Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення позовної давності, визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що [INFO] після смерті батька - [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 1,46 га, ділянка [NUMBER] на масиві 8, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007220, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 06 лютого 2004 року; земельної ділянки площею 1,49 га, ділянка [NUMBER] на масиві 5, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №078198, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 29 червня 2004 року. Звернувшись до нотаріуса - отримав відмову в оформелнні спадщини. Ця відмова грунтувалась на тому, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки видані після смерті спадкодавця. До цього часу спадщину він не прийняв. Видача державних актів на ім»я спадкодавця після того смерті була обумовлена тим, що документи були в роботі і виготовлені вже після смерті [PERSON]. Тобто, спадкодавець на момент відкриття спадщини мав право на земельні ділянкки площею 1,46 га та 1,49 га, а завідси і він, як спадкоємець за законом, має право на це майно. Пропуск позовної давності обгрунтовує тим, що є інвалідом другої групи, стан його здоров»я незадовільний, мешкає за межами України. Просить поновити позовну давність та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 1,46 га, ділянка [NUMBER] на масиві 8, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007220, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 06 лютого 2004 року на ім»я [PERSON], померлого [INFO]; земельну ділянку площею 1,49 га, ділянка [NUMBER] на масиві 5, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №078198, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 29 червня 2004 року на ім»я [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача (Загнітківської сільської ради, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 25 жовтня 1973 року Загнітківською сільською радою, Кодимського району, Одеської області, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON], народженого [INFO]). Спадщину після смерті батька позивач не прийняв. Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України позивач не відмовився від спадщини, що відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Загнітківською сільською радою, Кодимського району, Одеської області 25 листопада 2009 року). Спадщина складається з земельної ділянки площею 1,46 га, ділянка [NUMBER] на масиві 8, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007220, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 06 лютого 2004 року; земельної ділянки площею 1,49 га, ділянка [NUMBER] на масиві 5, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №078198, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 29 червня 2004 року. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Звернення до суду за захистом свого права позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що державні акти на право власності на землю серії І-ОД №007220 та серії ІV-ОД №078198, були видані вже після того смерті, що слугувало нотаріусу підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину (лист №1259/01-16 від 27 грудня 2011 року). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Державні акти на право власності на землю: серії І-ОД №007220, виданий 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 06 лютого 2004 року та серії ІV-ОД №078198, виданий 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 29 червня 2004 року є чинними і ніким не скасовані. Іншого способу захисту свого права у позивача не було. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Відтак, суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] і тим самим набув право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 1,46 га, ділянка [NUMBER] на масиві 8, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007220, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 06 лютого 2004 року на ім»я [PERSON], померлого [INFO]; земельну ділянку площею 1,49 га, ділянка [NUMBER] на масиві 5, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №078198, виданого 06 лютого 2006 року, згідно розпорядження Кодимської районної державної адміністарції від 29 червня 2004 року на ім»я [PERSON], померлого [INFO]. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивач проживає за межами України, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved