Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: змінити спосіб участі [PERSON] у вихованні сина, [PERSON], [INFO], шляхом спілкування з дитиною за місцем свого проживання або за місцем загального відпочинку без присутності матері, бабусі чи соціального працівника щосуботи з 15 години до 17 години неділі та у літній час протягом 15 днів для поїздки на море. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з відповідачем, яка заборонила йому приходити та спілкувати з дитиною, змінила місце проживання дитини щоб він не міг спілкуватися з дитиною. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2012 року його позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною був задоволений частково та були визначені відповідні дні для спілкування між ним та дитиною в присутності інших осіб. Проте позивач не бажала надавати дитину йому для спілкування вчиняючи для цього різні дії. Він в свою чергу намагався вчиняти дії на виконання рішення суду, яким було визначено його спосіб участі у вихованні з дитиною, проте це йому не вдавалося. В подальшому відповідач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення його батківських прав щодо дитини. Позивач вважає, що з часу ухвалення рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської обалсті від 12 червня 2012 року суттєво змінилися обставини на підставі яких вказане рішення було прийнято, зокрема вік дитини, їй зараз 8 років, син ходить до школи, у зв»язку із чим дитина може спілкуватися з батьком без присутності матері та інших осіб, при цьому перебувати разом із ним, як у нього вдома так і в місцях загального відпочинку, а також може у літній час відпочинати з ним на морі. З урахуванням наведених вище обставин позивач змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх батьківських прав на прийняття участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні представник позивача підтрима пред»явлений позов та просила його задовольнити, з урахуванням уточнених позовних вимог, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та зазначає, що позовні вимоги визнає частково. Вказавши, що не заперечує на спілкування дитини та батька з 15 години суботи до до 17 години неділі. За бажанням дитини згодна на спільний відпочинок дитина та батька у літній час для поїздки на море. Представник особи, яка бере участь у справі: Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з»явився, будучи повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та копією актового запису про народження (а.с. 37-39). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2012 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною було позов задоволено частково та визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO] року, шляхом спілкування з дитиною щочетверга з 16.00 години до 20.00 години та щонеділі з 10.00 години до 20.00 години за місцем проживання або спільного відпочинку дитини в присутності матері або бабусі [PERSON], а також соціального працівника Смолінського селищного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді або іншого соціального працівника Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області протягом перших шести місяців, а в подальшому в той же час за місцем проживання або спільного відпочинку дитини в присутності матері або бабусі [PERSON] (а.с. 20-21). З Акту комісії Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області вбачається, що коміся разом [PERSON] на прохання останнього здійснила вихід за адресою: [ADDRESS], для встановлення факту виконання [PERSON] рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2012 року яким було визначено спосіб участі батька у вихованні сина - [PERSON] Однак 08 вересня 2016 року о 16 год. 20 хв. та 10 вересня 2016 року о 12 год. 00 хв. [PERSON] не відчиняла двері у квартиру (а.с. 12). З наданих позивачем характеристик з місця роботи та проживання вбачається, що він характеризується позитивно (а.с. 8, 9). Згідно Висновку Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року, орган опіки та піклування просить усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні та встановити дні та години спілкування з сином [PERSON], вважає необхідним зобов»язати матір [PERSON] не чинити перешкод щодо спілкування батька з дитиною, визначити способи участі [PERSON] у спілкуванні і вихованні сина [PERSON] та визначити для спілкування із дитиною наступні дні: кожної суботи з 15 години до неділі 17 години (а.с. 76). В матеріалах справи міститься медична документація щодо стану здоров»я [PERSON] (а.с. 104-105), надана на вимогу суду представником Служби у справах дітей, однак позивач свої заперечення проти позову не обґрунтовує вказаними документами, щодо неможливості позивача на право спілкування із дитиною та прийняття участі у вихованні сина. Крім того, при їх дослідження суд не встановив, що є перешкоди у зв»язку із станом здоров»я дитини на спілкування та побачення із батьком. Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно положень частини 1-4 статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Відповідно до статті 151 СК України Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності до частини 1 статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ передбачено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини (резолюція 1386 (ХІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена із своєю матір»ю. 15 травня 2003 року держава Україна підписала Конвенцію про контакт з дітьми, яка ратифікована 20 вересня 2006 року і набрала чинності 01 квітня 2007 року, відповідно до частини 1 статті 4 якої, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини (частина 2); якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків (частина 3). В статті 7 вказаної вище Конвенції зазначено про те, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх заходів для: а) забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; б) заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв»язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; с) забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Тобто, міжнародне законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частина 1 - 3). Згідно частини 1 - 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров»я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На час розгляду даної цивільної справи є судове рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2012 року, яким визнано право відповідача на зустрічі та спілкування з неповнолітнім сином. В судовому засіданні встановлено, що вказане вище судове рішення належним чином не виконувалось. Відповідачем суду не надано належних і допустимих доказів про недоцільність встановити новий порядок участі батька у вихованні дитини й підтримувати регулярний контакт зі своїй сином, а також те що не встановлення нового права спілкування та виховання дитини з батьком відповідає найвищим інтересам останньої, як не надано доказів і про те, що поведінка позивача при спілкуванні з сином є вкрай негативною, грубою та останній проявляє насильство у будь-якій його формі по відношенню до дитини. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, враховуючи думку Органу опіки і піклування, виходячи з рівності прав та обов»язків обох батьків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей, з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, враховуючи право та бажання батька на підтримування контакту із сином, стан здоров»я малолітньої дитини, бажання та можливості піклування про її здоров»я обома батьками, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про доцільність встановлення часу та місця зустрічей позивача з сином відповідно до пропозицій Органу опіки та піклування, з наданням права позивачу забирати сина із собою у відпустку у літній період на території України на термін до 15 (п»ятнадцяти) діб для поїздки на море, за бажанням дитини, у зв»язку із чим позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial