Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що у серпні 2008 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 500000,00 грн. на строк до 21.08.2009. В подальшому у жовтні 2011 року позивач передав в борг відповідачу ще 300000 грн., про що було складено розписку. Відповідно до розписки загальна сума боргу відповідача станом на 07.10.2011 складає 800000,00 грн., що в еквіваленті становить 100000,00 доларів США, які відповідач зобов'язався повертати позивачу борг регулярно кожного місяця з 1 по 10 число, а також сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 2% на місяць. Однак, відповідач свої зобов'язання в повному обсязі не виконав, повернув лише частину боргу, а саме у жовтні 2011 року - 2000,00 доларів США, у січні 2012 року - 2000,00 доларів США та у жовтні 2014 року - 2000,00 доларів США. Сума заборгованості станом на дату пред'явлення позову складає 236000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 6136000,00 грн. та включає в себе 100000,00 доларів США основного боргу та 136000,00 доларів США відсотків за користування позикою. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 6136000,00 грн. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позов підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень суду не надав, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 21.08.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 500000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 21.08.2009 включно (а.с. 4). Згідно з п. 2 договору сторони домовились, що позика є безпроцентною, термін повернення суми позики може бути продовжений шляхом укладення нотаріально посвідченого додаткового договору, виконання зобов'язань за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Києва або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Пунктом 4 договору передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно включно, або у додатково узгоджений термін, позикодавець вправі пред'явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Договір позики укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. 21.08.2008, реєстраційний № 3115. 07.10.2011 позивач в додаток до укладеного між сторонами договору позики передав відповідачу в борг ще 300000,00 грн., про що було складено відповідну розписку. Так, згідно з розпискою сума боргу відповідача станом на 07.10.2011 складає 800000,00 грн., що в еквіваленті становить 100000,00 доларів США. Борг відповідач зобов'язався повертати позивачу регулярно кожного місяця з 1 по 10 число. Відсоткова ставка за користування позикою складає 2% на місяць (а.с. 5). За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу отримання відповідачем у борг грошових коштів у загальній сумі 800000,00 грн. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, повернув лише частину боргу, а саме: 07.10.2011 - 2000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.10.2011 складає 15945,40 грн., 10.01.2012 - 2000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.01.2012 складає 15979,60 грн. та 10.10.2014 - 2000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.10.2014 складає 25900,05 грн. За розрахунком позивача станом на 10.11.2016 борг відповідача складає 236000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 6136000,00 грн. та включає в себе 100000,00 доларів США основного боргу та 136000,00 доларів США відсотків за користування позикою. Проте з таким розрахунком суд не погоджується з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти надавались відповідачу в національній валюті - гривні, ні договором позики від 21.08.2008, ні розпискою від 07.10.2011 не передбачено повернення боргу в іноземній валюті, як цього вимагає позивач. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою, починаючи з січня 2011 року, тоді як їх сплата передбачена розпискою від 07.10.2011. З огляду на вищевикладене, заборгованість відповідача за договором позики становить 1778484,26 грн., що складається з: основного боргу у розмірі 800000,00 грн. та відсотків за користування позикою за період з 07.10.2011 по 10.11.2016 у сумі 978484,26 грн. З вказаної суми підлягають відрахуванню грошові кошти у розмірі 57825,05 грн., які відповідач виплатив на користь позивача. Відтак, заборгованість відповідача станом на 10.11.2016 складає 1720659,21 грн. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 1720659,21 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6890,00 грн. судових витрат (а.с. 15). З викладеного,

Outcome: partial