Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на аліменти, посилаючись на те, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року вирішено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], шести років. Вважає, що право на аліменти відповідач втратила у звязку із реєстрацією повторного шлюбу у Бахмутському міському відділенні ДРАЦС. Просить суд припинити право [PERSON] на аліменти, що стягуються з нього на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 5 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 28, 29). Представник відповідача вказує на те, що у звязку з укладенням шлюбу, відповідач змінила прізвище з «Давидової» на «Осьмак». Зазначає, що норми частин 1-3 ст. 82 Сімейного кодексу України, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, передбачають підстави для припинення утримання подружжя, право на яке встановлено судом у відповідності до ст.ст. 75-76 Сімейного кодексу України, однак аліменти з позивача стягнуті на утримання відповідача до досягнення дитиною шестирічного віку виключно у звязку із захворюванням (фізичними вадами) дитини та потребою лікування, тобто з підстав, передбачених ст. 84 Сімейного кодексу України. Водночас, підстави припинення аліментів на дружину, право на які передбачено ст. 84 Сімейного кодексу України, визначені в ст. 85 Сімейного кодексу України, у звязку з чим аліменти, присуджені дружині відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України не можуть бути припинені з підстав, які не передбачені спеціальними нормами ст. 85 Сімейного кодексу України. Просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі. 15 листопада 2018 року представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 58-59). Стверджує, що статтею 85 Сімейного кодексу України не вказаного вичерпного переліку підстав припинення права на аліменти, а факт реєстрації повторного шлюбу відповідачем є безумовною підставою припинення права на аліменти, оскільки вона вже втратила статус «дружини», з якою проживає дитина, а є «чужою дружиною». Крім того, вказує на те, що позивач на даний час повинен утримувати дружину [PERSON], дитину від першого шлюбу [PERSON], дитину від другого шлюбу [PERSON], свою першу «дружину» [PERSON], а також себе. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, виступивши з вступним словом та надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Звернув увагу суду на те, що законодавством не передбачено обовязку чоловіка утримувати чужу дружину. Просить позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідачем повторного шлюбу є підставою, яка автоматично припиняє її право на аліменти, а у позивача відсутня можливість її утримувати. Позивач підтримав позицію свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Вказав у вступному слові також на те, що відповідач зареєструвала новий, а не повторний шлюб, оскільки такий шлюб є першим для її теперішнього чоловіка. Також вважає, що законодавче поняття повторного шлюбу означає укладення шлюбу між тими самими особами, а між сторонами повторний шлюб не зареєстровано. Також звернув увагу на те, що утримання, передбачене ст.84 Сімейного кодексу України, спрямоване на надання допомоги відповідачеві-матері дитини позивача, а не як його дружині чи колишній дружини. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач підтримала позицію свого представника. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] з 7 березня 2013 року. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 7 квітня 2016 року шлюб між ними розірвано. Рішення набрало законної сили 26 квітня 2016 року (а.с. 10). Від шлюбу у сторін 13 серпня 2018 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І - НО № 525064, виданим 20 серпня 2013 року виконкомом Світлодарської міської ради м.Дебальцеве Донецької області (а.с. 17). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, до моменту досягнення сином [PERSON], шести років, починаючи стягнення з 24 лютого 2016 року. Аліменти стягнуто на підставі ст.84 Сімейного кодексу України, на утримання [PERSON] як дружини, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного розвитку. Рішення набрало законної сили 20 грудня 2016 року (а.с.11-15). 15 вересня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в Бахмутському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, змінивши після державної реєстрації свої прізвище «Давидова» на «Осьмак» (а.с. 30). Обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги,\~[PERSON] посилається\~на положення\~ст.\~82\~Сімейного кодексу\~України,\~згідно з\~якою право\~одного з\~подружжя на\~утримання,\~а також\~право на\~утримання,\~яке особа\~має після\~розірвання шлюбу,\~припиняється у\~разі поновлення\~його працездатності,\~а також\~реєстрації з\~ним повторного\~шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Для вирішення питання наявності чи відсутності підстав для припинення права на аліменти, встановлені рішенням суду за ст.84 Сімейного кодексу України, на підставі ст. 82 Сімейного кодексу України, суд повинен здійснити правовий аналіз норм Глави 9 Розділу ІІ Сімейного кодексу України «Права та\~обов'язки\~подружжя по\~утриманню». Цією Главою передбачено кілька видів права на утримання: ст. 75 - право одного з подружжя на утримання (у випадку непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі); ст.76 право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу; ст. 84 - право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини; ст.\~86 - право чоловіка на утримання у разі проживання з ним дитини; ст. 91 - право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Також Главою 9 передбачено підстави припинення права на аліменти: ст. 82 - припинення права одного з подружжя на утримання та права на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу; ст. 85 - припинення права дружини на утримання; ст. 87 - припинення права чоловіка на утримання; ст. 91 припинення права на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст. 82 Сімейного кодексу України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Суду належить встановити який вид права на утримання може припинятись за цією підставою, - підставою реєстрації повторного шлюбу, та чи підлягає за цієї підстави припиненню право дружини на утримання, передбачене ст. 84 Сімейного кодексу України. Перш за все, варто звернути увагу на спосіб викладу законодавцем відповідних правових норм: у Главі 9 Сімейного кодексу України спочатку законодавець веде мову про певний вид права на аліменти, а потім про припинення цього права. Так, ст.75, ст.76 регулює певне право, а ст. 82 його припинення; ст. 84 право, ст.85 припинення; ст. 86 право, ст. 87 припинення; ч.1 ст.91 право, ч.3 ст. 91 припинення права. Окрім порядку викладу норм також законодавець застосовує словосполучення та слова, які це право позначають: ст.75 визначає право «одного з подружжя» на утримання, ст. 76 визначає право на утримання, «яке має особа після розірвання шлюбу», а ст. 82 містить підстави припинення права «одного\~з подружжя»\~на утримання,\~а також\~права на\~утримання,\~«яке має\~особа після\~розірвання шлюбу»;ст.\~84 право «дружини» на утримання, ст.85 припинення права «дружини» на утримання; ст.\~86 право «чоловіка» на утримання, ст. 87 припинення права «чоловіка» на утримання;\~ч.1\~ст.91\~ право на утримання «жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою», ч.3 ст. 91 припинення цього права. Також законодавець у нормах відповідної статті визначає які положення інших статей поширюються на ті чи інші правовідносини. Так, згідно з ч.4 ст. 82 Сімейного кодексу України право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених\~статтями 83,\~85,\~87\~і\~89\~цього Кодексу. Тобто право «одного з подружжя» на утримання можливе з підстав припинення права «дружини» на утримання (ст. 85). Водночас, ст. 85 Сімейного кодексу України не вказує на те, що право «дружини» на утримання можливе з підстав припинення права «одного з подружжя» на утримання. Так, у відповідності до ст. 85 Сімейного кодексу України право дружини на утримання, передбачене\~статтею 84\~цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Крім того, варто звернути увагу на ч.ч.2, 3 ст. 91 Сімейного кодексу України, за якими жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~частин другої - четвертої статті 84\~та\~статей 86\~і\~88\~цього Кодексу.Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених\~пунктами 2 і\~4 статті 83,\~статтями 85,\~87\~і\~89\~цього Кодексу. За логікою\~законодавця право\~«жінки та\~чоловіка,\~які\~не перебувають\~у шлюбі\~між собою»,\~яке виникло,\~серед іншого,\~з підстав\~ч.ч.2-4\~ст.84 Сімейного кодексу України (право «дружини» на утримання), не може припинятись у звязку з реєстрацією з ними повторного шлюбу чи за інших умов, визначених ст. 82 Сімейного кодексу України. Відтак суд вважає, що відсутня законодавчо встановлена можливість припинення права дружини на утримання, передбаченого ст. 84 Сімейного кодексу України, з підстав, визначених ст.82 Сімейного кодексу України. Також вартою дослідити смислове навантаження та суть відповідного права дружини на утримання. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від її, дружини, матеріального становища. Реєстрація нового шлюбу та наявність права на утримання від іншого чоловіка, що свідчить про покращення матеріального становища, не впливає на наявність права на утримання, передбаченого ст. 84 Сімейного кодексу України. Сама суть цього права надавати допомогу дружині, яка повязана з доглядом за спільною дитиною, її фізичними, моральними затратами на виховання дитини у ранньому віці в умовах спільного постійного проживання з дитиною. Суд відхиляє позицію представника позивача про те, що відповідач втратила статус «дружина» для позивача, оскільки частиною 6 ст. 84 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Так, рішення суду про стягнення аліментів на дружину винесено після розірвання шлюбу між сторонами. Суд не приймає зауваження представника позивача про те, що чинним законодавством не передбачено обовязку чоловіка утримувати «чужу дружину», адже суть права, передбаченого ст.\~84 Сімейного кодексу України, - права дружини на утримання у разі проживання з нею спільної дитини, полягає у покладенні обовязку на батька дитини здійснювати утримання матері своєї дитини. Суд зауважує також, що на утримання відповідача позивач сплачує аліменти до досягнення дитиною шестирічного віку. Дитина [PERSON], [INFO], потребує постійного домашнього догляду (а.с.38), переніс оперативне втручання (а.с.31-42,\~70) та йому виповниться шість років 13 серпня 2019 року. Також не впливають на вирішення цього спору посилання представника позивача на неспроможність позивача надавати матеріальну допомогу відповідачеві. Можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу оцінюється судом при призначенні аліментів на дружину за ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України. При цьому, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника аліментів у разі зміни його матеріального і (або) сімейного стану, на підставі ч.3 ст. 80 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на обставини, не визначені ст. 85 Сімейного кодексу України як підстави для припинення утримання, передбаченого ст. 84 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed