Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту, що ухвалою Чигиринського районного суду від 22.02.2012 року, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить йому та [PERSON]. Виконання ухвали в частині накладення арешту на квартиру було доручено відділу ДВС Чигиринського районного управління юстиції. Накладення арешту на вище зазначену квартиру, було обумовлене поданням позовної заяви про визнання договору дарування ? частини квартири недійсним і невжиття заходів по забезпеченню позову могло утруднити чи унеможливити виконання рішення суду. Рішенням Чигиринського районного суду від 05.03.2012 року в задоволені позову про визнання договору дарування недійсним було відмовлено. Законність та обґрунтованість даного рішення було підтверджено ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.04.2012 року. Відповідно до відповіді Чигиринського РВ ДВС головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 25.10.2017 року № 4517/14-22-29, позивачу було відмовлено у знятті арешту з вище зазначеної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На даний час у звязку з накладенням арешту на квартиру, ? частини якої позивач є власником, він не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно вказаного вище нерухомого майна, через незалежні від нього обставини, а саме: перебування під арештом цього майна, що в свою чергу унеможливлює здійснення будь-яких юридично значимих дій, в тому числі нотаріальних відносно вказаного вище майна. А тому він просить зняти арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], ? частина яка належить йому. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача також не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши листа в якому просить розглянути справу без їх представника та вирішення позову на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, третю особу, враховуючи лист відповідача,дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з наданих документів, 26.04.2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження із виконанням ухвали №2-з-2321/2/2012 Чигиринського районного суду, про забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно , а саме: квартиру,№55 що по вул..Б.Хмельницького,17 м.Чигирин, яка належить [PERSON] та [PERSON]. 26.04.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та внесено до реєстру обтяжень нерухомого майна. 26.04.2012 року дане виконавче провадження закінчено згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у судовому засіданні встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закон України «Про виконавче провадження», який діє наданий час набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, тому на правовідносини, що виникли при накладенні арешту державним виконавцем та закінчені виконавчого провадження не поширюються, а застосовується Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. За приписами ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст..50 закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, закінчуючи вищевказане виконавче провадження, державний виконавець відділу ДВС Чигиринського районного управління юстиції повинен був скасувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт та заборону на відчуження нерухомості позивача. Згідно до положень ч.4 ст.41 Конституції України,ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.. Згідно положень ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує його законні права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Судом достовірно встановлено, що в звязку з наявністю накладеного в межах виконавчого провадження, яке з 26.04.2012 року є закінченим, арешту на нерухоме майно позивач, як власник, позбавлений права розпоряджатися вказаним майном, що належить йому на законних підставах. Вирішуючи питання щодо зняття арешту, суд керується Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII), що є чинним на час розгляду справи. Порядок зняття арешту визначений ст..59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Тому суд вважає можливим позов задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317,319,321 ЦК України, ст..59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII),

Outcome: approved