Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до[PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 26222 грн. Вимоги обгрунтував тим, що 09 травня 2020 року [PERSON] отримав від нього в присутності свідків грошові кошти в сумі 26222 грн. на ремонт автомобіля та зобов`язався повернути їх до 01 червня 2020 року. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів, відповідач написав розписку. Але, у зазначений термін відповідач боргу йому не повернув, при цьому він неодноразово звертався до нього з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом так і не вдалося. Відповідач перестав виходити на зв`язок, при цьому перебуваючи у компанії з іншими особами привселюдно каже, що борг повертати не буде. Зазначене і стало підставою для подання даної позовної заяви до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , 09 травня 2020 року взяв у борг у [PERSON] гроші в сумі 26222 грн. та зобов`язався повернути їх до 01 червня 2020 року, про що особисто 09 травня 2020 року написав розписку та передав її позивачу. Оригінал вказаної розписки наразі знаходиться в матеріалах даної справи, відмітка про виконання зобов`язання у ній відсутня. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч.1 ст.251 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом встановлено, що термін повернення позики сторони визначили до 01 червня 2020 року. Вказаний термін наразі сплинув, але грошові кошти до цього часу позичальником позикодавцю не повернуті. За таких обставин суд приходить до висновку, що діями відповідача порушені умови договору позики і, як наслідок, законні права позивача, як кредитора за договором на своєчасне повернення йому сум позики, що є підставою для примусового стягнення з відповідача неповернутої позики в сумі 26222 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved