Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Здоровя України» про зобовязання внести запис в трудову книжку та стягнення середнього заробітку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17 квітня 2015 року позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «Здоровя України» з 15 квітня 2015 року по 15 липня 2015 року. Під час оформлення трудових відносин позивачем було надано ТОВ «Здоровя України» оригінал трудової книжки та інші документи. 16 липня 2015 року між відповідачем та позивачем було укладено трудовий договір строком до 16 жовтня 2015 року. 26 жовтня 2015 року позивач дізнався, що його було звільнено. 30 жовтня 2015 року позивачу було повернуто трудову книжку, проте вона не містила відомостей про прийняття його на роботу та звільнення з займаної посади. У звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду та просить стягнути суму невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримки виплати заробітної плати, моральну шкоду та зобовязати відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку та наказ про звільнення. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав в позиві викладених. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд приходить до наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 17 квітня 2015 року між позивачем та ТОВ «Здоровя України» була укладена трудова угода з 15 квітня 2015 року по 15 липня 2015 року (а.с.10). 16 липня 2015 року між відповідачем та позивачем була укладена трудова угода строком до 16 жовтня 2015 року (а.с.11) Згідно\~ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ч. 1\~ст. 233 Кодексу законів про працю України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата обчислюється у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Тому у даній справі доказуванню підлягає факт виконання роботи позивачем за відповідною посадою у спірний період. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Не може суд прийняти до уваги пояснення позивача на підтвердження свого позову, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і об'єктивно нічим не підтверджуються. Суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення сумм невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримки виплати заробітної плати, моральну шкоду та зобовязати відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку та наказ про звільнення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про те, що належних та достатніх доказів наявності обставин, які могли б бути підставною для задоволення позову позивачем не надано, а судом не встановлено, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. В зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору по цій категорії справ, а позовні вимоги не задоволені, судові витрати в вигляді судового збору необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed