Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення зайво виплаченого розміру заробітної плати. Зазначає, що 19 вересня 2014 року між Путильською районною радою (орган управління майном) в особі голови ради Дутчака Андрія Петровича та [PERSON] був укладений контракт, згідно якого [PERSON] призначався на посаду керівника об`єкта спільної власності територіальних громад сіл, селища району, головним лікарем комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» відповідно до рішення XXVIII сесії районної ради VI скликання № 61-28/14 від 18.09.2014 року терміном на 3 роки з 19.09.2014 року по 18.09.2017 року Згідно розпорядження голови районної ради від 18.09.2017 року № 30-к [PERSON] звільнено з посади головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» з 18.09.2017 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Вказує, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду від 02.02.2018 року по справі №727/10158/17 відповідачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року в сумі 81138 гривень 24 копійки на державного бюджету. Вважає, що судом першої інстанції при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року не було враховано, різницю в заробітку, так як відповідач був тимчасово непрацездатний у зв`язку з хворобою Позивач в позові вказує, що працівник не може отримувати одночасно виплату за загальнообов`язковим соціальним страхуванням і заробітну плату. Тобто відповідач отримував подвійне нарахування, як заробітної плати в повному обсязі так і виплат з коштів Фонду соціального страхування, що є порушення КЗпП України, Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] зайво виплачену заробітну плату за період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 в сумі 81138 гривень 24коп на рахунок державного бюджету Путильського району. Відповідач в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності рахункової помилки. Також зазначив, що спірні грошові кошти він отримав на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.02.2018 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні запереченню на позов. Просив суд позов задовольнити. Також зазначив, що Путильська районна рада як розпорядник коштів, а також як засновник лікарні має право звертатись до суду з даний позовом. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від них до суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги не визнають з підстав викладених у відзиві. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги. Судом установлено що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Чернівецької області від 26 квітня 2018 року, позов [PERSON] задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Путильської районної ради Шевчука М.М. №30-к від 18 вересня 2017 року про звільнення з посади головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» [PERSON] з 18 вересня 2017 року, у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Визнано незаконним та скасовано наказ заступника головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» №21к-зв від 18 вересня 2017 року про звільнення [PERSON] від займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту) з 18 вересня 2017 року. Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» з 18 вересня 2017 року згідно з пп. 5.5, 6.4 контракту. Стягнуто з комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року в сумі 81138 гривень 24 копійки, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів /а.с.32-41/. Дане рішення в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу виконано в червні 2018 року /а.с.86-88/. Також як встановлено судом відповідач [PERSON] з 18.09.2017 року по 17.11.2017, а також з 09.01.2018 року по 26.01.2018 року перебував на лікарняних, у зв`язку з чим йому було виплачено кошти з Фонду соціального страхування /а.с.6,81-85/. Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог Путильської районної ради Чернівецької області до [PERSON] про стягнення зайво виплаченого розміру заробітної плати виходить з наступного. Відповідно до ст.129-1 Конституції України, - суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Приписами ч.1 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Суд не приймає до уваги доводи позивача в позовній заяві, а також твердження представника позивача в судовому засіданні, що спірні кошти були зайво сплачені, оскільки дані твердження спростовуються вищезазначеними нормами права. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, а також враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач одержав спірні грошові кошти у виді середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, не скасоване, внаслідок чого дані кошти не є безпідставно набутими [PERSON] та не підлягають поверненню, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення зайво виплаченого розміру заробітної плати слід відмовити. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судового збору немає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed