Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача штрафні санкції за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та позивачем було укладено договір СХ 1929 від 01.12.2012 на виготовлення вікон. Позивачем було виконано зобов'язання щодо виготовлення вікон, однак після завершення робіт, відповідач відмовилась від прийняття виконаних робіт, чим порушила п. 1.2 договору СХ 1929 від 01.12.2012, відповідно до умов якого, замовник зобов'язується оплатити та прийняти готовий виріб і роботу згідно з умовами цього договору. Крім того, договором передбачено обов'язок замовника сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору в разі неможливості здійснення установки виробів з вини замовника. Таким чином, посилаючись на наведене та положення ст.ст. 525, 526, 611, 629 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1340,53 грн. В свою чергу, відповідач та її представник подали до суду зустрічний позов в якому просили визнати договір недійсним, стягнути моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Свої позовні вимоги мотивували тим, що ФОП [PERSON] шахрайськими діями, а саме наданням недостовірної інформації, ввів в оману [PERSON] щодо умов укладання договору, чим завдав моральної шкоди, у зв'язку з чим позивач просила визнати договір №1929 від 01.12.2012 про установку метало пластикових вікон фірмою «Імекс», яку представляє ФОП [PERSON] недійсним, стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. В судове засідання позивач ФОП [PERSON] не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, забезпечив явку в судове засідання свого представника. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги первісної позовної заяви, просив задовольнити її з наведених підстав, зустрічний позов [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання договору недійсним, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні власний позов підтримали, а позовні вимоги ФОП [PERSON] не визнали, з підстав, викладених в своєму позові. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір СХ 1929 від 01.12.2012 на виготовлення вікон (а.с.7, 168). [PERSON], шляхом укладання кредитного договору з ПАТ «ОТП банк», було сплачено всю суму по зазначеному договору, в день його укладання. Листами від 25.12.2012 та ФОП [PERSON] було повідомлено [PERSON] про виконаня зобов'язання щодо виготовлення вікон. Не отримавши відповідь на зазначений лист, ФОП [PERSON] 21.06.2013 надіслав письмову вимогу про оплату штрафних санкцій по договору та про прийняття готового виробу (а.с.12-14). 19.08.2013 представником [PERSON] - [PERSON] було надіслано, на адресу ФОП [PERSON], претензію щодо розірвання договору на встановлення вікон, розірвання кредитного договору № [NUMBER] від 01.12.2012. (а.с.16-17) На зазначену претензію, ФОП [PERSON], 27.08.2013 було надіслано заперечення (а.с. 18) Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 526, 527, 612 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством; в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; зобов'язання припиняється його виконанням належним чином. Відповідно до п. 1.2 договору СХ 1929 від 01.12.2012 замовник зобов'язується сплатити та прийняти готові вироби та роботу, відповідно до умов цього договору. Крім того, п. 4.3 договору передбачено обов'язок замовника сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору в разі неможливості здійснення установки виробів з вини замовника. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачем було порушено п. 1.2 договору СХ 1929 від 01.12.2012, а саме обов'язок з прийняття виконаних робіт, що в свою чергу, тягне за собою відповідальність відповідача, передбачену п. 4.3 договору - обов'язок сплати неустойки (пені) у розмірі 0,1% від вартості договору, тому позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають задоволенню. Що стосується вимог зустрічного позову слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з зустрічної позовної заяви, позовні вимоги мотивовані тим, що ФОП [PERSON] шахрайськими діями, а саме наданням недостовірної інформації, ненаданням креслень вікон, навмисно приховуючи інформацію, не надавши можливості ознайомитися з договорами в повному об'ємі, ввів в оману [PERSON] щодо умов укладання договору та порушив її права як споживача, договір СХ 1929 від 01.12.2012 вважає недійсним через утиск прав споживачів. Наведеним ФОП [PERSON] завдав моральної шкоди [PERSON] На підставі наведеного, позивач просила визнати договір №1929 від 01.12.2012 про установку метало пластикових вікон фірмою «Імекс», яку представляє ФОП [PERSON] недійсним, стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом встановлено, що СХ 1929 від 01.12.2012 були підписані сторонами у справі. Спір з приводу невідповідності підписів у договорі між сторонами відсутній. Однак, в позовній заяві позивачем зазначено, що договір укладено із обмеженням його права на одержання необхідної інформації про умови кредитування, та ФОП [PERSON], використовуючи нечесну підприємницьку практику шляхом введення її в оману щодо умов виготовлення вікон, фактично поставили в таке становище, що вона була змушена підписати вказаний договір. Такі твердження позивача, суд оцінює критично, оскільки позивач мав реальну можливість ознайомитись зі змістом договорів та наслідками його підписання. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що при укладанні як договору СХ 1929 від 01.12.2012, так кредитного договору, вона не була позбавлена можливості ознайомитися з їхніми умовами, перед тим як поставити власний підпис, вона ознайомилась з договорами. Крім того, [PERSON] підтвердила, що заміри для виготовлення вікон були зроблені в її присутності та, що на схемі заміру вікон стоїть саме її підпис. Доказів того, що ФОП [PERSON] ввів позивача по зустрічному позову в оману та фактично змусили підписати вказаний договір, що [PERSON] була позбавлена можливості ознайомитися як з договором СХ 1929 від 01.12.2012, так і з кредитним договором, що вона не усвідомлювала, що укладає договір на невигідних для себе умовах, [PERSON] та її представник [PERSON] суду не надали. При цьому, ст. 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. За таких обставин суд не може вважати, що договір СХ 1929 від 01.12.2012 таким, що укладені під впливом помилки чи внаслідок обману, а отже він є чинним. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача по зустрічному позову, завдання позивачу по зустрічному позову моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача по зустрічному позову, позивачем по зустрічному позову та її представником не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи без діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача по зустрічному позову та вини відповідача по зустрічному позову в її заподіянні, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] на її користь моральної шкоди задоволенню не підлягають. Поруч з наведеним, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження й інші доводи позивача по зустрічному позову [PERSON] та її представника. Аналізуючи зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача з боку відповідача, тому позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне компенсувати ФОП [PERSON] витрати з оплати судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved