Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 2863 грн. 11 коп. та судовий збір у розмірі 640,00 грн. Позивач в позові зазначає, що 16 серпня 1990 року він був прийнятий на роботу до Мелітопольського заводу холодильного машинобудування ім. 30 років ВЛКСМ, правонаступником якого є ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма», на посаду економіста в бюро допоміжного виробництва. 27 квітня 2017 року він був звільнений згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення йому не була виплачена заробітна плата в сумі 30\~103 грн. 65 коп. Тому позивач вважає, що\~з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 28 квітня 2017 року по 29 травня 2017 року в сумі 2863 грн. 11 коп. В судове засідання сторони не зявились. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги позивача в сумі стягнення середнього заробітку збільшив: просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 11904 грн. 51 коп., а також інфляційні витрати у розмірі 933 грн. 21 коп., 3 % річних за період затримки розрахунку у розмірі 291 грн. 96 коп., та суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність з урахуванням відзиву на уточнену суму середнього заробітку позивача в сумі 11904 грн. 51 коп., інфляційні витрати у розмірі 933 грн. 21 коп., 3 % річних за період затримки розрахунку у розмірі 291 грн. 96 коп. Представник відповідача у відзиві зазначив, що позовні вимоги позивача у даній сумі визнає. З урахуванням заяв представників сторін по справі з проханням слухати справу у їх відсутність, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 16 серпня 1990 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Мелітопольського заводу холодильного машинобудування ім. 30 років ВЛКСМ, правонаступником якого є ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма», на посаду економіста в бюро допоміжного виробництва. 21 квітня 2016 року звільнений за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України. /а.с. 6/. Згідно копії Довідок по заборгованості по заробітній платі від 11.05.2017 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON], який працював на ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма», становить\~в загальній сумі 30 103 грн. 65 коп. та 4068 грн. 57 коп. /а.с. 7, 8/. Відповідно до\~ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~в структуру заробітної плати входять компенсаційні виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати передбачена\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~та проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Як зазначено вище, згідно довідки ПАТ «Рефма» від 11.05.2017 року заробітна плата позивача на підприємстві за останні два місяці роботи, передуючі звільненню, тобто за лютий та березень 2017 року становить: 1600 грн. та 2468,57 грн. відповідно. Розмір середньоденної заробітної плати позивача на підприємстві складає 150,69 грн. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати з наступного дня від дня звільнення і по день ухвалення рішення суду, з урахуванням терміну прострочення виплати 79 робочих днів (з 28.04.2017 по 23.08.2017 року) - (150,69 грн. х 79) = 11904 грн. 51 коп. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 20 Постанови, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Враховуючи те, що позивача звільнено за власним бажанням є наявність заборгованості з виплати заробітної плати позивачу, що свідчить про порушення відповідачем трудового законодавства, суд дійшов висновку про стягнення з ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі\~ст. 117 КЗпП України у розмірі 11904 грн. 51 коп. Крім того відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як слідує з наведеного, нарахований, але не виплачений позивачу при звільненні дохід станом на день звільнення складає 30103,65 грн., і тому індекс інфляції заробітної плати становить: 10103,65 : 100 х 3,1%=933,21 грн., розмір 3 % річних складає 30103,65:100х3:365х118 (календарних днів з дня звільнення по день ухвалення рішення)=291,96 грн. Розмір середнього заробітку за час затримки заробітної плати, розмір індексу інфляції та розмір 3 % річних визнаний відповідачем. Крім того, на підставі\~ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь позивача, в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved