Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщення, примусового виселення відповідача та третіх осіб з житлового приміщення : квартири №6, що на вул. Стрийська,23, м. Дрогобич Львівської області, та зобовязанням забезпечити вільний доступ до приміщення В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТОВ « Кредитні ініціативи» належить на праві власності майно, що складається з квартири №6, що на вул. Стрийська,23, м. Дрогобич Львівської області, загальною вартістю 958\~128 грн., оскільки майно не реалізоване/торги не відбулись і стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON]. Позивач звертався до відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати спір в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для користування житловим приміщенням, колишній власник, продовжує користуватись ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] від 13.09.2016 року, р. №566, Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі ст. 62 Закону України « Про виконавче провадження», ст. 49 Закону України «Про іпотеку» на підставі акта про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управлення юстиції у Львівській області [PERSON], 30.09.2016 року належить квартира №6, що в м. Дрогобич по вул. Стрийська, 23. За змістом частини першої ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із ч. 3\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачівта членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. 06.02.2017 року за вих. №ІВ/КІ -172 від 06.02.2017 року позивачем було надіслано [PERSON], на три адреси вимогу про добровільне виселення з спірної квартири. Відповідно до ст.\~319,\~321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення\~статті 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. За\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угод. Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що до способів захисту речових прав, які підлягають до застосування відповідно до положень\~глави 29 ЦК України, віднесено з поміж інших і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом виселення. Судом встановлено, що оскільки майно не було реалізоване/торги не відбулись і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON], право власності на квартиру перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», доказів про наявність укладення договору найму житлового приміщення між позивачем та відповідачем суду не надано, а тому до спірних правовідносин підлягає застосування положення\~стаття 391 ЦК України. Оскільки відповідач користується спірним житловим приміщенням без будь-яких на те правових підстав, чим перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпоряджання своїм майном, позивач виявив намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому вимоги його щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення із житлового будинку є обґрунтованими, а відповідач в силу\~ст. 391 ЦК України\~має бути виселений з займаного житлового приміщення. Позивач набув на квартиру права власності на підставах, не заборонених законом, свідоцтво про право власності судом недійсним не визнано, інші обставини (відсутність іншого житла) значення для вирішення даного спору не мають. Однак, слід зауважити, що місце проживання відповідача зареєстровано у [INFO], що свідчить про наявну у нього можливість проживати за місцем реєстрації. Відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє її право та право членів її сім'ї на користування квартирою. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника. Такі висновки також містяться в постановах Верхового Суду України : від 16.01.2012 року (№ 6-57цс11), від 23 .01.2013 року (№ 6-164цс12), від 05.11.2014 року (№ 6-158цс14). У звязку з відсутністю на сьогоднішній день договірних відносин з позивачем як новим власником квартири та припиненням права власності на квартиру відповідача, він втратив право користування квартирою, оскільки право є похідним від права приватної власності на дану нерухомість, яке він фактично відчужив. Згідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), суд приходить до висновку, що з припиненням права власності відповідача, він втратив право користування цим приміщенням оскільки їх права похідні від прав колишнього власника будинку, тому позовні вимоги є підставними відповідача слід виселити зі спірного жилого приміщення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 79, 80, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1600 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved