Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод користування квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення посилаючись на те, що 28.09.2009 року на підставі акта про проведення прилюдних торгів було придбано однокімнатну [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON] Свідоцтво про право власності на вказану квартиру було видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дихтяренко В.О. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщення в спірній квартирі. Навіть після рішення суду відповідач не визнає, що незаконно займає спірну квартиру та не дає можливості позивачу потрапити у власну квартиру заперечуючи законний факт продажу квартири на прилюдних торгах. На внаслідок даних дій відповідача позивач вимушений тривалий час винаймати житло. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд, усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] з житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на нього було накладено стягнення в розмірі 1 000 000 грн., за рішенням суду, яке він вважає незаконним, а тому зі спірної квартири він не має наміру виселятися. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в м. Києві на підставі свідоцтва, яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дихтяренко В.О. на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого Відділом Державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ в м. Києві 28 вересня 2009 року (а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.8). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що будучи власником спірної квартири він немає змоги користуватися своєю власністю, оскільки відповідач не звільняє спірну квартиру. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та знято з реєстраційного обліку зі спірної квартири (а.с.9-12). Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 4, 5 ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. В судове засідання відповідач не надав доказів, які б спростовували докази позивача, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази та приймає до уваги лише докази, які містяться в матеріалах справи. Оскільки відповідач своїм проживанням порушує права позивача як власника спірної квартири, проживання відповідача перешкоджає позивачу володіти, користуватись та розпоряджатись спірною квартирою, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, тому відповідач підлягає виселенню, а отже позовні заява вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 487 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved