Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу посилаючись на те, що 13.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав, а відповідач отримав в борг грошову суму у розмірі 10000 доларів США, які зобов»язався повернути до 20.10.2014 року. Крім цього, відповідач зобов»язався повернути до 18.09.2014 року борг у сумі 20000 грн. та суму, еквівалентну 20000 доларів США протягом двох місяців до 20.10.2014 року. Свої зобов»язання відповідач не виконав та борг не повернув. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу з врахуванням 3 % річних. Крім цього, в зв»язку з неповерненням грошових коштів позивачу заподіяно моральну шкоду, яку також просить стягнути. В подальшому за заявою позивача в частині стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 465000 грн.; стягнення з [PERSON] 3% річних на суму 7171 грн.; стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу розмірі 3000 грн.; стягнення з [PERSON] суми процентів в розмірі 103933 грн. ухвалою суду від 22.09.2015 року позов залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 222500 грн. боргу, 3222 грн. 3 % річних та 50000 грн. моральної шкоди. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що грошей в борг він у позивача не брав. Пояснив, що він розписку писав, але заперечую саме факт передачі грошей, а тому дані відносини неможливо розцінити як укладання договору позики. Суд, вислухавши поучення позивача, його представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Судом встановлено, що 13.09.2014 року [PERSON] оформив розписку на ім'я [PERSON], виходячи зі змісту якою [PERSON] зобов'язувався до 20 жовтня 2014 року повернути [PERSON] 10 000 доларів США (а.с.9). Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. У зобов'язані на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. (ч.1 та ч.2 ст.510 Цивільного кодексу України) Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем було написано розписку та відповідно взято на себе зобов»язнання повернути позивачеві 10 000 доларів США в строк до 20.10.2014 року. Розписка була написана власноручно відповідачем. З тексту даної розписки не вбачається, що відповідач отримав від позивача 10000 доларів США саме в борг. Лише вбачається, що відповідач взяв на себе зобов»язання повернути вказану суму грошей. Також, встановлено, що позивач та відповідач були партнерами по бізнесу. Після того, як [PERSON] сказав, що він виходить із бізнесу, для врегулювання деяких питань [PERSON] написав розписку та зобов»язався повернути позивачеві суму грошей. В судовому засіданні не надалося можливим встановити з чим саме пов»язані зобов»язання відповідача по поверненню грошей. Але, в судовому засіданні відповідачем підтверджено факт власноручного написання розписки [PERSON] Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами у справі слід оцінювати як новація боргу у позикове зобов'язання. Враховуючи, що з боку відповідача має місце неналежне виконання договірних зобов'язань, оскільки відповідач взявши на себе зобов»язання не повернув грошові кошти, тому суд приходить до висновку, що в межах даного спору правовірними є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 10000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 21 квітня 2015 року за офіційним курсом НБУ становить 222500 грн., що підтверджується особистою розпискою відповідача датованою 13 вересня 2014 року, ці обставини визнані сторонами спору, тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Виходячи з наваленого, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем умов зобов'язального характеру в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу за розпискою в розмірі 10000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 21 квітня 2015 року складає 222500 грн., та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 3222 грн., які нараховані позивачем за період з 20 жовтня 2014 року по 21 квітня 2015 року, що відповідає положенням ст. 625 Цивільного кодексу України. Дана вимога задоволена відповідно до ст. 11 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли шкода завдається порушенням зобов'язання. Таким чином, в частині заявлених позивачем вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди в сумі 50000 грн. позов задоволенню не підлягає, оскільки враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу в розмірі 222500 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 3222 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 2257 грн. 22 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial