Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 21.06.2017 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 09.10.2017 головним державним виконавцем ВДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 124817 грн , вважає вказаний напис таким, що не підлягає виконанню , оскільки він був вчинений на підставі неналежних документів, а також поза межами загальної та спеціальної позовної давності. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином , від нього до суду надійшла заява в якій позов підтримав повністю, просить розглядати справу у його відсутність . Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав повністю, посилаючись на те, що заборгованість не є спірною і вказаний виконавчий напис виданий на законних підставах Представники третіх осіб в судове засідання не з»явилися, надали заяви про проведення розгляду справи без їх участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, суд находить позов обґрунтованим і таким , що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 07.02.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № PLXRRX10370114 за заявою позичальника (а.с.41). 21.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», за яким на підставі кредитного договору № PLXRRX10370114 від 07.02.2007 року та розрахунку заборгованості за договором за період з 07.02.2007 року по 27.04.2017 року, з [PERSON] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 124817 з яких: 3931 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 69653,63 грн - заборгованість за відсотками.; 1059 грн. 41 коп - заборгованість з комісії; 43753 грн 49 - заборгованість з пені ; 500 заборгованість по штрафам(фіксована частина); 5919 грн. 89 коп - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 4942. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення (а.с.3). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (даліПорядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(далі Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з копій документів, які бралися до уваги нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, йому були надані заява від імені [PERSON]; розрахунок заборгованості за договором ; письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором , яка була направлена [PERSON]; документи, що підтверджують відправлення поштових листів з оголошеною цінністю; Довіреність ПАТ КБ «Приватбанк» та інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів. Ненадання нотаріусу документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. В порушення вимог підпункту 6.2 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус взагалі не перевірив, чи передбачено умовами договору стягнення з боржника пені та штрафу. Нарахування штрафу в розмірі (500,00 грн. та 5 919 грн. 89 коп ) витягом з рахунку боржника не підтверджено. З наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису документів, а також зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом виникла в період з 07.02.2007 року по 27.04.2017 рік, значно перевищує трирічний термін визначений законодавством (ст..88 ЗУ «Про нотаріат») та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому суд зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що між сторонами кредитного договору, на підставі ст.259 ЦК України, була збільшена позовна давність, кредитор до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу не надавав. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Крім того, відповідно до статті 258 ЦК до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, відповідно до підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис щодо вимог про стягнення пені та штрафу видається лише в межах річного строку. Таким чином, суд вважає встановленим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 17 травня 2017 року були порушені вимоги статей 87,88 Закону «Про нотаріат» та пункту 3 Порядку. Враховуючи наведене, суд вважає, що банк не мав права стягувати з [PERSON] пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором. Вказане також свідчить про те, що розмір заборгованості наданий нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису був спірним. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved