Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1723 га, місце розташування якої - [ADDRESS] , кадастровий номер - 5124183600:02:001:0299, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку площею 1,6432 га, розташовану на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, кадастровий номер - 5124183600:01:001:0268, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,5189 га, розташовану на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, кадастровий номер - 5124183600:01:006:0168, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, заповіт від 10 квітня 2009 року, згідно якого заповів усе належне йому майно сторонам в рівних частках кожному, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , а відповідач звернулась із заявою про відмову від спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] . Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 24 березня 2021 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] - батько позивача, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1723 га, місце розташування якої - [ADDRESS] , кадастровий номер - 5124183600:02:001:0299, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку площею 1,6432 га, розташовану на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, кадастровий номер - 5124183600:01:001:0268, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,5189 га, розташовану на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, кадастровий номер - 5124183600:01:006:0168, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, заповіт від 10 квітня 2009 року, згідно якого заповів усе належне йому майно сторонам в рівних частках кожному, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , а відповідач звернулась із заявою про відмову від спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] . Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, що передбачено ч. 1 ст. 1274 ЦК України. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 24 березня 2021 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлого [PERSON] ; документи, що підтверджують звернення позивача у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved