Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є відомим маркетологом, часто виступає спікером на публічних заходах. Так, у жовтні 2018 року білоруський канал «БєлБізнесЧєнел» відзняв репортаж про [PERSON] як про експерта у сфері криптовалют . У грудні 2018 року він виступав спікером на GEMES GATHERING - це найбільша в Україні конференція присвячена розробці комп`ютерних ігор. Також був викладачем курсу у [PERSON] у лютому 2018 року у м. Москва, Російська Федерація. [INFO] о 16.47 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook (посилання на сторінку Відповідача: [INFO]) Відповідач оприлюднила публікацію, в якій зазначила: «І все це витворяв [PERSON] СЕО Раracosm Company. Просто робимо висновки. А відео записувалося для [PERSON] , сподіваюся на її здатність урезонити [PERSON] ! Ми з нелюдами не працюємо!», Разом з цією публікацією, Відповідач оприлюднила відеозапис, на якому остання наводить фактичні твердження відносно Позивача, які не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що Позивач нібито погрожував її чоловіку [PERSON] фізичною розправою. На відео Відповідач говорить наступні фрази:«... [PERSON] вчора приїхав, у лікарню під час моєї операції і погрожував тут моєму чоловіку, просто погрожував там, якісь «криші», щось ноги якісь переламають», Вказана інформація не може бути підтверджена жодними належними та допустимими доказами. Позивач ніколи не погрожував чоловіку Відповідача [PERSON] , вона не відповідає дійсності та спрямовані виключно на приниження честі, гідності та ділової репутації Позивача. 05.02.2019 о 08.55 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook Відповідач оприлюднила відеозапис: [INFO] ). На вказаному відеозаписі, Відповідач наводить фактичні твердження відносно Позивача, які не відповідають дійсності, зокрема, на 1.10 хв. відеозапису Відповідач говорить наступні фрази: «... [PERSON] , у тебе є один спосіб, або мене вбити, або ти сядеш, за все що ти зробив, і за те, що ти через добу після моєї операції кидався на мене з бійкою»/ 06.02.2019 о 13.12 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook Відповідач оприлюднила відеозапис (копія додається, посилання на оригінал: [INFO] ). На вказаному відеозаписі, Відповідач наводить фактичні твердження відносно Позивача, які не відповідають дійсності, зокрема Відповідач говорить наступні фрази: «І ще, до речі, для [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ...коли ви душили [PERSON] , коли ви йому погрожували, вивести до лісу, і так далі і тому подібне». 06.02.2019, о 19.21 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook Відповідач опублікувала відеозапис (копія додається, посилання на оригінал: [INFO] ). На вказаному відеозаписі, Відповідач наводить фактичні твердження відносно Позивача, які не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що Позивач нібито погрожував їй вбивством та кидався на неї битися. При цьому Відповідач говорить наступні фрази: «Так ось. ще одна історія про [PERSON] ...і цей чоловік кидався на мене битися, він кидався щоб спеціально вдарити мене у живіт, ... він мені кричав що він мене вб 'є». 10.02.2019 о 06.46 на своїй особистій сторінці в мережі Facebook Відповідач оприлюднила публікацію разом з фото Позивача, де Відповідач наводить фактичні твердження відносно Позивача, які не відповідають дійсності, а саме фразу: «Ось цей ... [нецензурна лайка]... отримав український паспорт і погрожує фізичною розправою, обкрадає працівників і просто несамовита баба яка стрибає на стіл в офісі і б`є своїх працівників...». 11.02.2019 о 10.09 год. на своїй особистій сторінці в мережі Facebook Відповідач оприлюднила відеозапис ( [INFO] ). На вказаному відеозаписі, Відповідач наводить фактичні твердження відносно Позивача, які не відповідають дійсності, зокрема Відповідач говорить наступні фрази:«... не міг поставити на місце скажену собаку [PERSON] , за два тижні ...[нецензурна лайка]... , який стрибає на столи, ...[нецензурна лайка]..., б`є працівників, влаштовує скандали», Позивач вказує, що уся інформація, яка поширена Відповідачем на своїй особистій сторінці в мережі Facebook, є недостовірною та направленою виключно на підрив авторитету Позивача, така інформації дискредитує Позивача в очах оточуючих, зокрема його контрагентів, формуючи у громадськості думку про причетність його до кримінальної діяльності, що не відповідає дійсності та ганьбить Позивача, порушує його право на повагу до честі, гідності та шкодить його діловій репутації. Разом з тим, Позивач до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався та не був стороною будь-яких кримінальних проваджень, а висловлення Відповідача не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та спростовуються доказами Позивача. З огляду на викладене, позивач просить: -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] о 16.47 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook у формі відеозапису наступного змісту: «...Паша вчера приехал, в больницу во время моей операции и угрожал тут моему мужу, просто угрожал там, какие то крыши, шо-то ноги какие-то переломают...». -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] о 08.55 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook у формі відеозапису наступного змісту: «...Паша, у тебя есть один способ, либо меня убить, либо ты сядешь, за все что ты сделал, и за то что ты через сутки после моей операции бросался на меня драться...». -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] о 13.12 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook у формі відеозапису наступного змісту: «И еще кстати, для Тризны, [PERSON] ... когда вы душили [PERSON] , когда вы его угрожали, вывести в лес, и так далее и тому подобное...». -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] , о 19.21 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook у формі відеозапису наступного змісту: «так вот, еще одна история про [PERSON] ...и этот человек кидался на меня драться, он кидался чтобы специально ударить меня в живот, ... он мне кричал что он меня убьёт...». -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] , о 10.09 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook у формі відеозапису наступного змісту: «... не мог поставить на место бешенную собаку [PERSON] , за две недели взорвавшегося ... [нецензурна лайка]... , который прыгает на столы, ... [нецензурна лайка]..., бьет сотрудников, устраивает скандалы...». -зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] , яка була поширена нею шляхом публікації нею відеозапису на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Facebook в режимі «Публічно» із вказівкою на відеозаписі наступної інформації: «Я, [PERSON] , [INFO] , 05.02.2019, 06.02.2019, 11.02.2019, на своїй особистій сторінці в мережі Facebook публікувала відеозаписи, на яких особисто заявляла недостовірну інформацію про [PERSON] , яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди його діловій репутації, а тому заявляю, що: - [PERSON] ніколи не погрожував моєму чоловіку [PERSON] . - [PERSON] ніколи не намагався вдарити мене. - [PERSON] ніколи не душив мого чоловіка [PERSON] . -Мені не відомі факти про те, щоб [PERSON] , бив своїх співробітників. -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] , на своїй особистій сторінці в мережі Facebook у формі публікації наступного змісту: «Вот этот ...[нецензурна лайка]... получил украинский паспорт и угрожает физической расправой, обкрадывает сотрудников и просто невменяемая баба которая прыгает на стол в офисе и бьет своих сотрудников...». -зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] , яка була поширена нею шляхом оприлюднення публікації на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Facebook в режимі «Публічно» із вказівкою в публікації наступної інформації: «Я, [PERSON] , [INFO] , на своїй особистій сторінці в мережі Facebook оприлюднила публікацію в якій особисто заявляла недостовірну інформацію про [PERSON] , яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди його діловій репутації, а тому заявляю, що:- Мені не відомі факти, про те що [PERSON] бив своїх співробітників, або обкрадав співробітників. -стягнути з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Охтирським МС УДМС України в Сумській області 03.03.2015, місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок). -стягнути з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Охтирським МС УДМС України в Сумській області 03.03.2015, місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) судові витрати у справі. 05.06.2019 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 12.08.2020 р. судом закрито підготовче провадження. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення судової повістки на сайті суду. В зв`язку з належним повідомленням відповідача про місце і час розгляду справи, відсутністю заяв про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.02.2019, 05.02.2019, 06.02.2019, 10.02.2019 в мережі Facebook на сторінці [PERSON] поширена інформація негативного характеру про [PERSON] . Позивач, звертаючись до суду, зазначає, що поширена інформація є недостовірною та направленою виключно на підрив авторитету Позивача, така інформації дискредитує Позивача в очах оточуючих, зокрема його контрагентів, формуючи у громадськості думку про причетність його до кримінальної діяльності, що не відповідає дійсності та ганьбить Позивача, порушує його право на повагу до честі, гідності та шкодить його діловій репутації, в зв`язку з чим просить її спростувати. Конституцією України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, честь, гідність чи ділова репутація якої порушені внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria). З огляду на положення ст.277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Приниженням ділової репутації є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його діяльності. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Обов`язковим елементом доказування у справах зазначеної категорії, що є підставою для задоволення позову є доведення факту поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, тобто наявність порушеного права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України) Позивач, звертаючись до суду, заявляє свої вимоги до [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених в ст. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Верховним Судом щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивач просить спростувати, сформовано сталу судову практику, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52 гс 21, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18). Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) достовірну інформацію про себе. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини (частина одинадцята статті 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»). Однак, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач є автором статей та власником сторінки в мережі Facebook, на якій опублікована негативна інформація про позивача. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Верховний Суд у своїх рішення зазначає, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Оскільки матеріали справи не містять належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач є автором здійснених публікацій, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положеньст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed