Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.09.2017 року до нього звернувся знайомий [PERSON] з проханням позичити йому 2000,00 дол. США. Враховуючи те, що позивач добре знав відповідача та в нього в наявності була така сума грошових коштів, він погодився позичити відповідачу 2000,00 дол. США, однак за умови повернення всієї суми до 02.10.2017 року. На підтвердження укладення усного договору та передачі грошових коштів відповідачем було власноручно написано розписку про отримання коштів. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів у передбачений строк не виконує, що у свою чергу змусило позивача звернутись до суду з даним позовом за захистом та відновленням своїх порушених прав. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою від 04.06.2018 року було відкрито провадження у вищевказаній справі, призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позовній заяві та в довідці з Реєстру територіальної громади м. Києва адресу. Вказаний конверт повернувся до суду з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання». Отже, зважаючи на вищевикладене відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 22.09.2017 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 2000,00 дол. США, про що написав боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач повинний був суму боргу повернути в строк до 02.10.2017 року. Жодних доказів того, що вказана в розписці сума грошових коштів була повернута позивачу матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Отже, вбачається, що відповідач наразі не виконав свого зобов'язання по поверненню суми позики. Станом на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем складає 2000,00 дол. США Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи письмової розписки від 22.09.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного строку. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплена підписом відповідача [PERSON] Отже, вказаний документ містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку визначеними договором і одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання в борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 2000,00 дол. США, що за курсом НБУ становить 52540,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved