Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. Предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 7516, вчиненого приватним нотаріусом [PERSON] від 18.12.2015 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.02.2007 року. 16/02/2007 року між ним та банком укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачем надано йому кошти. Розмір позики він не памятає, копії кредитного договору не має. У березні 2016 року він дізнався, що 11.01.2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні [PERSON] відкрито виконавче провадження № 49808545 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса [PERSON] № 7516 від 18.12.2015 року про стягнення заборгованості та задоволення вимог відповідача за кредитним договором в розмірі 28 670,28 грн., з яких: - основний борг у розмірі 3 934,75 грн.; - відсотки у розмірі 21 751,23 грн.; - штраф - 1 284,30 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1700,00 грн. Також, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції по виконавчому провадженню №49808545 була винесена постанова про арешт коштів боржника від 10.03.2016 року, в результаті чого було накладено арешт на його рахунки в ПАТ КБ „Правекс-Банк. Вказана постанова створює перешкоди для повноцінного ведення діяльності ФОП [PERSON], несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам та відрахувань податків до місцевого бюджету. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 49808545, виконавчим написом Приватного нотаріуса [PERSON] № 7516 від 18.12.2015 року, вважає, що даний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості. По-перше, відповідно до п.1.1-1.2 Глави 16 (Розділ 2) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та ст.87 Закону України „Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. На запит до банку та нотаріусу не надано жодного документу у відповідь. Відповідно до ст.88 Закону України „Про нотаріат, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Кредитний договір (б\\н від 16.02.2007 року) був укладений між ним та відповідачем ще в 2007 році. По факту вчинення виконавчого напису № 7516 станом на 31.10.2015 року з дня укладення минуло 8 років 8 місяців 15 днів, що свідчить про невідповідність дій приватного нотаріуса вище приведеним нормам законодавства, оскільки відповідач втратив будь-які можливості на стягнення заборгованості. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від сторін по справі первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту та відсотковій ставці, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафу у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року № 2 „Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені в п.13 роз'яснено, що, відповідно до ст.34. 36, 87, 88 ЗУ „Про нотаріат, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимог від стягувача з підписом боржника про його отримання. Зазначає, що протягом 8 років, він як сторона кредитних зобов'язань не отримував жодних вимог стягувача по даному кредитному договору, а, тим паче, не підписувався під ними. По-друге, відповідно до ст.88 Закону України „Про нотаріат, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. По-третє, в супереч нормам ЗУ „Про нотаріат, нотаріус як уповноважена державою особа, посвідчує права, факти, що мають юридичне значення, з метою надання їм юридичної вірогідності. Приватний нотаріус [PERSON] внесла у виконавчий напис недостовірні відомості, а саме: зазначила посаду боржника як „керівника проекту ГРУ в ПАТ „КБ „ПриватБанк. Повідомляє, що дану посаду не займає вже приблизно 9 років. Отже, відомості, що зазначені у виконавчому написі № 7516 від 18.12.2015 року, не відповідають дійсності. Після подання позову до суду, а саме: на початку червня (майже через 3 місяці, після його письмового звернення), йому надійшов лист від нотаріуса [PERSON] з пропозицією ознайомитись з матеріалами нотаріальної справи. Звернувшись до нотаріуса, він отримав копії виконавчого напису; заяви від ПАТ КБ „Приватбанк про вчинення виконавчого напису; письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № 6\\н від 16.02.2007 року; квитанції на оплату послуг поштового звязку; опису вкладення до цінного листа; заяви про збільшення кредитного ліміту; виписки з рахунку боржника. По факту ознайомлення з пакетом документів, наданих нотаріусом, повідомляє наступне. Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, подаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Звертає увагу суду на той факт, що копія кредитного договору № б/н від 16.02.2007 року йому для ознайомлення в прошитому та завіреному нотаріусом пакеті документів не надавалась, а отже, відсутня і в матеріалах нотаріальної справи, що є грубим порушенням вищевказаного Переліку. В наданій нотаріусу письмовій вимозі про усунення порушень, банком було встановлено утопічний строк повернення і сплати кредиту в повному обсязі, а саме 1 календарний день з дати відправлення письмової вимоги. Згідно квитанції „Укрпошти та опису цінного листа, вимога була направлена з міста Дніпропетровськ до м.Нікополь 16.12.2015 року. За один календарний день виконати будь-яке зобов'язання, враховуючи те, що послуги поштового зв'язку в межах одного міста займають до трьох днів, просто не можливо. Як вбачається з тексту виконавчого напису від 18.12.2015 року, строк, за який провадиться стягнення, - вісім років вісім місяців та п'ятнадцять днів, а саме: з 16.02.2007 року по 31.10.2015 року. Проте, відповідно до п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Враховуючи все вищевикладене, вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 7516, вчинений Приватним нотаріусом [PERSON], від 18.12.2015 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав і просив задовольнити позов в повному обсязі. Суду пояснив, що в копії кредитного договору, який був наданий представником відповідача, немає ні строку дії договору, ні строку дії кредитної картки. Крім того, вважає, що нотаріус вийшов за межі позовної давності. До нього із вимогою про повернення боргу ніхто не звертався. Тому він вважав, що ніякого боргу в нього немає. Коли після кількох років роботи він звільнявся з „Приватбанку, йому ще й виплатили компенсацію і ні про який борг на користь відповідача не було жодного слова. Якби борг був, з нього б вирахували ті кошти, що він заборгував. А так йому навіть компенсацію виплатили.Тому він вважав, що в нього всі борги з „Приватбанком погашені. І раптом в нього арештували всі рахунки. Він зараз в такому стані, що не може ні зарплати людям виплачувати, ні свій бізнес розвивати, нічого абсолютно не може здійснювати. Представник відповідача в судовому засіданні 12.01.2017 року проти позовних вимог заперечував, згідно наданих ним письмових заперечень, в яких посилається на те, що позивач помилково дійшов висновку, що заборгованість позичальника є спірною. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], вчинений 18.12.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ „Приватбанк заборгованості у сумі 26 970,28 грн., таким, що не підлягає виконанню, оскільки, за міркуванням позивача, заборгованість не є безспірною. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. Статтею 87 Закону України „Про нотаріат, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1,2 „Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у „безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Виконавчий напис вчинений з дотриманням ст.87, 88 Закону України „Про нотаріат та п.3.1., 3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі оригіналу кредитного договору та виписки про рух коштів. Також, відповідно приписів ст.87, 88 Закону України „Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, „Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виконавчий напис, вчинений з дотриманням чинного законодавства, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Також, мотивуючи та обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач не вказав, в чому полягає спірність заборгованості по кредитному договору, й з одних лише міркувань дійшов необгрунтованого висновку про наявність спору. Позивачем не наведено, які саме положення розрахунку заборгованості або виписки про рух коштів є неправильними чи не відповідають умовам кредитного договору, власний розрахунок не здійснений. ПАТ КБ „Приватбанк надано обґрунтований розрахунок заборгованості, в якому відображено всі проплати, які надходили на погашення заборгованості та міститься вся наявна заборгованість за кредитним договором. Позивачем не доведено факт належного виконання своїх зобов'язання за кредитним договором та не надано відповідний розрахунок суми заборгованості, яким частково або повністю спростований розрахунок банку. Позивач безпідставно вважає, що виконавчий напис вчинений поза межами трьох років з дня виникнення права вимоги. Відповідно до ст.88 Закону України „Про нотаріат, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідачу надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну карту, остання з яких № 5457082940095743, строк дії якої до 02.2013 року, що підтверджується довідкою. Відповідно до умов і правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною кредитного договору, передбачено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, оскільки карта діяла до 02.2013 року, й відповідно кредитний ліміт діяв до 02.2013 року, то відповідач звернувся до нотаріуса в межах трирічного строку, визначеного ст.88 Закону України „Про нотаріат. Враховуючи викладене, виконавчий напис є правомірним та вчинений відповідно до вимог ст.87, 88 Закону України „Про нотаріат, а припущення позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі, є необґрунтованим та незаконним. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ „Приватбанк, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання, яке відбулось 24.01.2017 року, повідомлений належним чином про розгляд справи під звукозапис в попередньому судовому засіданні, представник відповідача не прибув. Про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причину неявки не є перешкодою для розгляду справи. Третя особа в судове засідання не прибула, надала заперечення на позовну заяву, в якій просила провести розгляд справи у свою відсутність та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Пленум Верховного Суду України своєю чинною наразі Постановою № 2 від 31.01.1992 року „Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні від 31.01.1992 року з подальшими змінами розяснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розмір заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, як розяснив Верховний суд, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Таким чином, тільки один той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Крім того, згідно ст.18 ЦК України та ст.87, 88 Закону України „Про нотаріат вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Тому безспірність в розумінні ст.88 Закону України „Про нотаріат є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу. Крім того, документи, передбачені Переліком документів, за якими виникнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Ця позиція повністю відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в його постанові від 20 травня 2015року № 6-158цс15, в якій, зокрема, говориться: „Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи що стверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень ... суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові (про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), а та обставина, що сума заборгованості за кредитом більша, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору. Виконавчий напис був здійснений нею з суворим дотриманням ст.88 Закону України „Про нотаріат, п.3 гл.16 Наказу Міністерства юстиції України „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості: кредитний договір, виписка з особового рахунку позивача, письмова вимога про усунення порушень кредитного договору, докази направлення вимоги боржникові, належним чином засвідчені копії яких додаються до заперечень. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з рахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Така ж позиція закріплена у п.10 Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07 лютого 2014 року, в якому зазначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 196/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своєю правовою природою ці строки, передбачені ст.88 Закону України „Про нотаріат, не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як, згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згаданий вище висновок міститься також в пункті 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року. Вважає, що він має бути врахований судом і в цій справі, бо це є правовою позицію спеціалізованого суду вищої юрисдикції щодо тих самих правовідносин, адже застосування ст.88 Закону України „Про нотаріат не може залежати від субєктного складу учасників правовідносин, отже воно має бути однаковим для усіх субєктів. Таким чином, згадані вище строки обчислюються не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами, викладеними в ст.88 Закону України „Про нотаріат. В даному випадку терміном, з кого має обчислюватися згаданий вище строк, є момент відправлення вимоги про усунення порушень за кредитним договором, виходячи з наступного. Згідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обовязки, відповідно до договору. В даному випадку, в кредитному договорі не передбачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час. Отже, сторони мають здійснити свої права та обовязки за згаданим вище договором в будь - який час. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, в разі, якщо договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, був укладений на невизначений строк, як в даному випадку, в кредитора виникає право вимагати виконання обовязків боржника, передбачених договором, в тому числі - й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору. Разом з тим, згідно ст.530 ч.2 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У вказаному вище випадку це право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобовязання, передбаченого договором, яке не треба плутати із строком дії договору. Отже, в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку з моменту закінчення строку дії договору. Таким чином, виконавчий напис вчинено у повній відповідності до Конституції України, законів України „Про нотаріат, Наказу Міністерства юстиції України „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно до ст.10,\~60 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, 16 лютого 2007 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк, було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника (а.с.20-21) та Умов і правил надання банківських послуг № б/н від 16.02.2007 року. Відповідно до умов договору, позивач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4\~000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом зі строком повернення до лютого 2013 року. 11 грудня 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк було направлено [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень (а.с.17-19). Однак, доказів вручення даної письмової вимоги позивачу по справі відповідачем до суду надано не було. Крім того, у вищевказаній письмовій вимозі відповідачем позивачу було повідомлено про те, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковими до повернення і сплати в повному обсязі протягом 1 (одного) календарного дня з дати відправлення письмової вимоги (а.с.17). 18 грудня 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.31). 18 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк, де сума заборгованості за кредитним договором № б/н становить 26\~970 грн. 28 коп. та складається з: 3\~934 грн. 75 коп.\~залишок заборгованості за кредитом; 21 751 грн.\~23 коп. сума заборгованості по відсоткам; 1 284 грн. 30 коп.\~штраф (а.с.24). Частиною 2\~статті 1 Закону України „Про нотаріат\~визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси України керуються насамперед\~Цивільним Кодексом України, Законом України „Про нотаріат\~та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Статтею 87 Закону України „Про нотаріат передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України „Про нотаріат, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно пункту 3 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні, 16 лютого 2007 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк, було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника (а.с.20-21) та Умов і правил надання банківських послуг № б/н від 16.02.2007 року. Відповідно до умов договору, позивач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту а розмірі 4\~000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом зі строком повернення до лютого 2013 року. 11 грудня 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк було направлено [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень (а.с.17-19). Однак, доказів вручення даної письмової вимоги позивачу по справі відповідачем до суду надано не було (а.с.17). 18 грудня 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.6). Із заяви ПАТ КБ „ПриватБанк про вчинення виконавчого напису вбачається, що нотаріусу для вчинення оскаржуваного правочину було надано кредитний договір (оригінал), засвідчену виписку з особового рахунку боржника (оригінал); вимогу про усунення порушень за Кредитним договором (оригінал); розрахунковий документ про оплату послуг поштового звязку (оригінал); опис вкладення в цінний лист (оригінал); установчі документи ПАТ КБ „Приватбанк (оригінал); витяг з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців щодо ПАТ КБ „Приватбанк (оригінал); довіреність представника ПАТ КБ „Приватбанк (оригінал); паспорт представника ПАТ КБ „Приватбанк (оригінал) (а.с.31). Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки з рахунку боржника, останній платіж за кредитними зобовязаннями було вчинено 27 червня 2007 року (а.с.22-23). Згідно\~зі ст.256 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2\~ст.258 ЦК України,\~позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням того, що на час винесення оскаржуваного виконавчого напису, ПАТ КБ „ПриватБанк не було надано, а нотаріусом не було досліджено будь-яких документів, які свідчили б про зміну встановленого ст.256, 257, 258 ЦК України\~строку позовної давності, приймаючи до уваги, що останній платіж позичальником було здійснено 27 червня 2007 року, а із заявою до нотаріуса ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся 18 грудня 2015 року, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог\~ст.88 Закону України „Про нотаріат, у звязку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved