Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнення заборгованості за договором поруки та звернення стягнення на предмет застави, в якому вказав, що відповідно до кредитного договору № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] відповідачу був наданий кредит у розмірі 9 426,29 Доларів США на термін до 18.06.2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, в також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов»язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 28.05.2015 року виникла заборгованість в сумі 37 192,16 Доларів США, яка складається з: -6 026,01 Доларів США- заборгованість за кредитом; -8 745,48 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -86,02 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -22\~334,65 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, яку просять стягнути з відповідача. Відповідно до укладеного договору № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 року [PERSON] 18.06.2007 року отримала кредит у розмірі 9\~426,29 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.06.2010 року. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 07.02.2013 року має заборгованість в сумі 19\~857,44 Доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 07.02.2013 року складає 158\~720,52 грн., яка складається з наступного: -6\~026,01 Доларів США заборгованість за кредитом; -7\~062,62 Доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -86,02 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -6\~682,79 Доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» в відповідач 18.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна (надалі договір застави). Згідно з договором застави [PERSON] надано в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21104, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: ХТА21104071059583, реєстраційний номер: АН 2690 СВ, що належить на праві власності [PERSON] (84501, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Крім того, зобов»язання за вказаним договором № GOA0AК10120017 забезпечено порукою у розмірі 10\~000 грн. Договір поруки № 167 від 167 від 20.10.2010 року укладений з поручителем ПАТ «А-БАНК» в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором [PERSON] Вимога, що була пред»явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов»язання, залишена без задоволення. Просять в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 року в сумі 19\~857,44 Доларів США витребувати у відповідача [PERSON] та передати в заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ «Приват банк» -предмет застави автомобіль ВАЗ, модель: 21104, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: ХТА21104071059583, реєстраційний номер: АН 2690 СВ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (84501, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]); -комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля ВАЗ, модель: 21104, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: ХТА21104071059583, реєстраційний номер: АН 2690 СВ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (84501, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21104, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: ХТА21104071059583, реєстраційний номер: АН 2690 СВ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (84501, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]), шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію технічного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію технічного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 10\~000,00 грн. Стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3\~200,00 грн., та витрати, пов»язані із сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю, підтримала вимоги, викладені в позовній заяві, та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти вимог, пред»явлених до неї, вказавши, з приводу стягнення з нею боргу за кредитним договором просить застосувати строк позовної давності, а з приводу звернення стягнення на предмет застави вважає договір застави недійсним, не існуючим. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий за довіреністю, заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що в матеріалах справи мається ордер розпорядження про надання кредиту за № GOA0AК04310017 від 18.06.2007 року у розмірі 9\~426,29 доларів США на ім»я [PERSON]. Вищевказаний кредитний договір не співпадає з номером кредитного договору, наданого до суду позивачем , і в вказаним в позовній заяві. Також до матеріалів справи долучений договір поруки № GOA0AК10000017 від 18.06.2007 року, підписаним між ПАТ КБ «Приват Банк» та чоловіком [PERSON] [PERSON]. Вищезазначений договір поруки не співпадає з номером кредитного договору, наданого до суду позивачем і вказаним в позовній заяві. Просить застосувати строк позовної давності по кредитному договору № GOA0AК10120017, який був укладений 18.06.2007 року до 18.06.2010 року зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та сплатою щомісячних платежів, термін яких вказаний у кредитному договорі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.\~ Судом достовірно встановлено, що відповідно до кредитного договору № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] відповідачу був наданий кредит у розмірі 9 426,29 Доларів США на термін до 18.06.2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, в також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов»язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позовна заява датована 11.08.2015 роком та надійшла до суду 28.08.2015 року, тоб-то, після перебігу 3 річної давнини, яка сплила 18.06.2013 року, оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов»язки виникають у кожного контрагента, строк дії договору сплив 18.06.2010 року в необхідно застосувати строк позовної давності з наступних підстав. Частиною 1 статті 1056 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ч.2 статті 1056 ЦК України). Згідно копії статуту у новій редакції ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на Публічне акціонерне товариство [PERSON] ПРИВАТБАНК. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (а. с. 19). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809, Публічне акціонерне товариство КБ ПРИВАТБАНК знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 (зворот а. с. 18). Згідно копії банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року (а. с. 18) наданої Національним банком України ПАТ КБ ПРИВАТБАНК унесено до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність. З копії довідки серії АА №241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а. с. 16) вбачається, що ПАТ КБ ПРИВАТБАНК є юридичною особою, його керівником являється [PERSON], та види діяльності за КВЕД (класифікація видів економічної діяльності) 65.12.0 є інше грошове посередництво та інституційний сектор економіки за КІСЕ (класифікація інституційних секторів економіки) S.12202 інші приватні депозитні корпорації. З розрахунку заборгованості за договором № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 рокувідповідач станом на 28 травня 2015 року має заборгованість в сумі 37 192,16 Доларів США, яка складається з: -6 026,01 Доларів США- заборгованість за кредитом; -8 745,48 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -86,02 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 22\~334,65 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором(а. с. 4-5). Відповідно до вимог\~ \~ ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України Про банки та банківську діяльність за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобовязаний виконати своє зобовязання, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти\~ у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Споживчий кредит - це кошти що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За ч. 1 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно\~ умов надання споживчого кредиту ПАТ КБ ПРИВАТБАНК взяв на себе зобов'язання надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 9\~426,29 Доларів США. Строк повернення кредиту визначений до 18 червня 2010 року. З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку до того, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконала, чим порушила умови взятих на себе зобовязань. Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 261 ЦК України пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але вже з інших мотивів: у зв'язку з пропуском встановленого строку. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року\~ розяснено щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу України. Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд вважає, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою\~ \~ прямого чи\~ опосередкованого обману споживача. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 20 листопада 2013 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2013 року сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). У справі, рішення в якій переглядається, касаційним судом правильно застосовано ст. 257 ЦК України та п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до ч.1 ст. 360-5 ЦПК України є підставою для відмови у задоволені заяви. Так як споживчим договором визначено кінцевий термін повернення кредиту, а саме 18 червня 2010 року включно, то з врахуванням вимог п. 5 ст. 261 ЦК України початком перебігу строку позовної давності слід вважати 17 червня 2013 року. Згідно розрахунку вбачається, що останній платіж по кредитному договору № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 року був 20.08.2009 року по сплаті відсотків у розмірі 244,42 (не вказано, в якій валюті) та по сплаті пені був 04.07.2012 року у розмірі 32,12 (не вказано, в якій валюті). В подальшому останній платіж по сплаті пені був 04.07.2012 року у розмірі 0,12 (не вказано, в якій валюті).Позов датований 11.08.2015 року, тоб-то, якщо і враховувати цей платіж як підставу до преривання строку позовної давності, то він знаходиться за його межами. Позовну заяву отримано судом 28 серпня 2015 року. З вказаних обставин, з часу закінчення строку дії кредитного договору 18 червня 2010 року до часу звернення із вказаним позовом до суду 17 червня 2013 року сплив строк загальної позовної давності 3 (три) роки. Також слід зауважити, що сторони не укладали у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, як того вимагає ч. 1 ст. 259 ЦК України. Позивачем в установленому законом порядку не заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не доведено поважність причин пропуску позовної давності. Поважними причинами за чинним законодавством визнаються обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з позовною заявою, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідачем було надано суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог у зв»язк уз їх спливом. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням наведенного, суд зобовязаний застосувати сплив строку позовної давності і тому не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому в їх задоволені слід відмовити за спливом позовної давності. Разом з тим, суд звертає увагу на те що відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та\~ заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З позовної заяви вбачається, що в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідач 18.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна (надалі договір застави). Згідно з договором застави [PERSON] надано в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21104, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: ХТА21104071059583, реєстраційний номер: АН 2690 СВ, що належить на праві власності [PERSON] (84501, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) (т. 2 а. с. 13-14). Однак, оригінал вищевказаного договору застави рухомого майна відсутній, в судове засідання його не представилося можливим надати. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2012 року договір застави рухомого майна № GOA0AК 00010017 від 18.06.2007 року, укладений між [PERSON] та Приватбанком, визнаний недійсним (в судовому засіданні оглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа із самостійними вимогами [PERSON] «про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди» та позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» «про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди»). Дане рішення набуло законної сили 22.05.2012 року, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22.05.2012 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2012 року залишено без змін. Крім того, що стосується вимоги позивачки [PERSON] по вищевказаній цивільній справі щодо визнання недійсним кредитний договір № GOA0AК10120017 від 18.06.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] суд зазначає, що суду не надано безпірних доказів того, що такий договір взагалі був укладений між сторонами і що він існує в дійсності. Напроти, і позивачка і відповідач у суді стверджували, що такий кредитний договір між ними не укладався. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником\~ позивача не були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач, на якого покладено обовязок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не надав належних та допустимих доказів. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed