Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27.02.2008, згідно якої отримав кредит у розмірі 4600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на офіційному сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань станом на 31.03.2018 утворилась заборгованість у загальній сумі 48410,57 грн., яка складається із: 4223,85 грн. - тіла кредиту; 36274,48 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 5130,78 грн. - нарахованої пені та комісії; 500,00 грн. - штрафу (фіксованої частини); 2281,46 грн. - штрафу (процентної складової). З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2008 у розмірі 48410,57 грн. та судові витрати у сумі 1762,00 грн. Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 02 травня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом трьох днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив. 21 травня 2020 року від позивача надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, на які у позовній заяві позивач не посилався. Ухвалою суду від 08.02.2021 позивачу було відмовлено у задоволенні цього клопотання. У своїй позовній заяві представник ПАТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. просила розглянути справу за її відсутності, була не проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщувалася належним чином, причин неявки не повідомила, протягом встановленого строку відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобов`язань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобов`язання повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 27.02.2008 [PERSON] підписав заяву позичальника про виявлення бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» з кредитним лімітом 4600,00 грн. У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, а також своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав суду витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та станом на 31.03.2018 розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № б/н від 27 лютого 2008 року у загальній сумі 48410,57 грн., яка складається із: 4223,85 грн. - тіла кредиту; 36274,48 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 5130,78 грн. - нарахованої пені та комісії; 500,00 грн. - штрафу (фіксованої частини); 2281,46 грн. - штрафу (процентної складової). Однак, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості у визначеній позивачем сумі. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не підписаний відповідачем. Заява позичальника про виявлення бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» від 27.02.2008 не має строку повернення кредиту (користування ним), а містить лише його анкетні дані та контактну інформацію. Крім того, зазначені Умови та Правила не містять навіть дати їх підписання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі № 342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), за результатами перегляду в касаційному порядку рішень судів першої та апеляційної інстанції, ухвалених за наслідками розгляду спору у подібних правовідносинах. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Більш того, надана позивачем роздруківка із сайту банку не може бути визнана належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором підлягає задоволенню. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 27.02.2008, наданого Банком, заборгованість позичальника по тілу кредиту становить 4223,85 грн. Така заборгованість відповідачем не спростована, підтверджена розрахунками, наданими позивачем, де відображено рух коштів з використанням кредиту та його погашенням, і відповідає умовам оформлення кредитки, а тому підлягає стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1762,00 грн. підтверджується платіжним дорученням від 22.04.2018. Враховуючи те, що задоволено 4 % позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 153,74 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1762,00 грн. х 4223,85 грн. / 48410,57 грн.).

Outcome: partial