Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17 серпня 2003 p. він домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], до складу якого входять: літ. А - житловий будинок загальною площею 42,4 кв.м., в тому числі житловою площею 22,2 кв.м.; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай. Вказаний будинок належав на праві власності Відповідачеві, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 січня 1998 року, який посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори. Таким чином, Відповідач як власник мав право продажу житлового будинку. Ним за вказаний будинок були сплачені кошти у повному обсязі та прийнято житловий будинок, тобто з його боку виконані всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку. Зі свого боку Відповідач прийняв кошти за продаж будинку та передав будинок йому та пообіцяв на протязі місяця звернутися до Великолепетиської державної нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Але Відповідач протягом вказаного часу не звернувся до нотаріуса, а потім на його неодноразові вимоги нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку відмовляється це зробити, мотивуючи це тим, що отримав за будинок гроші, а інше його не цікавить, чим ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Своїми діями відповідач позбавляє його права стати законним власником вказаного житлового будинку. Таким чином, ним був повністю, а Відповідачем частково виконаний договір купівлі-продажу житлового будинку, але Відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, а тому відповідно до ст.ст. 47, 128, 227 ЦК України 1963 року, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 12 Закону № 697-ХІІ є всі підстави для визнання вказаного договору дійсним та визнання за мною права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Крім того, з 2004 року набрав чинності закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-IV від 01.07.2014 р. (надалі Закон №1952-IV), згідно якого обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно(ч.1 ст. 4), а інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 3). На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 12 закону України «Про власність», ст.ст. 3,4 закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. ст. 47, 128, 227 ЦК України 1963 року позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що був укладений 17 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, до складу якого входять: літ. А - житловий будинок загальною площею 42,4 кв.м., в тому числі житловою площею 22,2 кв.м.; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить судовий збір з відповідача не стягувати. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини між сторонами виникли 17.08.2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК України від 18.07.1963 року за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. 17.08.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач на виконання умов договору від 17.08.2003 року сплатив грошові кошти відповідачу у розмірі 20000 грн., що підтверджується письмовою розпискою від 17.08.2003 року та прийняв вказаний будинок. Вказаний будинок належав на праві власності Відповідачу, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.01.1998 року, який посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, а тому відповідно до ст. 225 ЦК України від 18.07.1963 року мав право на продаж будинку. Згідно ст. 227 ЦК України від 18.07.1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ЦК України від 18.07.1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Беручи до уваги, що позивачем виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], - сплачена вартість майна та отримано предмет договору, що підтверджується письмовою розпискою від 17.08.2003 року, а нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу не відбулося у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору, що позбавляє покупця стати повноправним власником придбаного майна, а тому відповідно до ст.ст. 47, 224-225 ЦК України від 18.07.1963 року, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 47, 224, 225, 227 ЦК України від 18.07.1963 року,

Outcome: approved