Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зняти арешт з автомобілю ВАЗ 21070020, сірого кольору, 2007 року випуску, н/з [NUMBER], кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АРС 026921, видане 26.07.2007 року, який належить [PERSON], з під арешту, про який внесено запис на підставі постанови слідчого прокуратури від 29.03.2011 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому, [PERSON], на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ 21070020, сірого кольору, 2007 року випуску, н/з [NUMBER], кузов № [NUMBER], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію АРС 026921, видане 26.07.2007 року. В 2011 році Чернігівським районним судом Запорізької області розглядалася кримінальна справа № 061133 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 172 КК України. 29.03.2011 року постановою слідчого накладено арешт на майно, а саме: автомобіль. 30.03.2011 року Токмацьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області внесено запис про арешт майна. Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 04.10.2011 року він був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року. Відповідно до постанови від 19.08.2013 року виданої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження він повністю відшкодував [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Відповідно до п.2 постанови зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Відповідач не припинив чинність арешту. 30.11.2015 року позивач звернувся до Токмацької міжрайонної прокуратури з проханням скасувати внесений запис про арешт майна. Відповідно до відповіді від 03.12.2015 року № 52-44-15 Токмацька міжрайонна прокуратура пропонує звернутися до суду в порядку цивільного судочинства для розгляду питання про звільнення майна з-під арешту. У звязку з наведеним він вимушений звернутися до суду з позовом про звільнення належного йому автомобілю з-під арешту. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності позовні вимоги підтримує. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України; заперечень проти позову не надходило, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню як ґрунтований на законі, на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ 21070020, сірого кольору, 2007 року випуску, н/з [NUMBER], кузов № [NUMBER], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію АРС 026921, видане 26.07.2007 року (а.с. 4). 29.03.2011 року старшим слідчим Токмацької міжрайонної прокуратури була винесена постанова про накладення арешту на майно [PERSON], а саме: автомобіль ВАЗ 21070020, сірого кольору, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АРС 026921, видане 26.07.2007 року (кримінальна справа № 061133 пр, том 1 а.с. 187). 29.03.2011 року Токмацьким ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на вказаний автомобіль, який належить [PERSON] накладено заборону на відчуження, про що свідчить відповідне повідомлення наявне в матеріалах кримінальної справи (кримінальна справа № 061133 пр, том 1 а.с. 188). В 2011 році Чернігівським районним судом Запорізької області розглядалася кримінальна справа № 061133 пр за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 172 КК України. На досудовому слідстві потерпілим [PERSON] було подано в рамках кримінальної справи цивільний позов до [PERSON] про стягнення моральної шкоди (кримінальна справа № 061133 пр, Том 1 а.с. 128-130). При судовому розгляді у липні місяці 2011 року потерпілим [PERSON] було подано цивільний позов до відповідача [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати (кримінальна справа № 061133 пр, Том 2 а.с. 13). Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 04.10.2011 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 172 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, кримінальна справа у відношенні [PERSON] закрита. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 5, кримінальна справа № 061133 пр, Том 2 а.с. 71). При винесенні вказаної постанови не вирішувалося питання про зняття автомобілю з-під арешту. Відповідно до постанови від 19.08.2013 року виданої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження [PERSON] повністю відшкодував [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Відповідно до п.2 постанови зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Відповідач не припинив чинність арешту (а.с. 9). 30.11.2015 року позивач звернувся до Токмацької міжрайонної прокуратури з проханням скасувати внесений запис про арешт майна (а.с. 7). Відповідно до відповіді від 03.12.2015 року № 52-44-15 Токмацька міжрайонна прокуратура пропонує звернутися до суду в порядку цивільного судочинства для розгляду питання про звільнення майна з-під арешту (а.с. 8). Станом на 26.11.2015 року автомобіль ВАЗ 21070020, сірого кольору, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], що на підставі свідоцтва про реєстрацію АРС 026921, видане 26.07.2007 року Токмацьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області, належить [PERSON] знаходиться під арештом з наступних підстав: 1) 09.08.2007 року ВРЕР № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області внесено запис про арешт на підстав вимоги приватного нотаріуса [PERSON] про заставу ТЗ, вих.. № 218 від 26.07.2007 року (прим. ДЗ-2859); 2) 30.03.2011 р. Токмацьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області внесено запис про арешт на підставі постанови старшого слідчого Токмацької міжрайонної прокуратури про накладення арешту на майно від 29.03.20111 року по кримінальній справі № 061133-пр, вих. № 061133 від 29.03.2011 р., про що свідчий лист про надання інформації (а.с. 6). Згідно відповіді приватного нотаріуса [PERSON], 26 липня 2007 року за р. № 2859 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір застави майна, за яким автомобіль марки ВАЗ, моделі 210700 20, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама, коляска) № Y6D21070070070011550, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER], який належить громадянину [PERSON] передавався під заставу Відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України». Крім того, повідомила, що на підставі клопотання ПАТ «Державний ощадний банк України», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від 06 жовтня 2015 року за № 33/1-376/3280 була знята заборона на відчуження вищенаведеного автомобіля, який належить [PERSON], що підтверджується Повідомленням, адресованим приватним нотаріусом РЕВ МРВ ДАІ № 5 при УМВС України в Запорізькій області та всім компетентним установам та організаціям, яких це стосується, від 09 жовтня 2015 року за вих. 602/02-06 (а.с. 24-26). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 3 ст.10, ст.60 ЦПК України обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Згідно із розясненнями п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02. 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право ) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача,не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. У п. п. 4, 5, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (в редакції від 30 червня 1978 року N 5). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На сьогоднішній день відпали підстави для арешту на майно, яке належить позивачу, обмежує його право власності, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26-цс13 про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з якої слідує, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Із наведених вище доказів суд встановив, що позивач, як власник, має право на задоволення своїх вимог. Вимоги позивача про скасування арешту на автомобіль який належить йому на праві власності, ґрунтуються на законі підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, суд, на підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як автомобіль належить позивачу та є його особистою власністю, тому підлягає звільненню з-під арешту. На підставі викладеного, згідно ст. 41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України та

Outcome: approved