Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. При цьому посилається на те, що 23 червня 1995 року [PERSON], діючий від імені [PERSON] по довіреності (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали Договір купівлі-продажу нерухомого майна №7885, предметом якого була квартира загальною площею 38,66 кв. м., та розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Одеській товарній біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості» під номером 132првід 29 червня 1995 року. Внаслідок невизнання Договору купівлі-продажу нотаріальною конторою покупець не може розпорядитися належною йому квартирою, що порушує надане йому як власнику статтею 317 Цивільного кодексу України право розпорядження своїм майном. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, про слухання справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 червня 1995 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Гроші відповідачу були передані. Дотепер договір у суді не оскаржений, договір зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації на ім'я позивача. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири складається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір у відповідності з ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Обов'язковість нотаріального посвідчення даної угоди була також передбачена ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на момент укладення договору. Разом з тим, у відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.), діючого на момент укладення сторонами договору, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавшої договір сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений на Одеській товарній біржі, слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України. На підставі викладеного й

Outcome: approved