Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.09.1988 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2013 року розірвано. За час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS], У 2004 році подружжя вирішило продати квартиру та придбати у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці площею 0,0568 га, право власності на яке було оформлено за відповідачкою. У зв»язку з погіршанням стосунків, позивач вважає за необхідне розподілити вказане майно. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задоволити та поділити спільно набуте сторонами майно відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи від 06.02.2015 року. В судовому засіданні представник відповідачки - [PERSON] позов визнав та не заперечував проти поділу майна подружжя по першому варіанту судової будівельно-технічної експертизи від 06.02.2015 року, вважаючи його найбільш оптимальним для обох сторін та відповідно права обох сторін найбільш захищені. При розділі частин домоволодіння між співвласниками відповідно до 1 варіанту експертизи відсутня необхідність побудови додаткового капітального фундаменту для облаштування капітальної перегородки між відповідними частинами будинку, які відходять кожному зі співвласників, та який необхідно облаштовувати відповідно до 3 варіанту експертизи. Загальні площі приміщень будинку, які припадають кожному зі співвласників найбільш відповідають їх ідеальним часткам - 1/2 та 1/2 відповідно та складають 49/100 та 51/100 частин домоволодіння відповідно. Перший варіант експертизи максимально наближений до історичного користування приміщеннями обома сторонами по справі. Щодо поділу земельної ділянки, то 1 варіант також наближений до реального багаторічного порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою площею, який склався в родині [PERSON] відповідно до усної домовленості. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25.09.1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2013 року розірвано. Судом достеменно встановлено та не заперечується представниками сторін, що під час шлюбу подружжям за спільні кошти придбано домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці площею 0,0568 га, право власності на яке було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Висновком № 30/14-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 06.02.2015 року, виконаним судовим експертом [PERSON], запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння по [ADDRESS] у співвідношенні часток ? до ? житлового будинку, та три варіанти розподілу земельної ділянки площею 568 кв.м. за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], являється спільною сумісною власністю сторін в даній цивільній справі. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві спільної власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з роз»ясень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя «вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 4 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З матеріалів судової будівельно-технічної експертизи від 06.02.2015 року, зокрема з варіанту першого, який суд вважає найбільш прийнятним для сторін, вбачається, що при розподілі домоволодіння відповідач повинен виплатити позивачу, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну, компенсацію в сумі 105772 грн. Позивач згідний на отримання компенсації за належну йому частину спірного майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своє інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Земельна ділянка площею 558 кв.м. по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 648151 від 27.02.2007 року, який виданий на підставі рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року № 2-473 п. 1.4. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги висновок № 30/14-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 06.02.2015 року, суд вважає за необхідне позов задовольнити та поділити спільне майно відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експретизи, вважаючи даний варіант найбільш оптимальним, таким, що не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб.

Outcome: approved