Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, в тому числі до тимчасово окупованої території, так званої ДНР та АР Крим, та в'їзд в Україну, зазначивши, що перебував з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], який проживає з ним, та [PERSON], [INFO], яки проживає з відповідачем. Він проживає в м. Маріуполі з вересня 2015 року, зареєстрований разом з сином як переселенець з тимчасово окупованої території. Сину [PERSON] цього року виповнилося 7 років і треба йти до школи, документи ним подано до ЗОШ № 34 м. Маріуполя, проте на теперішній час син знаходиться в с. Богдановці Тельманівського району, на тимчасово окупованій території, без дозволу вивезти його звідти немає можливості. Відповідач з сином [PERSON] не спілкується, прохання про надання дозволу на виїзд сина до Маріуполя ігнорує. Також на території АР Крим мешкає його дядько, до якого він планує поїхати з сином на відпочинок. У звязку з наведеним він був змушений звернутися до суду та, уточнивши позовні вимоги, просить суд надати йому дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон, в тому числі до тимчасово окупованої території, так званої ДНР та АР Крим, та в'їзд в Україну без згоди та супроводу матері [PERSON], в його супроводі до досягнення дитиною шістнадцяти років. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомила суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] доводяться батьками неповнолітньому [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 277335 від 12.06.2009 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мешкають окремо, згідно довідки № [NUMBER] від 17.03.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], фактичне місце проживання [ADDRESS]. Згідно довідки № 23 від 21.05.2015 року, виданої Мічурінською сільською адміністрацією, [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO], з травня 2014 року мешкає за адресою: Донецька обл.., Тельмановський р-н, с. Богдановка, вул.. Братів Нікітчиних, 29. З вересня 2015 року зареєстрований разом з сином [PERSON], [INFO], як переселенець за адресою: [ADDRESS]. Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини за кордон не надає, в матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява [PERSON] про надання згоди на вїзд на неконтрольовану Україною територію, виїзд з неї, а також на поїздки у межах України сина [PERSON], [INFO], у супроводі батька [PERSON] у період з 16.07.2015 року по 16.07.2016 року. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, вїзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію, та вїзд в Україну відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved