Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.02.2011 року між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АА/1351440, згідно якого ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну - 50 000, 00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Фольксваген Т4, д/н [NUMBER]. Зазначають, що 10.12.2011 року о 22 годині 30 хвилин по вул. Дніпроводська, 3 в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого ТЗ під керуванням відповідача та транспортним засобом ЗАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Винним у вчиненні зазначеної ДТП був визначний відповідач. Враховуючи, що цивільна відповідальність відповідача, водія забезпеченого ТЗ, була застрахована в СК «Провідна» згідно Полісу, та у зв'язку із пошкодженням в ДТП ТЗ ЗАЗ, д/н [NUMBER], до СК «Провідна» було подано Заяву № 10001/39/31467 про виплату страхового відшкодування від 13.12.2011 року від володільця ТЗ [PERSON] Вказують на те, що 03.02.2012 року СК «Провідна» було складено розрахунок суми матеріального збитку, який склав 2 010,90 грн., а 06.02.2012 року складено Страховий Акт № 1 1001/39/73872, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 2010, 90 грн., яке 09.02.2012 року було виплачене на користь володільця по довіреності пошкодженого в ДТП транспортного засобу ЗАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON] Посилаються на те, що відповідно до підпункту ґ пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Зазначають, що оскільки відповідачем, в порушення вищезазначених норм, не було повідомлено СК «Провідна» про настання страхового випадку, у них виникло право регресної вимоги до нього стосовно стягнення суми майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання про відшкодування шкоди. СК «Провідна» з метою досудового врегулювання спору направляла на адресу відповідача вимогу про добровільну сплату останнім матеріальної шкоди, яка на дату подання позову залишилася без виконання. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розгляд справи здійснювати без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2011 року о 22 год. 30 хв. по вул. Дніпроводська, 3 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Фольксваген Т4, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля Фольксваген Т4, д/н [NUMBER], [PERSON], що підтверджується наданою суду постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2012 року (а.с. 7). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Стаття 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.12.2011 року о 22 год. 30 хв. по вул. Дніпроводська, 3 в м. Києві, є встановленим і доказуванню не підлягає. Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З викладеного вбачається, що особа, якій завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки має право на її відшкодування винною особою. В даному випадку судом встановлено, що у [PERSON] виник обов'язок по відшкодуванню шкоди завданої [PERSON], як володільцю автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], який був пошкоджений в результаті вищезазначеної ДТП. В той же час загальновідомим є той факт, що в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб'єктів в цілому. Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Так згідно статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Фольксваген Т4, д/н [NUMBER], [PERSON], була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА/ 1351440, згідно умов якого: ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну - 50 000, 00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Фольксваген Т4, д/н [NUMBER] (а.с. 5). Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок та підстави відшкодування страховиком оціненої шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що 13.12.2011 року водій автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON] дійсно звернувся до ПрАТ «СК «Провідна»» із Заявою № 1001/39/31467 про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). Як вбачається з наданого суду Акту огляду транспортного засобу № 39/31467 від 13.12.2011 року та калькуляції № 31467 від 03.02.2012 року, вартість ремонту автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER] склала 2 211, 45 грн. (а.с. 11, 12). 03.02.2012 року співробітниками ПрАТ «СК «Провідна» було здійснено Розрахунок суми матеріального збитку по справі № 1001/39/31467 та складено страховий Акт № 1 від 06.02.2012 року згідно яких сума страхового відшкодування склала 2 010, 90 грн. (а.с. 12, 13). Судом встановлено, що вищезазначена сума страхового відшкодування була виплачена ПрАТ «СК «Провідна» водію автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON], 09.02.2012 року, що об'єктивно підтверджується наданим суду Платіжним дорученням № 006425 (а.с. 14) та Відомістю № ВПТ-000532 від 07.02.2012 року (зворотна сторона а.с. 14). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань позивача про виконання останнім свого обов'язку з виплати страхового відшкодування визначеного ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що останній не повідомив Страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 10.12.2011 року о 22 год. 30 хв. по вул. Дніпроводська, 3 в м. Києві, у строк встановлений вищезазначеною нормою Закону. Як вбачається зі змісту статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 1191 ЦК України визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, відповідно до абзацу «ґ» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у ПрАТ «СК «Провідна» права регресної вимоги до винної у ДТП особи, а саме [PERSON] у зв'язку з порушенням останнім вимог підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 611, 979, 980, 999, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 17, 22, 33, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved