Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 20.12.2012 року надав відповідачу позику в сумі 9000 доларів США, що на момент позики становило 72000 гривень, строком до кінця 2013 року, що підтверджується виданою відповідачем борговою розпискою. Відповідач умови договору не виконав, в обумовлені строки грошових коштів не повернув. Просив стягнути на його користь з відповідача, відповідно до уточненої позовної заяви, 8000 доларів США, що станом на 07.11.2016 року еквівалентно 204608 гривень. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що 20.12.2012 року позичив відповідачеві гроші, про що той написав розписку та мав повернути позику до кінця 2013 року. Повернув частинами 1000 доларів США за курсом 8 гривень за долар США. Позику мав повертати двома частинами: першу до кінця серпня 2013 року, другу до кінця 2013 року. Однак до цього часу кошти не повернув. Передача коштів відбулась в автомобілі в післяобідній час, передавались долари США купюрами по 100 доларів. Відповідачеві потрібні були кошти на обладнання, тому він їх позичив у нього. Розписка та передача коштів відбулись в автомобілі, біля якого були свідки. Чому в розписці відсутні дані про передання коштів та особу позикодавця, пояснити не зміг. Зазначив, що позика давалась в іноземній валюті, однак за порадою знайомого нотаріуса в розписці було вказано, що позичались гривні. Представник позивача пояснив, що відповідач 20.12.2012 року отримав від його довірителя позику. Розписку про отримання позики писав сам відповідач. Прізвище позикодавця в ній не вказано, однак розписка знаходиться у позивача. Сторона відповідача позов не визнала. Позивач, будучи допитаним як свідок, дав показання про те, що між ним та позивачем була домовленість про те, що позивач як директор ПП «Еней» продасть йому приміщення лазні. До укладення договору купівлі-продажу приміщення він передав позивачеві як аванс 650 доларів США, про що той видав йому розписку. 20.12.2012 року він видав позивачеві розписку про те, що до кінця 2013 року сплатить різницю вартості будівлі в порівнянні з вартістю, яка була зазначена в договорі купівлі-продажу. Вони домовились, що він сплатить більшу суму, ніж та, що була визначена експертною оцінкою. Вартість будівлі придбаного приміщення він оплатив частинами. Кошти в борг не отримував. Їх зустріч відбувалась в темну пору доби, гроші не передавались, в автомобілі вони знаходились вдвох. Визнав факт написання розписки, однак стверджував, що нею підтвердив своє зобовязання сплатити кошти за придбане приміщення лазні. Виплатив ПП «Еней» 27657 грн.. Борг за лазню віддавав частинами. Представник відповідача пояснив, що сторонами договір позики не укладався, факту передання позивачем коштів відповідачеві не було. Між ними була домовленість про укладення договору купівлі-продажу. В представленій стороною позивача розписці відсутні дані про передачу коштів, реквізити сторін. Представленими доказами сторона позивача не довела, що мав місце договір позики. Розписка була забезпеченням договору купівлі-продажу. В ній взагалі відсутні дані про те, кому відповідач мав повертати борг: позивачеві як фізичній особі чи як керівнику ПП «Еней». Свідки позивача не підтвердили факт передання коштів. В розписці зазначено, що відповідач повинен повернути борг у гривнях, а не іноземній валюті. Оскільки представлена розписка не містить всіх необхідних умов договору позики, вона не є доказом укладення такого договору. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання умов договору позики, який регулюється положеннями параграфу 1 глави 71 книги 5 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049,ч.1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Представлена позивачем розписка не містить даних щодо отримання позивачем від відповідача зазначеної і ній грошової суми, тому не може бути визнана письмовим документом, що підтверджує та посвідчує факт укладення договору позики, його умови, факт отримання відповідачем позики у позивача. Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16). Не підтвердили факту передачі коштів позивачем відповідачеві і свідки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що свідками передачі коштів відповідачеві не були, посвідчили лише той факт, що позивач разом з ними їхав на якусь зустріч та рахував в автомобілі гроші. Враховуючи, що стороною позивача не представлено достовірних, належних, допустимих та достатніх доказів, якими підтверджується факт укладення ним з відповідачем договору позики, позов є необґрунтованим, тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed