Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору неукладеним в частині, визнання кредитного договору недійсним в частині та в повному обсязі. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 18.07.2008 р. між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СМ- БМЕ302/263/2008. Дане кредитне зобов'язання було забезпечено наступними угодами: договором іпотеки № РСL-302/421/2006 від 20.12.2006 р. із змінами згідно договору про внесення змін та доповнень №1 від 18.07.2008 р.; договором поруки № SR-SМЕ302/263/2008 від 18.07.2008 року. У 2014 році позивач усвідомив, що банком вчинюються недобросовісні дії щодо нього й звернувся до фахівців-експертів. Відповідно до висновку експертного дослідження № 51/36 від 27.05.2014 року, позивач наголошує на наступні порушення банку: фіксований відсоток плаваючої процентної ставки в додатковому договорі №1 до кредитного договору № СМ-SМЕ302/263/2008 від 18.07.2008 р. визначений неоднозначно, оскільки у тексті додаткового договору розмір відсоткової ставки визначений цифрами 6,9 %, а прописом - 6,54%. Також експертом встановлено, що згідно Додатку № 1 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» від 07.04.2009 р. зазначено, відсоткова ставка становить 7,0 % та 14,5 %, що не відповідає умовам договору № СМ-8МЕ302/263/2008 від 18.07.2008 р., в якому розмір ставки FIDR не визначений, а фіксований відсоток становить 6,9 % або 6,54 %. Процентна ставка FIDR за кредитним договором є невизначеною, та залежить від низки чинників, які неможливо передбачити та врахувати на період дії кредитного договору до 18 липня 2023 року. Аналізуючи умови договору, розмір процентної ставки встановити не вдається за можливе. Також відсотки за кредитним договором були штучно збільшені на 1,39% чи 1,67% у високосний рік, що призвело до фактичного завищення нарахування відсотків на суму 8869,21 доларів США за весь період кредитування з 18.07.2008 р. по 18.07.2023 р., про що позивача не було повідомлено банком. Пункт 2 кредитного договору щодо встановлення річної бази нарахування відсотків у 360 календарних днів є недійсним. Також позивач посилається на те, що на момент укладення кредитного договору ЗАТ «ОТП «Банк» ні в самому кредитному договорі, ні в додатку № 1 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» не були проведені розрахунки сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Позивачем сплачено грошові кошти на загальну суму 99023,36 доларів США та 6103,28 грн., в тому числі: - 99023,36 доларів США на користь ПАТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № СМ-SМЕ302/263/2008 від 18.07.2008 року; - 4840,30 грн. на користь ПАТ «ОТП Банк» як комісія за видачу кредиту; - 763,41 грн. на користь ПАТ «ОТП Банк» як додаткова комісія за зміну умов договору; - 306,03 грн. на користь ПАТ «ОТП Банк» як пеня по кредитному договору; - 193,54 грн. на користь страхових компаній, як страхові платежі за страхування від нещасного випадку позичальника банку. Вказані платежі є надмірно сплаченими та завчасно неузгодженими сторонами. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати кредитний договір неукладеним в частині п.3 щодо ставки FIDR, також недійсним в частині п.2 щодо річної бази нарахування процентів 360 календарних днів у році, а також визнати кредитний договір № СМ-SМЕ302/263/2008 від 18.07.2008 року недійсним. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача та його представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СМ- БМЕ302/263/2008, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 100000,00 доларів США на споживчі цілі, зі строком повернення 18 липня 2023 року зі сплатою 6% річних. Дане кредитне зобов'язання було забезпечено наступними угодами: договором іпотеки № РСL-302/421/2006 від 20.12.2006 р. із змінами згідно договору про внесення змін та доповнень №1 від 18.07.2008 р.; договором поруки № SR-SМЕ302/263/2008 від 18.07.2008 року. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, оскільки банк надав позивачу споживчий кредит, то при укладанні цього договору банк зобов'язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на необхідність застосування цього Закону до споживчого кредитування звернуто увагу у Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Як було встановлено судом, фіксований відсоток плаваючої процентної ставки в додатковому договорі №1 до кредитного договору № СМ-SМЕ302/263/2008 від 18.07.2008 р. визначений неоднозначно, оскільки у тексті додаткового договору розмір відсоткової ставки визначений цифрами 6,9 %, а прописом - 6,54%. Згідно Додатку № 1 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» від 07.04.2009 р. зазначено, відсоткова ставка становить 7,0 % та 14,5 %, що не відповідає умовам договору № СМ-8МЕ302/263/2008 від 18.07.2008 р., в якому розмір ставки FIDR не визначений, а фіксований відсоток становить 6,9 % або 6,54 %. Процентна ставка FIDR за кредитним договором є невизначеною, та залежить від низки чинників, які неможливо передбачити та врахувати на період дії кредитного договору до 18 липня 2023 року. Однак в даному випадку, процента ставка не може вважатися фіксованою, адже відповідно до ч. 3 статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений гедитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до ч. 6 статті 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Вищевикладеним умовам та ознакам змінюваної процентної ставки - ставка у даному випадку не відповідає. Відповідно до п. 3.1. Постанови НБУ № 168 «Про затвердження Правил надання банками України іфнормації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту», банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку. Проте, вказані вимоги закону відповідачем були порушені, оскільки ні кредитний договір, ні окремі письмові документи до договору не містять вказаних даних. З огляду на вищезазначені докази суд приходить до висновку про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища позивача, що є підставою визнання такого договору недійсним. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна аба вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, спірний договір між сторонами є укладеним. Також, оскільки договір судом визнається недійсним в повному обсязі, суд вважає безпідставними вимоги про визнання договору недійсним в його частині. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial