Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд визнати недійсним договір кредитної лінії у вигляді загальних умов договору кредитної лінії, спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3682712, укладений між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Дінеро» та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого позивач отримала позику. Позивач зазначила, що кредитний договір нею не був підписаний, відповідач ввів її в оману щодо істотнх умов договору. Також вказував, що відповідач не виконав встановлені імперативно вимоги Закону щодо надання інформації про споживчий кредит. Тому, позивач вважає, що такі дії розглядаються як нечесна підприємницька практика в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Таким чином, позивач вважає, що за нормами ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» спірний правочин є недійсним. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020 р. головуючим суддею у даній справі визначено суддю Лужецьк О.Р. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.04.2021 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Вказує, що Договір кредитної лінії AG3682712 укладено в порядку, передбаченому Законом України № 675-VIII від 03.09.2015 «Про електронну комерцію». Зазначає, що процес верифікації, який проходив позивач на сайті ТОВ «ФК «Дінеро», підтвердив, що саме позивач, використовуючи фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто уклав договір. При формленні заявки на веб-сайті відповідача, у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами договору . А також, одразу після підписання на електронну пошту позивача було відправлено примірник підписаного договору із паспортом споживчого кредиту, спеціальними умовами. Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з правилами та примірним договором на веб-сайті відповідача. В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 28.02.2020 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № AG3682712. За умовами договору, кредитодавець зобов`язався надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати. Спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3682712 передбачені наступні умови договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 18 000 грн.; сума кредиту 10 800 грн.; відсоткова ставка в день 1,33%, реальна річна відсоткова ставка 290,66 %, дата повного погашення 29.03.2020 р., загальна вартість кредиту 13 379 грн., штраф 50 %. У Спеціальних умовах для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3682712 зазначено, що дата повного погашення кредиту - 29.03.2020 р. Таким чином, твердження позивача про те, що не вказано про ціні та вартість кедиту, відсоткової ставки, не відповідають дійсності. Відповідно до п. 3.10. загальних умов договору кредитної лінії, кредитодавець надає кожен кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника. Сума (суми) вважаються наданою (вважаються наданими) в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. Позивач не заперечувал що тримувала від позичальника грошовв кошти. Таким чином, твердження позивача не підтвердженні належними та допустимими доказами. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Вбачається, що зазначений кредитний договір укладено з відповідачем в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року, просить визнати договір, укладений між сторонами 19.02.2019 року, недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом встановлено, що між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти отримані позичальником. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вбачається, що в кредитному договорі, підписаному позивачем, прямо зазначено, що ці Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії були створені лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв Умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозиції Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через особистий кабінет на Порталі. Крім цього, суд також звертає увагу, що невід`ємною частиною є Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № AG3682712 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № AG3682712 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання спірного договору недійсним. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обовязки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами, які включають в себе і умови кредитування. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Твердження позивача про те, що кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам закону, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено обставин на які він посилався при зверненні до суду в обгрунтування позову, а тому, відсутні підстави для його задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed