Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення зобовязання, забезпеченого завдатком. Посилалася на те, 02.07.2008 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості про придбання ним у відповідача земельної ділянки в с.Панка, Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,15 га під будівництво. В подальшому, позивач передав під розписку відповідачу в якості завдатку за земельну ділянку кошти в сумі 10000 гривень. Також 17.08.2008 року ним було передано [PERSON] в якості завдатку 200 гривень. Окрім того, ним в рахунок майбутньої угоди стосовно земельної ділянки було оплачено борг [PERSON] в ПАТ КБ «Дельта Банк» в розмірі 1478 гривень, а також 506 грн. 26 коп. за оформлення документів по продажу земельної ділянки. Однак, відповідач домовленості не дотримався та ухилився від оформлення договору купівлі-продажу. У добровільному порядку повернути сплачені йому в якості завдатку кошти відмовляється. Просива стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 12184 грн. 26 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 02.07.2008 року [PERSON] за купівлю у [PERSON] земельної ділянки в с.Панка, Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,15 га під будівництво сплатив останньому кошти в розмірі 10000 гривень. Зазначена обставина підтверджується розпискою, яка була підписана обома сторонами та наявна в матеріалах справи (а.с.4). Також 17.08.2008 року позивачем було передано [PERSON] в рахунок майбутньої угоди кошти в розмірі 200 гривень (а.с.5). Окрім того, ним в рахунок майбутньої угоди стосовно земельної ділянки було оплачено борг [PERSON] в ПАТ КБ «Дельта Банк» в розмірі 1478 гривень, а також 506 грн. 26 коп. за оформлення документів по продажу земельної ділянки (а.с.6-8). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 3 цієї ж статті зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна сторона не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. З огляду на викладене на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. При цьому у разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved