Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.09.2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області та на сьогоднішній день сторони бажають розподілити в рівних частках спільно побудований ними садовий будинок, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS]. При цьому, позивач зазначає, що під час будівництва були дотримані всі будівельні вимоги та права інших осіб не були порушені. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, представила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2007 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі договору дарування земельної ділянки від 09.12.2011 року сторони є співвласниками земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,0312 га, з цільовим призначенням: для ведення садівництва, кадастровий номер 5110300000:02:020:0054. За власні кошти та не порушуючи права інших осіб, сторони, на належній їм земельній ділянці, самочинно збудували садовий будинок літ. «А», загальною площею 342,1 кв.м., житловою площею 237,5 кв.м., терасу літ. «а». Згідно п. «д» ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники (користувачі) земельних ділянок мають право споруджувати на ній жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Тобто, зазначене нерухоме майно будувалось сторонами вже після укладання шлюбу, що відносить його до категорії спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, садовий будинок літ. «А», загальною площею 342,1 кв.м., житловою площею 237,5 кв.м., тераса літ. «а», споруджений на відведеній земельній ділянці без належного дозволу, належно затвердженого проекту на будівництво. Втім, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно технічного звіту розробленого ТОВ «Стратегія регіонального розвитку» № 2 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж садового будинку, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] та який складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 342,1 кв.м., житловою площею 237,5 кв.м., тераса літ. «а», технічний стан основних несучих конструкцій та інженерного обладнання визнаний задовільним та таким, що може бути прийнятий до експлуатації. Конструктивні та планувальні рішення відповідають вимогам ДБН В.2.29-99 «Громадські будівлі та споруди» Пожежна безпека основних і захищаючих конструктивних елементів обстежуваного приміщення відповідає вимогам ДБН В.1.1-7, розділу 4 ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Загальні положення», ДБН Б 2.4-1, ДБН 360 та ДержСанПін 173. Можливе збереження і подальша експлуатація обстежуваних приміщень. В цьому контексті для вирішення справи є істотним той факт, що ані технічним звітом про проведення технічного обстеження, ані відповідачем не доведено факту наявності порушення прав та інтересів цих або інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України, закріплює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.23, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved