Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення з житлового будинку, що належить на праві приватної власності. На підставу своїх вимог спирається на те, що він є власником будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . В грудні 2017 року з дозволу колишньої дружини позивача в будинку поселився відповідач [PERSON] . Оскільки дана особа стала проживати в будинку позивача без його згоди та добровільно виселятись не бажає, то він звернувся з позовом до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча надіслав до суду заперечення в якому позов не визнав посилаючись на те, що він ніколи постійно не проживав та не проживає на даний час в будинку позивача, а навпаки він проживає по сусідству з будинком позивача зі своєю матір`ю, яка потребує стороннього догляду, оскільки має інвалідність. Суд вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2018 року власником нерухомого майна - будинку по [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,25 га., розташованої по [ADDRESS] , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.12.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно комісійного акту від 07.12.2018 р. [PERSON] з грудня 2017 року почав проживати у житловому будинку по [ADDRESS] та проживає там на даний час із [PERSON] та веде з нею спільне господарство. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з кінця 2017 року [PERSON] проживає в будинку позивача з колишньою дружиною [PERSON] вони там разом ведуть господарство, а [PERSON] зберігає на подвір`ї свою техніку. Також свідок підтвердив, що [PERSON] не проживає зі своєю матір`ю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач доводиться їй сином. Після того як відповідач [PERSON] став проживати з її колишньою невісткою [PERSON] , то син [PERSON] перейшов проживати до неї. В дворі будинку її сина [PERSON] тримає свій трактор, автомобіль, причеп, садить город. Вона кілька разів ходила до будинку, там поміняні замки. Вона говорила, щоб [PERSON] забирався з будинку сина, однак відповідач проживає там до цього часу. Також свідок в судовому засіданні повідомила, що мати відповідача - [PERSON] хоч і погано бачить, однак сама обробляє город, сама ходить в магазин, тому [PERSON] не проживає постійно з матір`ю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з будинком позивача та підтвердила, що відповідач [PERSON] дійсно проживає з грудня 2017 року в будинку [PERSON] . Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено в судовому засіданні позивач не може користуватися та розпоряджатися будинком по [ADDRESS] , так як в будинку проживає відповідач. Добровільно звільняти будинковолодіння відповідач на прохання позивача відмовився. Відповідно до ст. 321 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Доказом того, що відповідач тривалий час володіє та користується майном, яке не є його власністю підтверджується в судовому засіданні показами свідків і доказами, які є в матеріалах справи. Позивач просить виселити відповідача із житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування і розпорядження належним майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від інших осіб. Таким чином позбавлення відповідачем права позивача розпоряджатись будинком на свій розсуд повинно бути відновлено шляхом примусового виселення відповідача з будинку. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Враховуючи наведене,

Outcome: approved