Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 листопада 2013 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 листопада 2013 року уклав шлюб з відповідачкою, від даного шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки не склалися через різні характери, погляди на шлюб та побудову сімейних відносин, що призвело до втрати почуттів, припинення шлюбних відносин, з січня 2019 року сторони проживають окремо. Спору про поділ майна, місце проживання та утримання дитини немає. Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 12 листопада 2013 року, шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Сурсько - Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 листопада 2013 року. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Сурсько - Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. Позивач посилається на те, що спільне життя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, побудову сімейних стосунків, у зв`язку з чим вони з січня 2019 року припинили сімейно-шлюбні відносини та мешкають окремо. Зазначає, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Відповідач позов визнала в повному обсязі. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачка не заявила про бажання відновити дошлюбне прізвище, після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн., а інша половина судового збору у розмірі 420,40 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved