Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу та її чоловіку [PERSON] на праві власності в рівних частках належить житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] . У вказані квартирі окрім власників також зареєстрований відповідач. Проте, з 2014 року [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає, так як виїхав за кордон. Таким чином, весь тягар щодо утримання квартири лежить на власниках, а відповідач не приймає участі в її утриманні. На даний час позивач вирішила продати квартиру та змінити місце проживання, однак через прописку відповідача, вона позбавлена змоги її реалізувати. З огляду на викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність. В судове засідання третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно реєстраційного посвідчення від 09.11.2006 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, на підставі рішення Третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 07.11.2006 року, у КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 9, 12-13). З посвідки на постійне проживання вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно з актом МКП «Управляюча компанія «Київська» від 29.08.2019 року № 288-г відповідач Роях Зев зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , але не проживає у ній з 2014 року, оскільки перебуває за кордоном (а.с. 14). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Наведене вище також узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, з якої також вбачається, що на ці правовідносини не поширюються норми ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки, відповідач не є членом сім`ї позивача та його проживання в будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні своїм майном, а тому позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення тощо. Тобто наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, що набуло законної сили, є достатньою підставою для його виконання органом реєстрації шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового врегулювання. Тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №302384, позивач є інвалідом ІІ групи, в результаті чого вона звільнена від сплати судового збору (а.с. 15-16). Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] , в дохід держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 840,80 грн. Решту частину судового збору слід компенсувати за рахунок держави, в зв`язку із звільненням позивача від їх сплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial