Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 08.09.2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов він надав позичальнику (відповідачу) 700 доларів США, які підлягали поверненню в строк до 30.09.2019 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів позичальником власноручно складена та підписана розписка. В установлений строк позика не була повернута, у зв`язку з чим 22.10.2019 року він направив на адресу відповідача лист-вимогу, відповідно до змісту якого просив останнього здійснити погашення заборгованості. Вказана вимога була отримана відповідачем 08.11.2019 року, однак останнім проігнорована, оскільки станом на момент звернення до суду з даним позовом заборгованість відповідача залишається непогашеною. Оскільки заборон на укладення цивільних правочинів , предметом яких є іноземна валюта, не має, тому позичальник зобов`язаний повернути таку ж суму грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню позики просить рішенням суду стягнути з [PERSON] 700 доларів США - суму основної позики, 50,55 доларів США - процентів з 08.09.2019 року по 10.03.2020 року, 9,32 доларів США - 3 % річних від простроченої суми з 01.10.2019 року по 10.03.2020 року. Одночасно просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. 03.06.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 06.06.2020 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 08.09.2019 року надав позивачу розписку про отримання в борг 700 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.09.2019 року. У вказаний в розписці строк відповідач отриману позику не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Укладений між сторонами договір відповідає формі договору позики, передбаченої вказаною нормою закону. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З врахуванням наведеного суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки виходячи з положень ст. 1046, 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене вказаною нормою закону нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. З врахуванням наведеного позовні вимоги в частині стягнення 50, 55доларів США, що за розрахунком позивача становить проценти з 08.09.2019 року по 10.03.2020 року задоволенню не підлягають. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц . При цьому вимоги позивача в частині стягнення суми позики -700 доларів США та 3% річних є обгрунтованими. Згідно з наведеним позивачем розрахунком 3% річних з 01.10.2019 року по 10.03.2020 року становить 9, 32 доларів США. Правильність нарахування вказаної суми відповідачем не спростована, як не спростовано факт укладання договору позики, дійсність його умов та передача коштів. Оскільки зобов`язання за договором позики відповідачем належним чином у визначений строк не виконано, кошти за розпискою на час розгляду справи не повернуто, тому з врахуванням вищенаведеного наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат понесених позивачем у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням наявних у справі доказів щодо їх розміру.

Outcome: partial