Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання поруки припиненою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено договір кредиту №047-2008-1553, за умовами якого надано позичальнику кредит у розмірі 81500 доларів США, з кінцевим терміном повернення 10.05.2038 з відсотковою ставкою 12,45% річних за користування кредитом, а також укладено договір кредиту №047-2008-1557, за умовами якого надано позичальнику кредит у розмірі 95500 доларів США з кінцевим терміном повернення 10.01.2028 з відсотковою ставкою 13,45% річних за користування кредитом. У забезпечення виконання вказаних кредитних договорів 16.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договори поруки №047-2008-1553-Р і № 047-2008-1537-Р. Позивач вважає, що його порука за вказаними договорами припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки вимоги банку від 27.08.2014 та 23.09.2014 про сплату простроченої заборгованості було отримано [PERSON] одним листом 01.10.2014. Вказаними вимогами банк реалізував свої право на дострокове повернення кредиту. Протягом шести місяців з дня отримання позивачем цих вимог банк не пред`явив вимог до нього, а звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя лише 03.06.2016. Просить визнати поруку такою, що припинена з 02.07.2015 за договорами поруки №047-2008-1553-Р і №047-2008-1537-Р від 16.05.2008, що укладені між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що за умовами укладених договорів поруки порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою. Строк дії кредитного договору - до 10.05.2038, тому порука позивача не є припиненою, оскільки боржником порушено свої зобов`язання за основним договором. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав наведених в позові. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено договір кредиту №047-2008-1553, за умовами якого надано позичальнику кредит у розмірі 81500 доларів США, з кінцевим терміном повернення 10.05.2038 року з відсотковою ставкою 12,45% річних за користування кредитом, а також укладено договір кредиту №047-2008-1557, за умовами якого надано позичальнику кредит у розмірі 95500 доларів США з кінцевим терміном повернення 10.01.2028 року з відсотковою ставкою 13,45% річних за користування кредитом (а.с.8-13,т.1). У забезпечення виконання вказаних кредитних договорів 16.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договори поруки №047-2008-1553-Р і № 047-2008-1537-Р (а.с.14-19,т.1). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. З аналізу вказаних норм вбачається, що порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно із ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Зі змісту договорів поруки, укладених між позивачем та відповідачем 16.05.2008, убачається, що вони не містять строку, після якого порука припиняється. Передбачена п.4 договорів поруки умова про їх дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як убачається з матеріалів справи (а.с.207,т.2), 02.10.2014 позивач отримав вимоги банку від 27.08.2014 та 23.09.2014 щодо негайної сплати простроченої заборгованості позичальника, а у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту її отримання. Тобто, днем настання строку виконання основного зобов`язання є 03.12.2014 року, оскільки відповідачем в односторонньому порядку змінено цей строк у відповідності з умовами кредитних договорів та вимог ч.2 ст.1050 ЦК України. Таким чином, з урахуванням приписів ч.4 ст. 559 ЦК України відповідач повинен був звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості з позивача до 03.06.2015. Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2016 відкрито провадження в справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З цього слідує, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З матеріалів справи убачається, що з позовною заявою про стягнення боргу за кредитними договорами, укладеними з [PERSON] , відповідач звернувся після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що є підставою для визнання поруки припиненою з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. За таких обставин, суд вважає правомірним визнати припиненою поруку [PERSON] за договорами поруки №047-2008-1553-Р та № 047-2008-1537-Р від 16.05.2008, укладеними між відповідачем та позивачем. Разом з тим, суд не знаходить підстав для визначення дати, з якої припиняється порука, оскільки саме по собі визнання поруки припиненою є ефективним способом захисту прав позивача. Визначення дати, з якої порука припиняється, не є способом захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права позивача, оскільки правові наслідки припинення поруки пов`язуються не з датою такого припинення, а з самим фактом не існування обов`язку поручителя виконати свої зобов`язання за договором поруки у випадку порушення основного зобов`язання боржником. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial