Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в інтересах ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 17\~461,09 грн. Позов мотивує тим, що 28.01.2015 року між ПрАТ АСК «Скарбниця» та [PERSON] укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №АІ/3418056, обєктом страхування в якому виступав автомобіль [NUMBER]. 09.08.2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.09.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП України). Внаслідок звернення [PERSON] та [PERSON] вказану подію було визнано страховим випадком та здійснено страхове відшкодування в розмірі 2\~175,54 грн. та 15\~285,55 грн. відповідно. Оскільки відповідач у встановлений строк не повідомив про настання страхового випадку, позивач звернувся до нього із претензію в порядку регресу, проте кошти сплачені останнім добровільно не було. У звязку із наведеним змушені звернутись із позов до суду. В судове засідання представник позивача за викликом не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. А тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що дійсно 09.08.2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у ПрАТ АСК «Скарбниця» автомобіля. 10.08.2015 року потерпілі звернулись до позивача із заявами про виплату страхових відшкодувань, на підставі яких позивач здійснив відповідні виплати. Зазначає, що у звязку із внесенням змін у Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на час виникнення спірних правовідносин право на регрес у позивача виникало за сукупності умов не повідомлення та невжиття заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Проте остання умова нічим позивачем не підтверджується. Окрім цього зазначає, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий зафіксований правоохоронними органами, відповідач визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Сам позивач визнав всі обставини, здійснив виплату страхових відшкодувань добровільно. Сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика не може бути підставою для стягнення збитків в порядку регресу. А тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як вбачається із полісу №АІ/3418056 від 28.01.2015 року, страхувальник [PERSON] здійснив страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER]. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.09.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КпАП України. Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із матеріалів справи, заявами потерпілих [PERSON] та [PERSON] від 10.08.2015 року (а.с.43, 44) повідомлено позивача про пошкодження транспортних засобів та повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 09.08.2015 року. Як вбачається із страхових актів (а.с.8-11), дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 09.08.2015 року визнана страховим випадком. На підставі звітів про оцінку вартості відновлювального ремонту від 14.08.2015 року №Ю-00488 (а.с.13-15) та звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту від 14.08.2015 року №Ю-00487 (а.с.26-28), було здійснено виплату страхових відшкодувань потерпілим в розмірі 2\~175,54 грн. та 15\~285,55 грн. відповідно (а.с.8, 12). У відповідності до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в підтвердження позовних вимог посилається на положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Проте, виходячи з аналізу вказаної норми та змін, внесених Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», згідно яких внесено зміни у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 викладено в новій редакції, згідно якої водій зобовязаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Натомість, з аналізу підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, факт добровільної сплати страхового відшкодування стверджує про визнання такого позивачем. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Жодних даних про понесені збитки позивачем суду не представлено та не підтверджено доказами. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15. Таким чином, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 17\~461,09 грн., а тому слід з задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed