Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 29.05.2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено Рамкову угоду № SMERS01053 та Договір про надання траншу № SME0013211. В забезпечення зобовязань за цими договорами між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір іпотеки № SMERS01053/1. 16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає дії приватного нотаріуса незаконними, оскільки нотаріус на думку позивача порушив ст..ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат» використавши спірні обрахунки стягувача відносно суми заборгованості. Позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено Рамкову угоду № SMERS01053 та Договір про надання траншу № SME0013211. В забезпечення зобовязань за цими договорами між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір іпотеки № SMERS01053/1. 16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Посилання позивача на вчинення приватним нотаріусом нотаріальної дії всупереч принципу безспірності заборгованості суд до уваги прийняти не може, оскільки пункт 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.№ 20/5 визначає, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172., тобто виконавчий напис вчинений за наявності всіх передбачених законодавством документів, що підтверджує безспірність самого факту заборгованості боржника перед кредитором на момент вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, заявлені позовні вимоги позивачкою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування належними та допустимими доказами не доведені, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо застосування до спірних правовідносин мораторію на звернення стягнення іпотечного майна, суд зазначає наступне. Згідно правової позиції Верхового суду України по справі № 6-58цс15, мораторій є тимчасовою мірою, тому не може бути підставою у відмові в зверненні стягнення на предмет іпотеки, а лише тимчасово призупиняє реалізацію на стадії виконання рішення.

Outcome: dismissed