Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить стягнути суму боргу у розмірі 10 000 євро, що еквівалентно 295 600 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 28.03.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що 15.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 10 000 євро, які зобов'язався повернути до 01.04.2014 року. Даний факт передачі коштів підтверджується розпискою, складеною відповідачем власноруч. На момент звернення до суду відповідач кошти не повернув. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та стягнути з відповідача саме ту суму, яка зазначена в прохальній частині позовної заяви, а саме: 295 600 грн., незважаючи на те, що головуючим по справі суддею в судовому засіданні було наголошено на тому, що станом на 28.03.2017 року у гривневому еквіваленті борг складає - 295 674 грн. 97 коп. Суд розглядає справу відповідно до зазначених позовних вимог, які подані до суду в письмовому вигляді. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 15.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 10 000 євро, які зобов'язався повернути до 01.04.2014 року. В підтвердження отримання даних коштів [PERSON] склав розписку, відповідно до якої він позичає кошти для купівлі комбайну та зобов'язується їх повернути до 01.04.2014 року. Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.03.2017 року офіційний курс за 100 євро складає 2956 грн.74 коп. Таким чином, борг відповідача перед позивачем по борговій розписці від 15.01.2014 року складає 10 000 євро, що станом на 28.03.2017 року у гривневому еквіваленті складає - 295 674 грн. 97 коп. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно положень статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, при цьому на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменуванням якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, у обґрунтування рішення, вказується, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, відповідача, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved