Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 13 808,53 грн, а також стягнення судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач у справі є користувачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.ст. 66-68ЖК України, позивач зазначає, що відповідач, як наймач квартири, належним чином не виконала свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2020 року становить 13 808,53 грн, яку він просить стягнути в судовому порядку. 28.05.2021 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 03.11.2021 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі ст.ст. 274-279 КПК України справа розглядається на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.02.2009 року Національною академією наук України видано ордер №00010 на житлову площу в гуртожитку на ім`я [PERSON] на право зайняти з сім`єю, що складається з 2 чоловік, житлової площі у гуртожитку [ADDRESS] . Строк проживання з 11.02.2009 року по 30.10.2010 року. Розпорядженням №291 Президії національної Академії наук України від 02.03.2000 року було визначено, що НАН України в порядку перерозподілу майна НАН України передала зі свого балансу на баланс Державного житлово-комунального підприємства НАН України житлові будинки та гуртожитки згідно з додатком 1, а саме: гуртожиток на [ADDRESS] . З довідки про нарахування та оплату за адресою: [ADDRESS] вбачається наявність заборгованості за період з 01.02.2017 року по 01.10.2020 року у розмірі 13 808,53 грн. Судом встановлено, що згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області зареєстроване місце відповідача за адресою [ADDRESS] . Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст.67 ЖК України). Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст.7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно п. 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, що передбачено пунктом 3 частини другої ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Представником позивача не надано до суду жодного доказу з приводу того, що відповідачу направлялась пропозиція щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та відповідний розрахунок заборгованості. Крім того, не доведено те, що відповідач відмовилась від укладення такого договору. Суд враховує, що відсутність договору не є підставою для невиконання обов`язку споживачем послуги сплачувати їх, однак, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зазначені послуги в гуртожитку надавались саме Державним житлово-комунальним підприємством НАН України, їх обсяг, види. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимоги до відповідача за надані житлово-комунальні послуги. Відсутні правовстановлюючі документи, якими регламентовано обов`язок позивача забезпечувати експлуатацію будинку. А ордер №00010 від 11.02.2009 року, виданий Національною академією наук України на житлову площу в гуртожитку на ім`я [PERSON] на право зайняти з сім`єю, що складається з 2 чоловік, житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] . Строк проживання з 11.02.2009 року по 30.10.2010 року, не є належним доказом, що підтверджує наявність обов`язку відповідача по сплаті житлово-комунальних послуг. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів фактичного надання саме позивачем послуг з утримання будинку і прибудинкової території. Долучений до матеріалів справи розрахунок нарахованих до сплати платежів за житлово-комунальні послуги не може підтверджувати факт їх надання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed