Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В позові зазначив, що з 4 вересня 1993 року по 9 жовтня 2018 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. В період шлюбу 4 січня 2006 року ними придбано автомобіль ВАЗ 21070 р.н. [NUMBER], 2005 року випуску, який зареєстрований на відповідача, а 8 червня 2007 року відповідач зареєстрував на себе причіп легковий КАМА р.н. [NUMBER], придбаний під час шлюбу. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2018 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач забрав до себе автомобіль з причепом і користується ним. Місцезнаходження автомобіля їй не відомо. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважає, що автомобіль і причеп, які придбані у шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю. Частка кожного із них у цьому майні становить 1/2. Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21070 р.н. [NUMBER] та право власності на Ѕ частину причіпа легкового КАМА р.н. [NUMBER]; стягнути з відповідача на її користь Ѕ частки автомобіля ВАЗ 21070 р.н. [NUMBER] в сумі 22 455 грн. та Ѕ частину вартості причепа легкового КАМА р.н. [NUMBER] в сумі 2000 грн., припинивши її право власності на це майно. До початку підготовчого судового засідання позивач подала заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог. Остаточно просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21070 р.н. [NUMBER] та право власності на Ѕ частину причіпа легкового КАМА р.н. [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що транспортні засоби були придбані у шлюбі. Майно підлягає поділу згідно вимог Сімейного кодексу України. Автомобіль ВАЗ перебуває у володінні позивача та зберігається в гаражі, а легковий причіп знаходиться на зберіганні у відповідача. Зазначив, що позивач не користується цим автомобілем, оскільки перебуває за кордоном і не отримувала посвідчення водія. Представник відповідача не заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що автомобіль знаходиться у володінні позивача, а користується ним її зять. Зазначила, що можна було б вирішити спір в добровільному порядку. Відповідач в судовому засіданні позовну заяву визнав, зазначив суду, що автомобілем користується позивач, а причіп знаходиться на зберіганні в його матері в с. Солобківці. Підтвердив, що транспортні засоби були набуті під час шлюбу за спільні грошові кошти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити повністю. Судом встановлено, що з 4 вересня 1993 року по 9 жовтня 2018 року позивач, [PERSON], перебувала у шлюбі з відповідачем, [PERSON]. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано. Ця обставина підтверджується копією рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2018 року (а.с. 4). В період шлюбу 4 січня 2006 року сторонами придбано автомобіль ВАЗ 21070 р.н. [NUMBER], 2005 року випуску, який зареєстрований за відповідачем, [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6). А 8 червня 2007 року відповідач зареєстрував на себе причіп легковий КАМА р.н. [NUMBER], придбаний під час шлюбу. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5). Судом також встановлено, що автомобіль ВАЗ 21070 р.н. [NUMBER], 2005 року випуску, перебуває в користуванні позивача, [PERSON], а причіп легковий КАМА р.н. [NUMBER], - у користуванні відповідача, [PERSON]. Ця обставина визнається учасниками справи, тому вона не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11 р. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного Кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно роз'яснень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, необхідно визнати за [PERSON] ([INFO], [ADDRESS]; РНОКПП [NUMBER]) право власності на Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21070, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, синього кольору, VIN - [NUMBER], шасі № [NUMBER], який зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 4 січня 2006 року за [PERSON]. Визнати за [PERSON] ([INFO], зареєстрованої: [ADDRESS]; РНОКПП [NUMBER]) право власності на Ѕ частини причіпа легкового КАМА , реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі [NUMBER], який зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 8 червня 2007 року за [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. за дві позовні вимоги майнового характеру. Водночас, судом задоволено одну позовну вимогу позивача з урахування її заяви про зменшення позовних вимог, тому з відповідача, [PERSON], на користь позивача, [PERSON], слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved