Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та [PERSON] були укладені кредитні договори №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 та № 0861042201 /Т/972127 від 18.09.2012. 23.03.2018 між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 2, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 2 від 23.03.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 в сумі 79426,00 грн., яка складається з: 36667,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20,00 грн. - заборгованість за процентами; 39439,00 грн. - заборгованість за комісією; 3300,00 грн. - штрафи, пені, та за кредитним договором №0861042201/Т/972127 від 18.09.2012 в розмірі 17138,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 4,00 грн. - заборгованість за процентами; 11834,00 грн. - заборгованість за комісією; 300,00 грн. - штрафи, пені, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки до теперішнього часу на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 в розмірі 79426,00 грн., та за кредитним договором №0861042201/Т/972127 від 18.09.2012 в розмірі 17138,00 грн., а також судові витрати. 14.02.2020 представник відповідача надала до суду відзив, в якому зазначила, що відповідно до предмету кредитного договору банк зобов`язувався надавати кредит, тобто послугу з надання грошових коштів у позику, а відповідач був зобов`язаний повернути кошти, сплатити відсотки, тому комісія та інші платежі, які встановлюються в кредитному договорі, які не є послугою з надання кредитну є нікчемною умовою договору, тому позовна вимога в частині стягнення комісії не підлягає задоволенню. Також зазначила, що сума основного боргу в тому розмірі, в якому зазначає позивач, не відповідає дійсності, звертаючи увагу, що позивачем не надано повної деталізації всіх оплат, здійснених відповідачем в рахунок погашення кредиту, однак, з розрахунку сум, які пред`явлено до сплати, можна прийти до висновку, що всі суми оплат, які здійснювалися відповідачем, були зараховані в порядку п. 3.9. Кредитного договору, тобто жодна із оплаченої суми не була зарахована в рахунок погашення основної суми боргу. Враховуючи вищевикладене, вважає, що в позовних вимогах необхідно відмовити в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що під час укладення вищезазначених кредитних договорів, сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. На час укладання договору відповідач не висловлював зауважень та додаткових вимог щодо змісту цього правочину або умов договору, протягом певного часу виконував свої обов`язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, що свідчить про прийняття ним таких умов. Зазначає, що позивачем надано належні докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, підтверджують законність позовних вимог до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, в той час, як заперечення відповідача щодо позовних вимог, що викладені у відзиві на позовну заяву, не підтверджується жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях та домислах. Представником позивача у судові засідання надано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник у судові засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861042201/Т/972127, відповідно до якого ПАТ «АКТАБАНК» надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 % щомісячних процентів та 3,5 % - щомісячна комісія. Кінцевий строк, на який надається кредит до 17.09.2013 включно (а.с. 20). Також встановлено, що 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861042202/Т/973827, відповідно до якого ПАТ «АКТАБАНК» надав відповідачу кредит у розмірі 40000,00 грн. Відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 % щомісячних процентів та 2,9 % - щомісячна комісія. Кінцевий строк, на який надається кредит до 23.12.2015 включно (а.с. 5). 23.03.2018 між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 2, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників укладеними між кредитором і боржниками. (а.с. 37-38). Відповідно до Реєстру боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 2 від 23.03.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 в сумі 79426,00 грн., яка складається з: 36667,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20,00 грн. - заборгованість за процентами; 39439,00 грн. - заборгованість за комісією; 3300,00 грн. - штрафи, пені, та за кредитним договором №0861042201/Т/972127 від 18.09.2012 в розмірі 17138,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 4,00 грн. - заборгованість за процентами; 11834,00 грн. - заборгованість за комісією; 300,00 грн. - штрафи, пені. (а.с. 39). Листом від 27.03.2018 за вих. №002403878-1 та листом від 27.03.2018 за вих. № 002404042-1 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» повідомили відповідача про порядок погашення заборгованості за кредитним договором №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 в сумі 79426,00 грн., та за кредитним договором №0861042201/Т/972127 від 18.09.2012 в розмірі 17138,00 грн. (а.с. 19, 34). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитних договорів), що підтверджується, кредитними договорами №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 та №0861042201/Т /972127 від 18.09.2012, підписаними сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України). Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності дост. 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зіст. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1ст.1077ЦКУкраїни за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Утім, з боку відповідача було допущено порушення умов виконання зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, тому порушені права позивача підлягають поновленню в обраний в даному позові спосіб (ст. 16 ЦК України). Не погоджуючись із розрахунком позивача, відповідач не надав власного розрахунку та не довів, у чому саме полягає похибка. Враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 в сумі 36687,00 грн., яка складається з: 36667,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20,00 грн. - заборгованість за процентами, а також заборгованість за кредитним договором №0861042201/Т/972127 від 18.09.2012 в сумі 5004,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 4,00 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 та згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в частині стягнення суми заборгованості за комісією суд вважає відмовити. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На думку суду, умова про сплату комісії не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому в частині стягнення 39439,00 грн. заборгованості за комісією по кредитному договору № 0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 та стягнення 11834,00 грн. заборгованості за комісією по кредитному договору № 0861042202/Т/973827 від 24.12.2012, суд вважає відмовити. Також, суд вважає не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, пені, з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Суд, вважає, що оскільки позивачем не надано розрахунку штрафу і пені в зв`язку з чим розмежувати їх неможливо, а тому позовні вимоги щодо стягнення штрафу та пені в розмірі 3300,00 грн. за кредитним договором № 0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 та 300 грн. за кредитним договором № 0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 не підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №0861042202/Т/973827 від 24.12.2012 в сумі 36687,00 грн., яка складається з: 36667,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20,00 грн. - заборгованість за процентами, а також заборгованість за кредитним договором №0861042201/Т/972127 від 18.09.2012 в сумі 5004,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 4,00 грн. - заборгованість за процентами. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 141 ЦПК України: з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 828,98 грн.

Outcome: partial