Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування шкодив порядку регресу, посилаючись на те, що внаслідок винних дій відповідача, відповідальність якого не була забезпечена відповідно до вимог чинного законодавства, автомобілю фізичної особи були спричинені механічні пошкодження. Після проведення оцінки вартості пошкоджень, особа звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування, яке в свою чергу було виплачено, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. На звернення позивача відшкодувати шкоду відповідач не відреагував, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить окрім шкоди, стягнути збитки пов'язані із зверненнями за правовою допомогою для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що хоча і визнає себе винними у ДТП, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом та просив застосувати строки давності до вимог позивача. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.07.2010 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Нісан» д.н.з. [NUMBER] власником якого є[PERSON] та «ВАЗ21043» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, якого постановою судді від 21.10.2010 року визнано винним у вчиненні ДТП /а.с. 8/. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП у відповідача був відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а обов'язкова відповідальність позивача була забезпечена /а.с. 6/. Згідно п.п. 2 п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 09.09.2010 року відповідно до звіту спеціаліста було встановлено вартість пошкодження автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] в сумі 6575 грн. 93 коп. /а.с. 9-15/. 13.09.2010 року [PERSON] звернулась до позивача про відшкодування шкоди у вище вказаній сумі /а.с. 7, 16/, яка в свою чергу 01.12.2010 року згідно платіжного доручення була відшкодована /а.с. 17/. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи наведене, вбачається, що право зворотньої вимоги у позивача до відповідача виникло саме з 01.12.2010 року, що спростовує доводи відповідача про пропуск позивачем встановленого трирічного строку позовної давності, оскільки такий строк спливає 02.12.2013 року, тоді коли позов був поданий до суду 15.11.2013 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином вимоги позивача в частині відшкодування шкоди в порядку регресу є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодував, незважаючи на вимоги позивача врегулювати шкоду в досудовому порядку /а.с. 17 з.с./. Разом із тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення збитків, пов'язаних із зверненням останнього за правовою допомогою під час розгляду даної справи до звернення у суд та під час судового розгляду.Оскільки позивачем не доведено, що для відновлення порушеного відповідачем права позивача, останній поніс саме такі збитки, які були вимушені. Так, у договорі про правову допомогу відсутні дані, що саме по справі з відповідачем /а.с. 18-20/ і кошти сплачені саме за надання правової допомоги по даній справі /а.с. 28/. Таким чином у суд відмовляє у задоволенні вимог в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial