Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2006 року він придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу садибу, що розташована в с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області по вул. Берегова, 1, яка складається з деревяного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., дощатої веранди під літ. «а», цегляного погреба під літ. «п/г», деревяної літньої кухні під літ. «Б», деревяного сараю під літ. «В», дощатої огорожі під №1-2, а також земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0500 га. та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4000 га. При підписанні договору купівлі-продажу позивач сплатив [PERSON], грошові кошти в сумі 10000 грн., а він, у свою чергу, передав йому нерухоме майно, правовстановлюючі документи на нерухоме майно та розписку про отримання коштів. Також вони домовилися, що посвідчать договір купівлі-продажу нотаріально у строк до 31 грудня 2006 року. [PERSON] свого обовязку щодо оформлення в нотаріальній формі договору купівлі-продажу в обумовлений строк не виконав, оскільки помер 12 липня 2006 року. Єдиним спадкоємцем після його смерті є його племінник - [PERSON], який обізнаний про продаж дядьком садиби та не претендує на неї, як спадщину свого дядька. Тому позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений 17 квітня 2006 року між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на садибу, що розташована в с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області по вул. Берегова, 1, яка складається з деревяного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., дощатої веранди під літ. «а», цегляного погреба під літ. «п/г», деревяної літньої кухні під літ. «Б», деревяного сараю під літ. «В», дощатої огорожі під №1-2, а також земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0500 га. та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4000 га. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Представник позивача в адресованій суду заяві просить справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в наданій заяві вказав, що позовні вимоги визнає та просить суд справу розглянути без його участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 17 квітня 2006 року за договором купівлі-продажу позивач придбав у [PERSON] садибу, що розташована в с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області по вул. Берегова, 1, яка складається з деревяного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., дощатої веранди під літ. «а», цегляного погреба під літ. «п/г», деревяної літньої кухні під літ. «Б», деревяного сараю під літ. «В», дощатої огорожі під №1-2, а також земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0500 га. та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4000 га. На підтвердження укладеної угоди [PERSON] написав розписку (а.с. 12), з якої вбачається, що сторони узгодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме, його ціну, порядок передачі майна, порядок оплати вартості та про наступне нотаріальне посвідчення договору в строк до 31.12.2017 року. В той же день позивач здійснив розрахунок з відповідачем за придбане нерухоме майно, а останній, у свою чергу, передав йому нерухоме майно та правовстановлюючі документи на це майно. Однак, право власності на придбану садибу [PERSON] до цього часу належним чином не оформив, оскільки [PERSON] помер 12 липня 2006 року (а.с. 13). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його племінник - [PERSON], який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у звязку з обізнаністю про продаж дядьком садиби та не претендує на неї (а.с. 14-15). Право власності [PERSON] на садибу, що розташована в с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області по вул. Берегова, 1, підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, технічним паспортом та довідкою про правовий статус земельної ділянки, виданою Ворожбянською сільською радою (а.с. 16-22). У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved