Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 10 серпня 2002 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, який 18 січня 2013 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси був розірваний. Від даного шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. 22.10.2002 року між ним та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], що у м. Черкаси, який носив під собою договір купівлі - продажу квартири, так як даруватель отримав за свою квартиру грошові кошти в сумі 2 500 дол. США, про що видав відповідну розписку, яка зберігається у відповідачки. Оплатність договору дарування вказана і в самому договорі, так як п. 4 Договору вказано, що сторони оцінили цей дар в 8 400 грн. Даний факт суперечить нормам цивільного законодавства. Тобто основною вимогою до договору дарування є безоплатність вчинення договору даного виду. В даній квартирі дружина зареєструвалася, тобто прописалася, та постійно там проживали разом. Зробили ремонт, щоб квартира була придатна для проживання. Фактично придбавши дану квартиру за спільні кошти, які були їм подаровані на весілля наступним кроком до набуття ними у власність спільної квартири стало укладання 06.11.2003 року договору купівлі - продажу частини будинку по [ADDRESS], що у м. Черкаси. За даним договором він продав квартиру [ADDRESS], що у м. Черкаси а [PERSON] купила вищевказану квартиру. Даний договір купівлі - продажу укладався саме з [PERSON] бо вона є співвласником в частці 59/100 будинку по [ADDRESS], що у м. Черкаси. Іншим співвласником даного житлового будинку була на момент укладення договору купівлі - продажу мати свекра [PERSON]. Тобто продати квартиру по вул. Волкова, що була їх спільно нажитим майном було необхідно, для того, щоб докупити у [PERSON] частку в будинковолодіння, та щоб сім'я [PERSON] стала одноособовим власником цілого будинку. Що фактично і було зроблено. 06 листопада 2003року у відповідності до договору дарування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дарують відповідачці свої частки в квартирі [ADDRESS] що у м. Черкаси. Власниками даної квартири до укладання договору дарування були відповідачка разом з третіми особами в частках ?. Всі вищевказані угоди укладались у одного і того ж самого нотаріуса, і в один і той же день. Під даними угодами малося бути проведено в один договір міни. Сторони домовились між собою про укладення договорів міни з вищевказаними особами, для того, щоб в подальшому вважалося, що квартира [ADDRESS], що у м. Черкаси є їх спільним майном, в якій фактично будуть проживати однією сім'єю з дружиною. На момент укладання договорів, родичі його колишньої дружини так і пояснили, що у нотаріуса буде відбуватися договір міни всіх вище перелічених об'єктів нерухомості, коли він уклав перший правочин щодо продажу його квартири, то не був присутній при укладанні всіх інших правочинів, а тому і не знав, що фактично укладається. Дані обставини він з'ясував після розірвання шлюбу, коли почав говорити з батьками колишньої дружини про те, що хоче переписати свою частку в спільному майні, а саме в квартирі [ADDRESS], що у м. Черкаси, і щоб вони надали йому правовстановлюючі документи. От тоді і з'ясувалося, що колишні родичі його просто ввели в оману, вчинивши інші правочини ніж ті, про які вони говорили. На даний час він позбавлений можливості проживати в даній квартирі, змушений проживати з своїми батьками, а також змушений платити аліменти на дитину, яку йому колишня дружина не дає, і він був змушений встановлювати порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Він хотів подарувати свою частку в квартирі своєму синові. Його цього права незаконно позбавили, тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що за час пере5бування у шлюбі з відповідачем вони за спільні грошові кошти, які були подаровані їм на весілля, придбали квартиру [ADDRESS]. Придбання квартири було оформлено договором дарування, з метою зменшення витрат за послуги нотаріуса, хоча фактично був укладений договір купівлі-продажу. Після того, як вони вирішили разом переїхати в більшу квартиру її батьків за адресою [ADDRESS], ними було прийнято рішення про продаж їх спільної однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідач продав квартиру [ADDRESS] покупцю [PERSON]. Грошові кошти від продажу цієї квартири вважає також спільною сумісною власністю подружжя. За їх з відповідачем домовленістю зазначені спільні грошові кошти зберігаються у останнього на депозитному рахунку. Також за час їх з відповідачем шлюбу на початку 2011 року було придбано легковий автомобіль Опель Астра 1993р.в. д.н.з. [NUMBER] сірого кольору. Зазначений автомобіль зареєстрований на відповідача, вона також вписана в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як особа, що має право керування. Після розірвання шлюбу та по день розгляду спору автомобіль знаходиться в особистому користуванні відповідача. На момент подання зазначеного позову ринкова вартість автомобіля становить 50 000 грн. виходячи з аналізу вартості продажу аналогічних автомобілів на вторинному ринку. Просила суд поділити спільні грошові кошти отримані від продажу спільної квартири [ADDRESS], стягнувши з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 26 278 грн. Поділити спільне майно - автомобіль Опель Астра 1993 р.в. д.н.з. [NUMBER], виділивши його відповідачу в натурі, а на її користь стягнути з останнього грошову компенсацію в сумі 25 000 грн. Ухвалою суду зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги уточнили та просили визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що у м. Черкаси, укладеного 06 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], договір купівлі-продажу 59/100 частини будинку по [ADDRESS] в м. Черкаси, укладеного 06 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] удаваними та визнати, що 06 листопада 2003 року між вищевказаними сторонами були укладені договори міни вищевказаних об'єктів нерухомості; визнати договір дарування ? частин квартири [ADDRESS] що в м. Черкаси від 06 листопада 2003 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] удаваним та визнати, що між вищевказаними сторонами був укладений договір міни вищевказаного об'єкту нерухомості; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що у м. Черкаси, укладеного 06 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] удаваним та визнати, що між вищевказаними сторонами був укладений договір міни вищевказаного об'єкту нерухомості; визнати спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 5/8 частини квартири [ADDRESS]. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили в задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримали та просили його задоволити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 10 серпня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2013 року даний шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 22 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], що у м. Черкаси. Сторони в судовому за сіданні не заперечували той факт, що фактично був укладений договір купівлі-продажу. В подальшому, 06.11.2003 року було укладено договір купівлі - продажу частини будинку по [ADDRESS], що у м. Черкаси. За даним договором позивач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], що у м. Черкаси а [PERSON] купила вищевказану квартиру. В свою чергу, [PERSON] в цей же день продала 59/100 будинку по [ADDRESS], що у м. Черкаси, а [PERSON] купив дану частину будинку. Також, 06 листопада 2003 року у відповідності до договору дарування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] свої частки в квартирі [ADDRESS] що у м. Черкаси. Обгрунтовуючи підставність позову, позивач за первісним позовом посилається на те, що вказані договори купівлі-продажу квартири були оформлені з метою приховати договір позики, але фактично було укладено договори міни з метою позбавити позивача права його права у спільному майні подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено с сторонами для приховання іншого правочину, який вони нас правді вчинили . Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних с прав про визнання правочинів недійсними «від 06 листопада 2009 року за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності про визнання його недійсним. Отже, укладення удаваного правочину само по собі не причиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який насправді сторони вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В силу ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним , має довести : 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, які передбачені удаваним правочином. Як встановлено в судовому засіданні, 06.11.2003року позивач [PERSON] договором продав квартиру [ADDRESS], що у м. Черкаси, а [PERSON] купила вищевказану квартиру. При цьому, даний договір купівлі - продажу укладався саме з [PERSON], яка була співвласником (59/100) будинку по [ADDRESS], що у м. Черкаси, а іншим співвласником даного житлового будинку була на момент укладення договору купівлі - продажу бабуся [PERSON] - [PERSON]. Необхідність продажу квартири по вул. Волкова, яка була спільно нажитим майном подружжя викликано тим, щоб сімя [PERSON] (батьків відповідачки) стала одноособовим власником будинку. Тогож, 06.11.2003року у відповідності до договору дарування [PERSON] (мати колишньої відповідачки), [PERSON] (батько відповідачки) та [PERSON] (сестра відповідачки) подарували відповідачці свої частки в квартирі [ADDRESS] що у м. Черкаси. Власниками даної квартири до укладання договору дарування були відповідачка разом з третіми особами в частках ? . Між позивачем, відповідачем та третіми особами фактично існувала домовленість про укладення договорів міни з вищевказаними особами, для того, щоб в подальшому квартира [ADDRESS] що у м. Черкаси стала спільним майном подружжя. У відповідності до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що однин з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута подружжям за час шлюбу є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, що набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК воно вважається таким, що набуте. У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно до п. 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Також в судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу на початку 2011 року сторонами було придбано легковий автомобіль Опель Астра 1993р.в. д.н.з. [NUMBER] Відповідно до довідки-рахунку № 836035 ТОВ «Автопартнер» вартість автомобіля Опель Астра 1993р.в. д.н.з. [NUMBER] сірого кольору складає 24 850 грн. За таких умов суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення. Згідно із частиною 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Отже об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. У відповідності до ст. 715 ЦК України за договором міни кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передачі майна обома сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Тобто для встановлення удаваності угоди необхідною умовою є встановлення дійсної спрямованості волі сторін при укладенні договорів. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача за зустрічним позовом щодо поділу спільного майна подружжя, а саме автомобіля Опель Астра 1993р.в. д.н.з.

Outcome: approved