на весь житловий будинок [ADDRESS] , а не на належні [PERSON] 3/10 його частини. Тобто, на майно позивача [PERSON] , а саме на 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS] державним виконавцем Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було накладено арешт, всупереч тому, що він не є стороною виконавчого провадження та відділі ДВС взагалі відсутні відомості щодо відкритих виконавчих проваджень стосовно позивача [PERSON] .. Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Також, частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Однак, наведені вище обставини не є підставами, які зобов`язують виконавця скасувати арешт майна боржника. Як вбачається із ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, законом передбачена процедура зняття арешту з майна в судовому порядку шляхом звернення до суду з відповідним позовом, тобто в порядку позовного провадження, оскільки спір про скасування арешту на майно є цивільно-правовим та має бути вирішений за правилами цивільного судочинства за позовною заявою про порушення права власності на майно. Так, положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що належить боржнику. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність накладеного арешту перешкоджає позивачу здійснювати належним чином розпорядження та володіння майном, чим порушуються його права та інтереси. Крім того, обставини, які були підставою для накладення арешту взагалі не мали відношення до майна позивача, а саме належних йому на праві власності 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має змоги, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки обтяження на майно позивача накладено помилково, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved