Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив про визнання за ним права власності на сарай літ. Е, як за власником квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову позивач послався на ті обставини, що фактично успадкував вищевказану квартиру на підставі заповіту після смерті [PERSON]. До складу квартири входив спірний сарай, яким за життя протягом тривалого часу користувалась спадкодавець [PERSON], а також її батьки. Свідоцтво про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку він (позивач) не отримував та право власності на спадкове майно не реєстрував. За наслідками своїх звернень до різних інстанцій підтвердити право власності на сарай літ. Е у дворі домоволодіння (жилкоп) № 120 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві він ([PERSON]В.) не зміг, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 травня 2015 року до участі в справі в якості 3-ї особи притягнута Миколаївська міська рада. 15 червня 2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій додатково просив визнати право власності на земельну ділянку, на якій знаходився спірний сарай. В даній заяві позивач зазначив ті обставини, що власник квартири № 7 домоволодіння № 120 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві [PERSON], разом зі співмешканцем та іншими особами 25 квітня 2015 року захопили земельну ділянку, на якій знаходився належний позивачу сарай та демонтували його. Усною ухвалою суду від 25 червня 2015 року змінений процесуальний статус Миколаївської міської ради з третьої особи на відповідача та притягнута до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] Позивач у судовому засіданні позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились (своїх представників не направили), про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Відомостей про причини неявки цих учасників процесу матеріали справи не містять. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з заповіту, посвідченого 02 лютого 1999 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 110, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, у тому числі квартиру [ADDRESS] [PERSON] 20 травня 2014 року [PERSON] померла. Після її смерті у встановленому законом порядку [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом не отримував та у Єдиному Державному реєстрі прав власності на нерухоме отримане у спадок нерухоме майно не зареєстрував. Як слідує з матеріалів справи, зокрема копії схематичного плану кварталу, до складу домоволодіння № 120 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві входить сарай, позначений літ. Е-1. Вирішуючи спір в частині вимог про визнання права власності на сарай, суд виходить з наступного. В силу ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному спорі головною річчю є домоволодіння (жилкоп) № 120 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві, що складається з окремих квартир. Сарай за літ. Е-1 є приналежністю даного домоволодіння, а тому за відсутністю спору стосовно головної речі визнання права власності на приналежність законом не допускається. Так, у відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року розяснено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, тобто в силу ст. 186 ЦК України вони є приналежністю головної речі (будинку), яка слідує за головною річчю. За такого підсобні будівлі не є самостійними обєктами цивільних прав, та не можуть бути самостійним обєктом права власності Крім того, позивачем не представлено суду у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів, що спірний сарай є приналежністю саме квартири [ADDRESS], а не іншої квартири у складі жилкопу, а тому у задоволенні позову в даній частині слід відмовити. Відмова в позові є також наслідком тих обставин, що об'єкт, на який позивач просить визнати право власності не існує в природі, так як згідно з твердженнями самого позивача предмет спору демонтований 25 квітня 2015 року за участю третьої особи, її співмешканця та інших осіб. Внаслідок відмови в позові в частині визнання права власності на сарай літ. Е-1 не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, на якій він знаходився. Таким чином, позов не підлягає задоволенню повністю. Відмова в позові не перешкоджає позивачу звернутись до суду у загальному порядку з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяних нею збитків. Суд не вбачає передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, а тому в силу ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою в позові з позивача на користь держави слід стягнути 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved