Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом\~ до відповідача, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 16\~119, 97 дол. США. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання та обслуговування платіжної картки, з підключенням послуги « повідомлення про виконану транзакцію на базі SMS в режимі ON-LINE». Протягом певного проміжку часу на мобільний телефон позивача надходити sms- повідомлення про списання грошових коштів по транзакціях. Позивач наголошує на тому, що дані транзакції ним не виконувались , до того ж були здійсненні за межами території України, коли він, в той час, перебував на її території. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої в задоволенні позову просив суд відмовити. На засідання, яке відбулось 05.12.2016 року представником відповідача була подана заява про відкладення розгляду справи, у звязку із необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Суд звертає увагу на той факт, що справа в провадженні судді знаходить тривалий час, враховуючи що попереднім представником було висловлено правову позицію з приводу предмету спору, а також зважаючи на стадію судового розгляду ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази суд прийшов до висновку що в задоволенні заявлених вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.10.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 9000/13/59961 про надання та обслуговування платіжної картки. На підставі укладеного договору позивачу було надано платіжну картку та відкрито основний валютний рахунок в дол. США № 26251000058112, яку було активовано 27.10.2014 року. Позивач наголошує на тому, що 21.11.2014 року та 22.11.2014 року на телефон позивача надходили sms-повідомлення про списання грошових коштів, на загальну суму 16\~119,97 дол. США, що підтверджується банківською випискою від 14.12.2015 року. 24.11.2014 року позивач звернувся до ПАТ « Фінбанк» з заявою про незгоду з транзакціями, які були проведені за допомогою його картки. Позивач зазначає те, що транзакції по списанню грошових коштів, згідно з виписок по рахунку, відбулися на території Греції, однак він на той час перебував на території України. Згідно\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України повинні довести належними доказами обставини, як в обґрунтування заявлених позовних вимог, також щодо заперечень за позовом. З чеків, наданих банками-еквайєрами, вбачається здійснення транзакцій які містять всі необхідні реквізити, такі як номер банківської платіжної картки, найменування торгівельної точки, дату та суму транзакції, а також підпис предявника БПК. На підставі проведеного процесінговим центром ПАТ «ПУМБ» розслідування, 29 грудня 2014 року ПАТ «ФІНБАНК» було складено відповідь на звернення позивача від 24.11.2014 року, у відповідністю з якою відповідач зазначив, що: «Надані копії чеків містять такі необхідні реквізити як номер карти, найменування торгівельної точки, дату та суму транзакції. Отримана документація міститься підпис пред'явника платіжної картки. В результаті отримання документів, які містять підпис пред'явника картки, здійснення оскарження транзакцій в зв'язку із шахрайським використанням реквізитів платіжної картки неможливо в зв'язку з отриманням ПАТ «ФІНБАНК» підписаних чеків РОS-термінала». Не погоджуючись зі вказаною вище відповіддю ПАТ «ФІНБАНК», 22 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача з листом щодо відшкодування завданого йому матеріального збитку в сумі 16000 дол. США. Основною підставою для відшкодування позивач називав той факт, що транзакції по карті були здійснені на території Греції. В дні проведення спірних транзакцій позивач на території Греції не перебував, підписи на чеках виконані не позивачем, а іншою особою. Розглянувши вказаний лист, 26 січня 2015 року ПАТ «ФІНБАНК» було надано позивачу відповідь, якою було відмовлено позивачу в відшкодуванні матеріального збитку. Позивач в своєму позові наголошує на тому, що він звертався до CALL-центру банку з метою пояснення ситуації, на що йому було запропоновано звернутися письмово, однак підтверджень того, що дані дії ним були проведені суду надано не було, також не зрозуміло чому позивачем, після надходження йому повідомлень про списання грошових коштів, не було прийнято дії з метою блокування операцій по карті з метою захисту майнових інтересів. Отже, можна зробити висновок, що позивач свідомо відмовився від її блокування, чітко усвідомлюючи наслідки такої відмови. Таким чином позивач мав можливість зупинити зняття грошових коштів ї карткового рахунку, отримавши вже перше СМС-повідомлення, але не здійснив цього, що призвело до зняття грошових коштів з рахунку Позивача в сумі позову. Як на підставу підтвердження своєї правової позиції Позивач посилається на ст. 1073 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої: «У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом». Посилаючись на вказану статтю Цивільного кодексу України, Позивач перекручує її зміст, що може призвести до неправильного застосування норми права, виходячи з наступного: відповідно до ч. 1 ст. 1070 Цивільного кодексу України: «[PERSON] може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між: банком і клієнтом». Введення ПІН-коду платіжної картки Клієнта, надання її реквізитів у торгівельній точці за своєю правовою природою є наданням банку розпорядження списати грошові кошти з рахунку клієнта з метою здійснення будь-якої платіжної операції чи з метою зняття грошових коштів з рахунку. Операція пі платіжного карткою Позивача здійснювалася з введенням як ПІН-коду картки, так і з наданням її реквізитів (з подальшим підписанням платіжного документу), тобто з наданням розпорядження Банку списані грошові кошти з рахунку Клієнта, в зв'язку з чиїм відсутні будь-які підстави стверджувані про безпідставність списання грошових коштів з рахунку з посиланням па ст. 1073 ЦК України списання грошових коштів з рахунку клієнта банку під час виконання операцій з банківською платіжною карткою відбувається автоматично після введення її ідентифікаційних даних та її верифікації платіжною системою. [PERSON] жодним чином не приймає участі в списанні грошових коштів з карткового рахунку клієнта, а проводить лише фактичне адміністрування таких операцій. Отже списання грошових коштів з карткового рахунку клієнта здійснюється автоматично після виконання відповідних операцій з платіжною карткою клієнта. Таким чином у позивача відсутні будь-які правові підстави для посилання на безпідставне списання грошових коштів з рахунку клієнта, оскільки таке списання не здійснювалося банком самостійно, а було виключно результатом здійснення операцій з банківською платіжною карткою. Аналогічна позиція стосується посилань позивача на п.37,2 ст. 37 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме на те, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що представником позивач не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, отже в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не доведеними тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed