Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на імя [PERSON] 26 вересня 2013 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за №3-1598. Також позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1-1058 від 24 жовтня 2016 року, видане на імя [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що у звязку з онкологічною хворобою та проведеним оперативним лікуванням, застосування медичних препаратів на час складання заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 23 серпня 2015 року в м. Чернігові померла [PERSON] (а.с.10) Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.10.1996 року (а.с.58) На випадок сметрі [PERSON] 26.09.2013 року склала заповіт на користь своєї матері [PERSON] (а.с.134) Після смерті [PERSON] із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернула [PERSON], мати спадкодавця, на користь якої було складено заповіт та чоловік покійної [PERSON] 24.10.2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.156) [PERSON] видано 28.10.2016 року нотаріусом свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як на майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с.162) Позивач, звернувшисть до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на імя [PERSON] 26 вересня 2013 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за №3-1598 та недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-1058 від 24 жовтня 2016 року, видане на імя [PERSON] позов обґрунтовує тим, що у звязку з онкологічною хворобою та проведеним оперативним лікуванням, застосування медичних препаратів на час складання заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відносини між подружжям були нормальні, позитивно характеризував позивача, про оформлення заповіту йому нічого не відомо. Інший свідок [PERSON] суду пояснив, що на його думку [PERSON] скористалася безпорадним станом своєї доньки. Свідку відомо, що у [PERSON] були непрості відносини з матірю, вона від цього страждала та казала, що вони не розуміють один одного. Позивач в свою чергу відносився до тещі ввічливо і з повагою. Стан здоровя [PERSON] після того, як вона дізналася про онкологічну хворобу, був близький до панічного, вона була пригнічена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2017 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану [PERSON], яка померла 23 серпня 2015 року, проведення якої доручити Київському міському центру судово психіатричної експертизи. Згідно висновку судово психіатричного експерта від 19.05.2017 року №314, під час складання і підписання заповіту 26.09.2013 року [PERSON] не виявляла ознак будь якого психічного захворювання. Під час складання та підписання заповіту 26.09.2013 року [PERSON] за своїм психічним станом у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.242-246) Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки зібраними по справі доказами не доведено, що спадкодавець на час складання заповіту хворіла будь якими психічними захворюваннями, а навпаки висновком експерта підтверджено, що під час складання та підписання заповіту 26.09.2013 року [PERSON] за своїм психічним станом у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, у звязку з чим підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed