Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 26108,29 грн за кредитним договором б/н від 12.12.2012 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.12.2012 року відповідачем було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт, відповідно до якої відповідачем отримано кредит у розмірі 5545,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 05.08.2019 року має заборгованість в загальному розмірі 26108 грн. 29 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. У судовому засіданні відповідач заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, приходить до наступного висновку. 12.12.2012 року відповідачем було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт, відповідно до якої відповідачем отримано кредит у розмірі 5545,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-6). Згідно п. 2.1 вказаної угоди банк надав позивачу строковий кредит в сумі 5545,62 грн, на строк 60 місяці, з 12.12.2012 по 31.12.2017, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позивача по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1.5%. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Остання дата погашення повинна бути не пізніше ніж 31.12.2017 року. Вказаний договір був підписаний відповідачем, що підтверджується його підписом, та свідчить про її згоду про те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил, тарифів складає між банком і нею кредитний договір. Із наданого банком розрахунку вбачається, що взяті на себе зобов`язання по Генеральній угоді відповідачем належним чином не виконувались, внаслідок чого станом на 05.08.2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 26108 грн. 29 коп, яка складається з: 5545,62 грн - заборгованість за кредитом, 6732,37 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12865,56 грн - заборгованість за пенею та комісією, 964,74 грн - штраф. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У даному випадку між сторонами виникли права та обов`язки на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. В укладеній Генеральній угоді від 12.12.2012 року визначено розмір процентів та порядок їх сплати. Генеральна угода від 12.12.2012 року є самостійним зобов`язанням між сторонами, направленим на реструктуризацію фіксованої суми заборгованості за кредитним договором, виконання якої передбачено ст.ст. 526, 1049 ЦК України. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, враховуючи, що відповідач несе відповідальність за його невиконання, суд прийшов до висновку, що порушенні права банку підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитом, а саме: тіло кредиту та проценти. Проте, відповідачем у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі що розглядається сторони кредитного договору погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди банк надає відповідачу кредит в розмірі 5545,62 грн на строк 60 місяців з 12.12.2012 по 31.12.2017 в обмін на обов`язок відповідача повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Сплата заборгованості проводиться починаючи з «1» по «25» число по 141,58 грн щомісячно. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2017 року. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач з моменту укладення Генеральної угоди від 12.12.2012 року платежів за вказаною угодою не здійснював взагалі, тобто перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим з цього моменту і утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом 27.09.2019 року, а згідно поштового конверту позов зданий 19.09.2019 року, що і є датою звернення до суду. Отже, аналізуючи умови кредитного договору і зміст зазначених норм права, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116 цс13 та в постанові № 6-199 цс16, у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та ін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з урахуванням строку звернення банку до суду (19.09.2019 року), враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, до стягнення з відповідача підлягають чергові платежі за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та процентів за період з вересня 2016 року по 31.12.2017 року (дата останнього платежу) (в межах 3-річного строку позовної давності) в розмірі 2265,28 грн (141,58 грн (щомісячний платіж, до складу якого входить тіло заборгованості та проценти)*16 місяців). У п. 2.1 Генеральної угоди зазначено, що банк надає відповідачу кредит в розмірі 5545,62 грн зі сплатою процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Сплата заборгованості проводиться починаючи кожного місяця щомісячними платежами в розмірі 141,58 грн, яка включає в себе заборгованості по кредиту та проценти. Враховуючи, що щомісячний платіж включає в себе як заборгованість по кредиту, так і визначені банком проценти, вимога банку про стягнення додатково з відповідача на його користь заборгованості по процентам у розмірі 4467,09 грн (6732,37 - 2265,28) задоволенню не підлягає. Також банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості по кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованості за пенею та комісією. Дана вимога базується на п.п. 2.5 та 2.8 Генеральної угоди, у яких зазначено, що позичальник зобов`язується повернути, в тому числі, винагороду банку згідно Генеральної угоди і Умов та правил; при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Однак, в Генеральній угоді розмір пені та комісії та порядок їх сплати не визначено. Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у Генеральній угоді розмір пені та комісії не визначено, а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили порядок їх сплати. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови, зокрема про розмір пені та комісії, прямо не передбачені в Генеральній угоді, яка безпосередньо підписана відповідачем. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення пені та комісії, оскільки в Генеральній угоді сторони розмір пені та комісії не узгодили, а в ній міститься лише посилання на Умови та правила стосовно порядку їх нарахування. Оскільки позивачем не надано підтверджень узгодження з відповідачем таких Умов та правил в частині нарахування пені та комісії, тому в задоволенні позову про стягнення з відповідача пені та комісії в розмірі 12865,56 грн необхідно відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині. Отже на підставі вище викладеного суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7810,90 грн, заборгованості, яка складається з: 5545,62 грн - заборгованість за кредитом, 2265,28 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, а в решті позовних вимог необхідно відмовити. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн (а.с.1 - платіжне доручення). Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 574, 71 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial