Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 11 вересня 2013 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір №211402 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно з яким відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку по ньому коштів до запитання і операцій з платіжною карткою та за його заявою від 13 липня 2015 року встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на вказаний рахунок у розмірі 21300,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі - 30,00% річних, крім користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання і станом на 18 лютого 2020 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором не погашена і становить 25212,29 гривень. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість згідно договору № 211402 від 11 вересня 2013 року, яка станом на 18 лютого 2020року становить\~25212,29 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення). Оскільки відповідача було належним чином оповіщено про час та місце розгляду справи, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, то суд вирішив ухвалити заочне рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 11 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір №211402 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно з яким відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] за тарифним пакетом «Зарплатний». За заявою відповідача від 13 липня 2015 року на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи [PERSON] надано кредит на споживчі потреби, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в розмірі - 21300 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі\~24,00% річних, строком кредитування на 36 місяців. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Судом також встановлено, що позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує. З наданого позивачем та дослідженого в судовому засіданні розрахунку, який відповідачем не оспорено, слідує, що станом на 18 лютого 2020 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед банком становить 25212,29 грн., з яких 20533,15 грн. - заборгованість за основним боргом, 2331,38 грн.\~проценти за користування кредитом, 2004,91 грн.\~пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 43,76 грн.\~три проценти річних за несвоєчасне погашення основного бору (кредиту), 75,92 грн. три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та 223,17 грн.\~втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що відповідачем не виконано свої договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню борг за кредитним договором у розмірі 25212,29 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені судові витрати у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved