Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що 14.06.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір № 969209. 08.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №08042020, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 08.04.2020 року до Договору факторингу №08042020 від 08.04.2020 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сум 28768,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4320,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 16448,00 грн. - сума заборгованості за пенею. В зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов кредитного договору, позивачем було надіслано повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, [PERSON] не виконує свої зобов`язання, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №969209 в розмірі 28768,00 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явилась, але подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Просила позов задовольнити в повному обсязі та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив, заперечення та пояснив, що в матеріалах справи відсутні достатні докази відступлення позивачеві права вимоги до відповідача (відсутній повний текст договору факторингу), а тому позивачем не доведено, що [PERSON] порушено саме його право. Акт прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №08042020 від 08.04.2020 року містить лише загальну інформацію про ту обставину, що позивачем прийнято даний Реєстр у кількості 2456 і не є доказом того, що відповідач являється боржником у відносинах фактора і клієнта, а лише спростовує наявність права у позивача звертатися із вимогами до [PERSON] . Також наданий витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу не підписаний. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо дати виникнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем не було надано суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів на суму 8000,00 грн. Відповідач погоджується з твердженням позивача про те, що в період з 11.07.2019 року по 11.11.2019 року ним було сплачено до ТОВ «Авентус Україна» платежів на загальну суму 20563,20 грн. Проте, після прострочення повернення суми позики, 09.08.2019 року та 07.09.2019 року за вказівкою кредитора відповідачем було двічі зроблено проплати по 4176,00 грн., з яких 8000,00 грн. мало б бути зараховано на погашення простроченої до повернення суми позики саме у такій сумі. Таким чином, у відповідача відсутня заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 8000,00 грн. Разом з тим, кредитор в порушення п. 3.6.2. кредитного договору, здійснив щоденне нарахування процентів за користування позикою протягом 241 дня, а не протягом 90 днів як передбачено умовами договору. Проте, у відповідача відсутня заборгованість за відсотками. Щодо розміру пені, то ця вимога є необґрунтованою та не підтверджена матеріалами справи. Тому, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 14.06.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір № 969209 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (а.с. 3-6, 10-11), за умовами якого товариство зобов`язалося надати [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 8000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а останній зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Зі змісту Договору факторингу №08042020 від 08.04.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» вбачається, що позивач зобов`язавсяи передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а останній відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Ціна продажу за договором становить 362498,19 грн. без ПДВ (а.с. 103-107). В Реєстрі боржників, що є Додатком №1 до Договору факторнгу, міститься запис про боржника [PERSON] , кредитний договір № 969209, сума заборгованості за основною сумою боргу - 8000,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 4320,00 грн. та сума заборгованості за пенею, штрафами - 16448,00 грн., сума заборгованості разом - 28768,00 грн. (а.с. 108-111). Факт проведення позивачем розрахунку за договором факторингу підтверджується платіжним дорученням №16107 від 09.07.2020 року на суму 362498,19 грн. (а.с. 113). Згідно з п. 1.2. Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 08.04.2020 року за Договором факторингу №08042020, ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників кількістю 2456, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу, від клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 112). На виконання умов п.1.3. Договору факторингу, позивач підготував повідомлення від 22.04.2020 року про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору №969209, проте доказів його направлення відповідачу, матеріали справи не містять (а.с. 14). Слід відзначити, що ТОВ «Авентус Україна» також 22.04.2020 року підготувало відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, проте доказів його надіслання в справі відсутні (а.с. 13). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Суд погоджується з твердженням представника відповідача що строк користування позикою не було продовжено, з таких підстав. Так, п. 1.6. кредитного договору визначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. Також п. 1.7. кредитного договору визначено, що після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Згідно графіку платежів [PERSON] було нараховано позику з сумою нарахованих процентів у розмірі 3627,00 грн., з датою повернення позики та сплати процентів 14.07.2019 року (а.с. 4). З огляду на це, заява відповідача на продовження строку користування позикою могла вважатися поданою лише у випадку сплати суми у розмірі не менше 3627,00 грн. і у строк до 14.07.2019 року. Проте, 11.07.2019 року відповідачем було сплачено суму в розмірі 3427,20 грн. (а.с. 15-16), тобто на 200,00 грн. меншу за суму нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Таким чином, з урахуванням п.п. 1.6., 1.7. кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» не володіло жодними правовими підставами на право продовження строку користування позикою. Також, слід відзначити, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження дати виникнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приймає до уваги заперечення представника відповідача факту отримання [PERSON] кредиту саме в сумі 8000,00 грн., оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження цього факту. Щодо листів ТОВ «Авентус Україна» про переказ коштів на картку клієнта, слід зазначити, що в них відсутні відомості про особу одержувача коштів та належність картки, на яку здійснювався переказ коштів, саме відповідачу. Також суд звертає увагу не те, що належними і допустимими доказами банківських операцій між кредитодавцем і відповідачем є первинні та зведенні облікові документи. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с. 15-16), не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зважаючи на викладене вище, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, врахувавши обставини справи, суд дійшов переконання щодо безпідставності позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності заборгованості, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed