Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнавши за кожним із співвласників право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS](Будьонного) в м. Запоріжжі , про визначення порядку користування спірною квартирою № 255 у будинку №4 по вулиці Світлій(Будьонного) у м. Запоріжжі й виділити позивачу у користування кімнату № 1 площею 10,9 кв.м. , а відповідачці [PERSON] виділити кімнату №2 площею 17, 3 кв.м. з балконом площею 1,83 кв.м., у загальному спільному користуванні залишити кухню площею 7,3 кв.м. , ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м. та комору площею 0,7 кв.м. В позові позивач посилається на те, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу й знаходиться у спільній сумісній власності, а згоди щодо розпорядження спільним майном після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто й виділити сторонам ізольовані приміщення не можливо. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник позивача надала суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з позовними вимогами згодна не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обєктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.1999 року між сторонами було укладено шлюб, який 03.07.2001 року було розірвано, про що Хортицьким ВДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 324 та видано свідоцтво про шлюб, копія якого знаходиться в матеріалах справи на аркуші № 8. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано спільне нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS](Будьонного) в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2000 року, який зареєстрований за № Н-1761 Запорізькою Універсальною Товарною Біржею «Капітал-Центр». Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2016 року за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS](Будьонного) в м. Запоріжжі, оскільки договір вказаної спірної квартири був зареєстрований на біржі без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо розпорядження спільним майном після розірвання шлюбу й виділити сторонам ізольовані приміщення не можливо. Відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України спірна квартира є спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача, та кожному належить по 1/2 її частини, що Позивачем не оспорюється. При цьому за змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірна квартира є неподільною оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в самостійні об'єкти власності кожного з них. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року квартира, яка знаходиться у спільній частковій власності, на вимогу учасника такої власності підлягає розділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення з окремим виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. У разі неможливості розподілу квартири в натурі, може бути встановлений порядок користування квартирою, коли про це заявлено позов. Оскільки виділення сторонам ізольованих приміщень неможливо, необхідно визначити порядок користування спільним майном відповідно до їх інтересів. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник має невід'ємне право володіння, користування та розпорядження власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тобто кожному з співвласників належить по 1/2 частині спірної квартири кожному. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Квартира [ADDRESS](Будьонного) у м. Запоріжжі складається з двох ізольованих кімнат: кімната №1 площею 10,9 кв.м; кімната №2 площею 17,3 кв.м. На думку суду найбільш вигідний для обох сторін та такий, що не порушуватиме права кожного із співвласників квартири [ADDRESS] (Будьонного) у м. Запоріжжі , тим більш з таким порядком користування згодні обидві сторони , буде варіант запропонований позивачем, а саме позивач [PERSON] є користувачем кімнати №1 площею 10,9 кв.м., відповідач [PERSON] є користувачем кімнати №2 площею 17,3 кв.м. з балконом площею 1,83 кв.м., у загальному спільному користуванні залишивши кухню площею 7,3 кв.м. , ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м. та комору площею 0,7 кв.м та визнавши за ними право спільної сумісної власності на 1/2 частину спірної квартири за кожним. У звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved