Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на його утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2019 року. В обґрунтуванні позову посилається на те, що він є рідним сином [PERSON], який був позбавлений батьківських прав відносно нього на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 січня 2006 року. Опікуном до часу досягнення ним повноліття була баба [PERSON]. Він зараз навчається на ІІІ курсі денного відділення Світловодського політехнічного коледжу ЦНТУ за спеціальністю «Виробництво, обслуговування та ремонт електронної побутової апаратури» за бюджетною формою навчання. Термін навчання закінчується 30 червня 2019 року. Він навчається на стаціонарному відділенні, є інвалідом ІІІ групи, працевлаштуватися можливості немає, проте потребує грошових коштів на харчування, проживання в гуртожитку, на купівлю навчального матеріалу тощо. Відповідач є працездатним, працює, а тому має змогу надавати йому матеріальну допомогу. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.22) Відповідач в судове засідання не зявився. До суду повернулися два конверти адресовані відповідачу з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання». У відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є повідомленим належним чином. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідач не зявився в судове засідання без повідомлення причин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, у відповідності до ст.281 ЦПК України, за наявних у справі письмових доказів. [PERSON] є батьком повнолітнього позивача [PERSON], [INFO], який 04 лютого 2015 року змінив своє прізвище «Смірнов» на «Ларіонов», що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії І-ОЛ №003968 від 04.02.2015 року. (а.с.2-4) [PERSON] є інвалідом з дитинства, без терміново, ІІІ групи, починаючи з 05 січня 2017 року. (а.с.5, 6) Позивач є студентом ІІІ курсу денного відділення Світловодського політехнічного коледжу ЦНТУ за спеціальністю «Виробництво, обслуговування та ремонт електронної побутової апаратури». Форма навчання бюджетна. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року. (а.с.7) Проживає позивач разом з бабусею [PERSON], [INFO], [ADDRESS], яка до досягнення ним повноліття була опікуном. (а.с.8, 9, 10) Судом встановлено, що відповідач по справі добровільної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Крім того, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину Сімейний кодекс України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] має повних 18 років, є інвалідом з дитинства ІІІ групи, продовжує навчання, проживає разом з бабусею та потребує матеріальної допомоги, відповідач, як батько, до закінчення ним навчання зобовязаний надавати матеріальну допомогу сину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інформацію про наявність чи відсутність неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не надав, тому суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на навчання сина в розмірі 1500 грн. щомісяця. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача, за розгляд справи, мають бути стягнуті 640 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved