Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та усунення перешкод у здійсненні права власності - звільнення автомобіля з-під арешту. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 28 грудня 2011 року, на підставі довідки-рахунок серії ДПІ № 158018, виданої ТОВ «Янгол 3», він придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки «LEXUS» моделі «RX 350», кузов [NUMBER], 2008 року випуску. На підставі зазначеної довідки-рахунок було зареєстровано його право власності на зазначений автомобіль, про що МРЕВ-2 м. Одеси 28 грудня 2011 року видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Наприкінці лютого 2013 року позивачу стало відомо, що в процесі розслідування слідчим СВ Приморського РВ ГУМВС України в Одеській області Зубрицьким О.О. кримінального провадження за №12013170500000693 від 18 січня 2013 року, за ч. 4 ст. 190 КК України, по факту вчинення [PERSON] відносно [PERSON] кримінального правопорушення - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), скоєного у особливо великих розмірах, було накладено арешт на належний позивачу автомобіль марки «LEXUS» моделі «RX 350», кузов [NUMBER], 2008 року випуску. Враховуючи те, що він на законних підставах набув право власності на автомобіль, яке хоч і не оспорюється відповідачем [PERSON], але не визнається ним, позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль та усунути перешкоди у здійснення права власності - звільнити автомобіль з-під арешту. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи та просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутність, або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Суд, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, у зв`язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2011 року, на підставі довідки-рахунок серії ДПІ № 158018, виданої ТОВ «Янгол 3», позивач [PERSON], придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки «LEXUS» моделі «RX 350», кузов [NUMBER], 2008 року випуску. На підставі зазначеної довідки-рахунок було зареєстровано право власності позивача на зазначений автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER], виданим МРЕВ-2 м. Одеси 28 грудня 2011 року. Враховуючи те, що відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. У зв'язку з чим, суд відмовляє позивачу у частині визнання за ним права власності на транспортний засіб - автомобіль марки «LEXUS» моделі «RX 350», кузов [NUMBER], 2008 року випуску, так як воно вже зареєстроване. 18 лютого 2013 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по кримінальному провадженню № 12013170500000693 від 18 січня 2013 року, за ч.4 ст.190 КК України, по факту вчинення [PERSON] відносно [PERSON] кримінального правопорушення - заволодіння чужим майном шляхом обману(шахрайства), скоєного у особливо великих розмірах на автомобіль марки «LEXUS» моделі «RX 350», кузов [NUMBER], 2008 року випуску, який належить [PERSON] накладено арешт. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації),зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 перед відчуженням транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Зняття з обліку автомобілів здійснюється після їх огляду в органах ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що засвідчує його особу. Відповідно довідки УДАІ, наданої до позову, автомобіль «LEXUS» моделі «RX 350» 27 грудня 2011 року знятий з обліку для реалізації, на підставі заяви власника. Довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів, є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів. З наведеного вбачається, що позивач [PERSON] на законних підставах набув право власності на автомобіль марки «LEXUS» моделі «RX 350», кузов [NUMBER], 2008 року випуску. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Задовольняючи вимоги позивача щодо звільнення майна з-під арешту, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису. Відповідно до підпункту 4.1 Постанови № 6 суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви про виключення майна з опису, якщо справу, у зв'язку з якою накладено арешт на майно, не вирішено. До того ж пунктом 6 Постанови № 6 чітко передбачено, що в силу статті 31 ЦПК України сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства. Таким чином, незалежно від того, було розглянуто кримінальну справу, в рамках якої накладено арешт на майно, чи ні, особа, чиї майнові права порушено, має право звернутися до місцевого загального суду з позов ною заявою про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина 2 ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial