Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, використовуючи житлову площу в будинку, користуючись та споживаючи усі види комунальних послуг, не своєчасно сплачує житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги та судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач не є членом ОСББ «Житловий комплекс «Віденський». За вищевказаною адресою прописана лише з 23.01.2014 (а.с. 9), до вказаного періоду проживала за іншою адресою, тобто фактично не споживала житлово-комунальні послуги. Між позивачем та відповідачем, у відповідності до вимог ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не було укладено договір про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, по формі та змісту Типового договору, затвердженого постановою КМ України від 21.07.2005 № 630 та договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за формою та змістом Типового договору, затвердженого Постановою КМ України від 20.05.2009 № 529. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на надано доказів того, що рахунки для сплати житлово-комунальних послуг відкрито на ім?я відповідача. Тобто, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили, що між ОСББ «Житловий комплекс «Віденський» та відповідачем було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, у тому числі в усній формі. До матеріалів справи не було додано доказів, які б свідчили про наміри позивача укласти договір з відповідачем, ухиляння відповідача від його укладення, тощо. Поруч з наведеним, на підтвердження отримання відповідачем послуг позивачем надано, складений ним, розрахунок ціни позову без зазначення адреси квартири, виписку по рахунку [PERSON] та картку рахунку [PERSON] Інших доказів, які б підтверджували факт надання послуг відповідачу суду не надано. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є - власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно- правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно ж до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Крім того, відповідно ч. 2 ст. 640 ЦК України передбачено таку можливість визнання правочину укладеним: якщо для укладення договору необхідно вчинити певні дії, договір є укладеним з моменту вчинення такої дії. Згідно із ч. 3 та ч. 5 ст. 626 ЦК України, договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 526, 527, 612 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством; в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; зобов'язання припиняється його виконанням належним чином. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з цим, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово- комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Крім того, поруч з наведеним, слід зазначити, що позовні вимоги заявлені про стягнення заборгованості зі сплати комунальних послуг за період з квітня 2012 року по березень 2014 року. При цьому, позовна заява подана лише 30.05.2017. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України. При цьому слід зазначити, що позивачем та його представником не було надано суду доказів на підтвердження поважності причини пропущення строків позовної давності. Оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження надання вказаних послуг та їх обґрунтованості, обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача плати за житлово-комунальні послуги не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, та враховуючи ту обставину, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а в свою чергу представником відповідача було заявлено, в судовому засіданні, про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що відсутні підстави для стягнення заборгованості по наданню житлово-комунальних послуг, немає відповідно і підстав для стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed