Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів і просить стягнути з неї 8 618,84 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 03.05.1998 від шлюбу позивача з відповідачем народився син [PERSON]. 20 серпня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. 08 квітня 2010 року Оболонський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким зобов'язав стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/ 4 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Починаючи з моменту виникнення зобов'язань позивач сплачував аліменти на користь відповідача шляхом відповідних відрахувань з його заробітної плати. 20 лютого 2014 року Оболонський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким зобов'язав звільнити [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Однак рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2014 не виконувалося і відповідач з 01.10.2013 по 31.01.2014 продовжувала отримувати аліменти на утримання сина і за цей період із заробітної плати [PERSON] через його роботодавця на користь відповідача було перераховано 8 618,84 грн, в якості аліментів на утримання дитини. У зв'язку з чим позивач вирішив звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 квітня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований в Мокрецькій сільській раді Броварського району Київської області (а.с.9). Під час шлюбу сторін [INFO] у них народився син [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 18 травня 1998 року Мокрицькою сільською радою Броварського району Київської області (а.с.10). 20 серпня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, підтвердженням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 20 серпня 2010 року (а.с.11). 08 квітня 2010 року Оболонський районний суд м. Києва ухвалив рішення по цивільній справі № 2-2309/10, згідно з яким суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільного сина - [PERSON] в розмірі 1/ 4 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття (а.с.12). На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2010 року по цивільній справі № 2-2309/10 було видано виконавчий лист № 2-2309/2010 (а.с.13). Починаючи з 01 травня 2010 року аліменти сплачувались позивачем на користь відповідача шляхом відповідних відрахувань з його заробітної плати і станом на 27 травня 2014 року у позивача немає заборгованості по сплаті аліментів на користь відповідача на утримання спільного сина [PERSON], підтвердженням чого є довідка № 1044/02 видана 27 травня 2014 року ДП «Вугілля України» (а.с.16). Згідно рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини (рішення від 20 лютого 2014 року) звільнено [PERSON] з 09 жовтня 2013 року від обов'язків по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/ 4 частини від усіх видів заробітку накладених за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2010 року. Також рішенням від 20 лютого 2014 року зобов'язано стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). Однак відповідач в період часу з 01 жовтня 2013 року по 31 січня 2014 року продовжувала отримувати аліменти на утримання [PERSON] і за цей період із заробітної плати позивача через його роботодавця ДП «Вугілля України» на користь відповідача було перераховано 8 618,84 грн в якості аліментів на утримання [PERSON], що підтверджується довідкою № 1045/02, виданою 27 травня 2014 року ДП «Вугілля України» (а.с.18). Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки сума грошових коштів в розмірі 8 618,84 грн отриманих відповідачем як аліменти на утримання [PERSON] в період часу з 01 жовтня 2013 року по 31 січня 2014 є безпідставно набутим майном і згідно цивільного законодавства підлягає поверненню відповідачем на користь позивача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243 грн 60 коп, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.1). На підставі викладеного, ст. ст. 16, 190, 1212 ЦК України,

Outcome: approved