Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що згідно рішення Фастівського міськрайонного суду від 07.11.2013 року з нього на користь відповідачки - [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Позивач вважає, що даний розмір аліментів є завеликим, тому, що на даний час у нього змінилося його матеріальне становище, а саме у нього на утриманні перебувають його непрацездатні батьки, тому, просить зменшити стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що позивач працює і отримує заробітну плату, зі слів позивача в межах 8000 грн., інших аліментів не сплачує але має на утриманні непрацездатних батьків та має фінансові зобов»язання перед банком, а саме сплачує кредит. Вважає, що з позивача стягуються завеликий розмір аліментів на утримання дитини. Відповідачка та її представник проти позову заперечували, вважають, що стягнення аліментів на утримання дитини не є завеликим і зменшення розміру аліментів призведе до ущемлення прав дитини. Оскільки, при вирішенні справи про стягнення аліментів відповідачка відмовилася від аліментів на себе до досягнення дитиною трьохрічного віку на користь позивача з умовою, що він буде надавати фінансову допомогу сину. Кредит який сплачує позивач є кредит за придбаний автомобіль під час шлюбу і яким користується позивач. Майно яке було придбане під час шлюбу сторони не ділили. Просять, в задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і давши їм оцінку, суд, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Так, судом встановлено, що за рішенням Фастівського міськрайонного суду від 07 листопада 2013 року з відповідача - [PERSON], стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. При винесенні рішення про стягнення аліментів Фастівський міськрайонний суд врахував при цьому вимоги ст.182 Сімейного кодексу України щодо матеріального становища позивача, та наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо (а.с.7). З даним рішенням позивач погодився. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Відповідно до довідки Центру обслуговування споживачів №2 м.Київ позивач проживає у [ADDRESS] за даною адресою зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], які є батьками позивача та його брат з сином (а.с.5). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує той факт, що сімейне та матеріальне становище позивача, платника аліментів, та стан його здоров»я після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів не змінився. На момент винесення вищевказаного рішення факти на які посилається в своєму позові позивач, а саме перебування на його утриманні непрацездатних батьків та існування грошових зобов»язань були відомі. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів про його доходи, як зазначив представник в судовому засіданні, позивач працює та отримує заробітну плату в межах восьми тисяч гривень, інших аліментів нікому не сплачує. Посилання позивача на те, що на утриманні перебувають його батьки, які на даний час є працездатним та разом з ними проживає їх повнолітній син, брат позивача, не підтверджено належними доказами і не може бути підставою для зміни розміру аліментів. Також, суд критично відноситься до доказів позивача про сплату ним платежів за кредитним договором №КF011966 від 06 травня 2011 року для придбання автомобіля. Даний договір було укладено під час шлюбу і на даний час автомобіль використовується позивачем для його потреб. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, також враховує і матеріальне становище дитини, на утримання якого стягуються аліменти, стан його здоров»я, а тому, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на належних доказах щодо неспроможності у сплаті аліментів і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed