Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , в якій проживає позивач та є його власником. Посилаючись на те, що у зазначеному будинку зареєстрована [PERSON] , яка понад 15 років не проживає у зазначеному будинку. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, в якому він проживає. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивачу необхідно для того, щоб вільно розпоряджатися своїм правом власності на будинок. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, але представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не з`явився до поштового відділення для отримання конвертів з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутні та свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалив, на підставі ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) прийняти рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При вирішенні цивільно-правового спору, що виник між сторонами, слід виходити з того, що право користування жилим приміщенням (сервітут) є похідним від прав титульного власника, а тому суд встановлює обставини та умови, за яких особа набула права користування чужим житлом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підтвердження права власності на зазначений будинок позивач надав договір купівлі-продажу від 27.06.1983 року, відповідно до якого, будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] /а. с. 6-7/. Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а. с. 8/. Як вбачається з відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а. с. 16/. Факт не проживання відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , понад 15 років, підтверджується актом опитування свідків /а. с. 9/. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі спливу строку, на який його було встановлено. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. сплаченого судового збору, відповідно до квитанції (а. с. 1). На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 319, 321, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved