Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що реєсраційна служба Чернігівського районного управління юстиції не реєструє його право власності на будинок, оскільки вважає акт передачі в особисту приватну власність не правовстановлюючим документом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач - Редківська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, не забезпечив явку свого представника в судове засідання, надав суду заяву про розгляд справи без участі його представника, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - Реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції будучи повідомленими про день та час розгляду справи, не забезпечили явку свого представника в судове засідання. Наявних у справі матеріалів про права та обов'язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності сторін. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі акту передачі в особисту власність житлового будинку з надвірними будівлями від 02 червня 1993 року в КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації Чернігівської районної ради Чернігівської області» зареєстроване право власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS]. Відповідно до ст. 3 ЦПК України особа звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності до ст.15 ЦК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи. У відповідності до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01 січня 2013 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. У відповідності до складеного акту передача житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], [PERSON] відбувалась за діючими на той час нормами законодавства внаслідок відселення його та його сім'ї /а.с.6/. На момент передачі будинку з надвірними будівлями в особисту власність позивача діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР ( далі Інструкція), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року. У відповідності до вищезазначеної Інструкції до правовстановлюючих документів належали, в тому числі, і акти про передачу будинків у власність переселенцям. Крім того, у відповідності до п.23 Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок ( домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. На зворотньому аркуші акту мається реєстраційний напис на документі про право особистої власності на зазначений жилий будинок в цілому за [PERSON]. Таким чином, за [PERSON] вже зареєстроване у встановленому законодавством порядку право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], оскільки набув його у відповідності до чинного, на час виникнення правовідносин, законодавства. У відповідності до ч.2 та ч.4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Слід зазначити, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути оскаржена в установлену законом порядку. В даній справі мало місце не відмова державного реєстратора у вчиненні державної реєстрації прав [PERSON], а роз'яснення на заяву щодо порядку реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS]. Положення ст. 392 ЦК України в даному випадку не може бути застосовано, оскільки не вбачається спору про право іншої особи на вказаний житловий будинок, а реєстраційна служба в установленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку не надала [PERSON] відмови у вчиненні державної реєстрації його прав на житловий будинок. Акт передачі в особисту власність житлового будинку з надвірними будівлями, що є правовстановлюючим документом, у відповідності до чинного на час його видачі законодавства, не втрачений. У відповідності до ст. 174 ЦПК України суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки таке визнання протирічить вимогам закону. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов щодо визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки документом, що підтверджує право власності на житловий будинок вже є акт передачі в особисту власність житлового будинку з надвірними будівлями від 02 червня 1993 року, який зареєстрований у відповідності до чинного законодавства, що існувало на час його видачі і є правовстановлюючим документом. Спір виник з приводу державної реєстрації в реєстраційній службі Чернігівського районного управління юстиції вже існуючих прав позивача. Слід зазначити, що позивач обрав невірний спосіб правового захисту своїх порушених прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed