Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стянення боргу за кредитним договором. Мотивує свої вимоги тим, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] 21.10.2005 року було укладено договір № DNН4КS50610079 за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6452.96 гривень на строк до 20 квітня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% річних на суму залишку. Позивач зазначає, що всупереч договірним зобов'язанням відповідачем в установлені терміни не повернуто кредитні кошти та суму процентів за їх користування. Станом на 20.10.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 42002.46 гривень. В зв'язку з невиконанням умов договору позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути позов задовольнити повністю. В той же час зазначив, що є підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідач надіслав до суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог та просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені статтею 267 Цивільного кодексу України. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] 21.10.2005 року було укладено договір № DNН4КS50610079 за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6452.96 гривень на строк до 20 квітня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% річних на суму залишку. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом з пояснень сторін та матеріалів справи достовірно встановлено, що ПАТ КБ «Приват Банк» довідалась про порушення свого права 21 квітня 2009 року, а до суду звернулось 30.10.2015 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідачем в судовому засіданні подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed