Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення права власності та визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи вимоги тим, що він є власником [NUMBER], що розташована в одноповерховому будинку [ADDRESS]. У червні 2017 року позивач вирішив оформити право власності на земельну ділянку на якій розташована вказана квартира, але з'ясувалося, що земельна ділянка була приватизована попереднім власником квартири - [PERSON]. Однак при придбанні позивачем у відповідача зазначеної квартири та посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус отримав інформацію про те, що земельна ділянка, на якій розташована квартира, не приватизована. Крім того, позивач з'ясував, що вказана земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності всіх співвласників житлового будинку - [PERSON] (колишній власник [NUMBER]), [PERSON] (власник [NUMBER]), [PERSON] (власник [NUMBER]), [PERSON] (власник [NUMBER]). При зверненні до нотаріуса з питання укладення договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки позивачу було відмовлено в укладенні відповідного договору в зв'язку з тим, що частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності не виділені, а також відбулася зміна власника квартири, яка розташована на даній земельній ділянці. Тому позивач просить суд визнати припиненим право власності [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] та визнати за ним право власності у спільній сумісній власності на вказану земельну ділянку. Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі та задоволити заявлені позовні вимоги. Відповідач також надав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. Треті особи, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також надали заяви в яких просять суд справу розглянути без їх участі, проти позову не заперечують. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов'язані зі спорами про право власності, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 18 квітня 2006 року [PERSON] придбав у [PERSON] [NUMBER], що розташована в одноповерховому будинку [ADDRESS], що вбачається з договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдиловим Ю.В. (а.с. 12). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічного паспорта (а.с. 13-15), вбачається, що [PERSON] є власником [NUMBER], що розташована в одноповерховому будинку [ADDRESS]. Розпорядженням міського голови м. Лебедин від 19 лютого 2016 року №35-ОД «Про перейменування вулиць в [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] (а.с. 16). З державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с. 17), вбачається, що земельна ділянка площею 0,0340 га., кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], без визначення часток кожного з них. Земельна ділянка була передана у спільну власність вказаним громадянам на підставі рішення 17 сесії 24-го скликання Лебединської міської ради від 25 березня 2004 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Сукупність зібраних у справі доказів дає суду змогу дійти висновку про те, що позивач набувши права власності на частину жилого будинку за договором купівлі-продажу також набув право власності за законом і на земельну ділянку на якій розташований цей об'єкт нерухомості. Крім того, у зв'язку з набуттям права власності позивача на земельну ділянку у відповідача припиняється відповідне право на неї. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як стверджуються відповідними доказами. Наведені факти в ході судового розгляду були визнані відповідачем в повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved