Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 55000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «СК «Універсальна» та ТОВ «Інтер Авто Альянс» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №3000/290/008718 від 25.06.2015 року, відповідно до якого застраховано інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом «Шкода», д.н.з. [NUMBER] та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4556806 від 07.07.2015 року. 06.10.2015 року страхувальник звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомив, що 06.10.2015 року автомобіль «Шкода», д.н.з. [NUMBER], був зданий в ТОВ «Слон» для хімчистки салону. 08.10.2015 року приблизно о 08:00 год. водій [PERSON] прибув для отримання автомобіля, проте автомобіль був відсутній. Як виявилося пізніше, працівник ТОВ «Слон» [PERSON] самовільно скористався автомобілем та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів та було травмовано пасажира автомобіля «Ніссан» [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Також, по факту ДТП стосовно відповідача було порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12015100100012067. ПАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування. Вартість збитку автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] визначалась на підставі звіту про оцінку вартості збитку №132/10/15, акту погодження суми відновлювального ремонту та сума страхового відшкодування за згодою сторін склала 55000,00 грн. Страхове відшкодування було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням №95890 від 23.12.2015 року. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08.11.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ПАТ «СК «Універсальна» та ТОВ «Інтер Авто Альянс» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №3000/290/008718 від 25.06.2015 року, відповідно до якого застраховано інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом «Шкода», д.н.з. [NUMBER] та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4556806 від 07.07.2015 року. 06.10.2015 року страхувальник звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомив, що 06.10.2015 року автомобіль «Шкода», д.н.з. [NUMBER], був зданий в ТОВ «Слон» для хімчистки салону. 08.10.2015 року приблизно о 08:00 год. водій [PERSON] прибув для отримання автомобіля, проте автомобіль був відсутній. Як виявилося пізніше, працівник ТОВ «Слон» [PERSON] самовільно скористався автомобілем та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів та було травмовано пасажира автомобіля «Ніссан» [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Також, по факту ДТП стосовно відповідача було порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12015100100012067. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Шкода», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. ПАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та про виплату, на підставі звіту про оцінку вартості збитку №132/10/15, акту погодження суми відновлювального ремонту, страхового відшкодування в сумі 55000,00 грн. Страхове відшкодування було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням №95890 від 23.12.2015 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 55000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved