Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 20385 доларів США 99 центів, що за курсом 24 грн. 06 коп. відповідно до службового розпорядження НБУ від 24 листопада 2015 року складає 490486 грн. 92 коп., посилаючись на те, що 29 липня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № HAGAGF01270012, відповідно до якого останній отримав у позивача кредит в розмірі 22917 доларів США строком до 28 липня 2025 року, і зобовязався його повертати щомісячно частинами, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом. 29 липня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 1, відповідно до якого остання зобовязалась за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № HAGAGF01270012 від 29 липня 2005 року. Своїх зобовязань за договором відповідачі не виконують, в звязку з чим станом на 24 листопада 2015 року за ними виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 20385 доларів США 99 центів, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13898 доларів США 36 центів, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1848 доларів США 82 цента, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 388 доларів США 80 центів, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 4250 доларів США 1 цент. Також позивач просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати по справі в розмірі 7357 грн. 30 коп. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки № 1 від 29 липня 2005 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] таким, що припинив свою дію. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилалася на те, що у зазначеному кредитному договорі передбачено його виконання частинами у відповідності до графіка погашення кредиту, а тому початок перебігу строку позовної давності для стягнення кредиту та процентів за його користування є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак його не сплатив, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Оскільки протягом встановленого положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явив вимоги до поручителя, то зазначений договір поруки є таким, що припинив свою дію. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав і пояснив, що строк дії договору поруки визначений сторонами в межах дії основного кредитного договору до повного його виконання боржником. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, свій зустрічний позов підтримала. Вислухавши представника позивача, відповідачів, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, в зустрічний позов - повному задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено і не оспорюється відповідачами, що 29 липня 2005 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № HAGAGF01270012, відповідно до якого останній отримав у позивача кредит в розмірі 22917 доларів США строком до 28 липня 2025 року і зобовязався його повертати щомісячно частинами, відповідно до узгодженого сторонами графіку щомісячних платежів, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом (а.с. 15-17). 29 липня 2005 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 1, відповідно до якого остання поручилась перед кредитором за повне і своєчасне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 29 липня 2005 року № HAGAGF01270012 (а.с. 18). Своїх зобовязань за договором відповідач [PERSON] не виконує, останній черговий платіж від нього до банку надійшов 14 жовтня 2014 року. Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору, сторонами було узгоджено графік погашення кредиту боржником [PERSON] (а.с. 16, 17), відповідно до якого наступний черговий платіж боржником [PERSON] повинен був здійснений 30 жовтня 2014 року, але з 14.10.2014 ним жодного платежу здійснено не було, в звязку з чим станом на 24 листопада 2015 року за кредитним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 490486 грн. 92 коп., яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 13898 доларів США 36 центів, що за курсом обміну НБУ станом на 24.11.2015 становить 334394 грн. 54 коп.; по процентам за користування кредитом в розмірі 1848 доларів США 82 цента, що становить 44482 грн. 61 коп.; по комісії за користуванням кредитом в розмірі 388 доларів США 80 центів, що становить 9354 грн. 52 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 4250,01 доларів США, що становить 102255 грн. 24 коп. (а.с. 5-11). У звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором 26 листопада 2015 року за вих. № 30.1.0.0/2 60634DNH6O221 позивачем за первісним позовом було надіслано відповідачам письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості у термін не пізніше 5 календарних днів з дня отримання письмової вимоги (а.с. 12). 24 червня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» предявив до [PERSON] та [PERSON] позов до Дзержинського районного суду м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № HAGAGF01270012. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості було повернуто позивачу (а.с. 4). 27 січня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № HAGAGF01270012, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та про дострокове повернення частини позики, що залишилась на підставі ст. 1050 ЦК України (а.с. 2-3). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, відповідач за первісним позовом [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 липня 2025 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, встановленого Додатком № 1 до кредитного договору (а.с. 16-17). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 26 листопада 2015 року вимогу, у тому числі поручителю, про погашення заборгованості за кредитним договором або про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів (а.с. 12). Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Разом із тим, як установлено судом, відповідачі за первісним позовом виконувати свої права та обовязки відповідно до умов кредитного договору згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 30 жовтня 2014 року, коли [PERSON] порушив умови договору і не сплатив черговий платіж (а.с. 9, 17). Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з п. 1.1 кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати з 25 по 30 число кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З пояснень представника позивача в судовому засіданні і розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-9) судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором № HAGAGF01270012 був внесений відповідачем [PERSON] 14 жовтня 2014 року. ПАТ КБ «Приватбанк» 24 червня 2015 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. 4), тобто вже після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку дії поруки, а тому зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню, а первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк» в частині позовних вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, пред'явлених до поручителя [PERSON] таким, що задоволенню не підлягає, Вимога ж позивача до відповідача [PERSON] цілком обґрунтована, оскільки останній не виконав умов укладеного з ним договору і тому з нього слід стягнути на користь позивача загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 490486 грн. 92 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 7357 грн. 30 коп., а з відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого нею судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 526, 553, 554, 559, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: partial