Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі , мотивуючи наступним : 08 квітня 2009 року Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідно до якого [PERSON] є власником 13 частини та [PERSON] 23 частини нерухомого майна яке розташоване за адресою [ADDRESS]. До складу нерухомого майна, яке розташоване за адресою [ADDRESS] входить жилий будинок А-1 житловою площею 59.8 кв.м., загальною площею 116.2 кв.м., сарай Б-1 загальною площею 24.7 кв.м., сарай В-1 загальною площею 12.4 кв.м., сарай Г-1 загальною площею 14.9 кв.м., літня кухня Д-1 загальною площею 16.5 кв.м., сарай Є-1 загальною площею 6.1 кв.м., літній будинок Ж-1 загальною площею 44 кв.м., вбиральня-душ 3, огорожа 1, водогін 2. Правове обґрунтування набуття сторонами права спільної часткової власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю. Правове обґрунтування наявності підстав для поділу житлового будинку в натурі як об'єкта права спільної часткової власності. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як випливає з положення ч.1 та ч.З ст. 367 ЦК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Позивач. 01 березня 2014 року звернувся до відповідача з письмовою пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку як об'єкта права спільної часткової власності про що свідчить власноруч поставлена підпис про отримання листа. Однак, така пропозиція була залишена без розгляду відповідачем, який в п'ятиденний строк, передбачений для відповіді, не виявив бажання укласти відповідний договір, погодити його умови або ж вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний правочин. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.З ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, шо є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що звичайно повинно бути з'ясовано шляхом призначення відповідної будівельно-технічної експертизи, оскільки такі обставини потребують спеціальних знань у даній галузі. 26 січня 2011 року комунальним підприємством «Якимівське бюро технічної інвентаризації» був зроблений висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, де зазначено, що за технічними показниками має окремий вихід і може бути в натурі, та після складання висновку в реєстр прав власності на нерухоме майно були внесені зміни та зазначено, що у власність [PERSON] переходить кімната 1-1, площею 8.5 кв.м., кухня 1-2, гагошею 14.2 кв.м., кімната 1-3 площею 9.7 кв.м., кімната 1-6 площею 14.1 кв.м., міні 1-7 площею 6.6 кв.м., сіні 1-8 площею 6.0 кв.м., в жилому будинку, літер А-1, загальною плошею 116.2 кв.м., жилою площею 59.8 кв.м., сарай Б-1, площею 24.7 кв.м., сарай В-1, площею 12.4 кв.м., сарай Г-1, площею 14.9 кв.м., літня кухня Д-1, площею 16.5 кв.м. У власність [PERSON] переходить кімната 1-4, площею 10.0 кв.м., кімната 1-5, площею 17.0 кв.м., санвузол 1-9, площею 3.8 кв.м., прихожа 1-10, площею 12.1 кв.м., кухня 1-11, площею 10.1 кв.м., коридор 1-12, площею 3.6 кв.м., сарай Є-1, площею 6.1 кв.м., літній будиночок, літер Ж-1, площею 44 кв.м., вбиральня-душ, літер 3. В загальному користуванні залишається огорожа №1, водогін №2. Однак внесені зміни до реєстру не припинили права спільної часткової власності на це нерухому майно. На день звернення до суду був виготовлений технічний паспорт на виділену частину житлового будинку відповідно до якого частка житлового будинку та господарський будівель які підлягають виділення в натурі складаються з цілої частини житлового будинку А-1 загальною площею 57.3 кв.м., житловою площею 27.5 кв.м., сараю Є-1, площею 6.1 кв.м., літнього будиночка, літер Ж-1, площею 44 кв.м., вбиральні-душу, літер 3, площею 2 кв.м. Позивач просив винести рішення про припинення спільної часткової власності та визнання його частини як цілої частини житлового будинку. Позивач подав до суду заяву, у якій підтримав позовну заяву у повному обсязі, просив її задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач подала до суду заяву, у якій визнали позовні вимоги у повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі. У відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до припинення правовідношення тощо. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі . На підставі викладеного,

Outcome: approved