Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/3 частину нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] та визначення порядку її користування. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 12 грудня 1994 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 13 вересня 2011 року. Під час перебування в шлюбі, 11 вересня 1999 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на будинок оформлені на відповідача. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2008 року право власності на 1/3 частину спірної квартири було визнано за [PERSON], а також був визначений порядок користування спільним майном, а саме: визначено порядок користування квартирою [ADDRESS], визначивши [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10,1 кв.м. з прилеглою лоджією, а [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати площею 8,6 кв.м та 17,0 кв.м з прилеглим балконом, інші приміщення: кухню, коридори, кладові, ванну та туалетну кімнати залишити у спільному користуванні співвласників. 11 вересня 2010 року [PERSON] подарувала позивачу свою 1/3 частину спірної квартири. Позивачвважає, що 2/3 частини квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та просить визнати право власності на 1/3 її частину. Крім цього просить суд визначити порядок користування квартирою У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, допитана судом в порядку окремого доручення, де просила суд розглядати справу у її відсутність, позов не визнала, оскільки вважає себе власником 2/3 частин спірної квартири. Крім того, позивачем не вказане в позові інше спільне майно, нажите під час шлюбу. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 1994 року сторони уклали шлюб, який було, розірвано 13 вересня 2011 року. 11 вересня 1999 року [PERSON]. було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2008 року право власності на 1/3 частину спірної квартири було визнано за [PERSON], яка відповідно до договору дарування від 11.09.2010 року подарувала вказану частку спірної квартири позивачу по справі. Відповідно до вимог ст. 22 КПШС України (діючої на час виникнення правовідносин) та ст. 60 СК України придбана під час подружнього життя за спільні кошти квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами як ст. 22 КПШС, ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/3 частину вказаної квартири є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Однак суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визначення порядку користування квартирою, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спору між сторонами з приводу користування спірною квартирою, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідач у спірній квартири не зареєстрована та там не проживає, а позивач користується квартирою в цілому. Одночасно, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial