Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення застави та виключення відомостей з державного реєстру, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником транспортного засобу, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 26.03.2014 позивач придбав у [PERSON] , автомобіль марки TOYOTA CAMRY 2.4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Даний автомобіль було зареєстровано позивачем у відповідності до чинного законодавства України і отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 26.03.2014 та номерні знаки [NUMBER] . При перереєстрації автомобілю марки TOYOTA CAMRY 2.4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] жодних повідомлень позивачу про наявність заборон на відчуження даного автомобілю не надходило. У січні 2019 року позивач, реалізуючи своє право розпорядження вирішив автомобіль продати, з цією метою він звернувся до сервісного центру МВС 5147 у смт. Доброслав, де йому було відмовлено у знятті автомобіля з реєстрації у зв`язку з наявністю застави, зареєстрованої у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 18.07.2008 року за № 7590458 на підставі договору застави № ФЛ-100708-002 А/З від 10.07.2008, АТ «Астра Банк», що підтверджується інформаційною довідкою. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26.07.2019 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 02.11.2020 було витребувано у АТ «Агропросперіс Банк» та АТ «ДЕЛЬТА БАНК» належним чином засвідчену копію договору купівлі продажу прав вимоги, укладеного між АТ «АСТРА БАНК» (правонаступник АТ «АП БАНК») та АТ «ДЕЛЬТА БАНК», посвідченого 30.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Литвиновою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі під №957, на підставі якого всі права кредитора/заставодержателя по договору застави №ФЛ-100708-002 А/З від 10.07.2008 перейшли від АТ «АСТРА БАНК» до АТ «ДЕЛЬТА БАНК». Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача на належного. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутності до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 282-284 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 26.03.2014 позивач придбав у [PERSON] , автомобіль марки TOYOTA CAMRY 2.4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Даний автомобіль було зареєстровано позивачем у відповідності до чинного законодавства України і отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 26.03.2014 та номерні знаки [NUMBER] . При перереєстрації автомобілю марки TOYOTA CAMRY 2.4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] жодних повідомлень позивачу про наявність заборон на відчуження даного автомобілю не надходило. У січні 2019 року позивач, реалізуючи своє право розпорядження вирішив автомобіль продати, з цією метою він звернувся до сервісного центру МВС 5147 у смт. Доброслав, де йому було відмовлено у знятті автомобіля з реєстрації у зв`язку з наявністю застави, зареєстрованої у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 18.07.2008 за № 7590458 на підставі договору застави № ФЛ-100708-002 А/З від 10.07.2008, АТ «Астра Банк», що підтверджується інформаційною довідкою. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Таким чином, оскільки позивач не є стороною договору застави майнових прав, що був підставою для обтяження та не має ніяких зобов`язань перед обтяжувачем, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним набувачем. Частиною 1статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.28 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 №2654-XII, застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Відповідно до ст.42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень. Відповідно ч.5 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно до ст.41 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають зі змісту публічного обтяження. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п`яти днів із дня його припинення. Обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу. Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов`язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження. Таким чином, оскільки позивач на підставі ст.330 ЦК України набув права власності на вищезазначений автомобіль, закон надає йому право вимагати виключення свого майна із реєстру обтяжень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, у зв`язку з його обґрунтованістю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved