Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним типового договору оренди землі від 02.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] щодо земельної ділянки площею 2,6135 га, кадастровий номер 3520883600:02:000:2338, яка розташована на території Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Позов мотивує тим, що спірний договір оренди землі не підписував та з його змістом мав змогу ознайомитись лише коли отримав договір у грудні 2015 року у відповідача після повідомлення про те, що має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб, а тому вважає, що при укладенні договору не було додержано вимог ст.638 ЦК України, згідно якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив залишити судові витрати за позивачем (а.с.72). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06.09.2016 року подав до суду заяву згідно якої заперечує проти задоволення позовних вимог вказуючи, що визнає ту обставину, що спірний договір оренди землі позивач не підписував. Крім того, на усне прохання позивача, повернула йому земельну ділянку, яку раніше використовувала згідно спірного договору оренди. Тому вважає, що договірні відносини з приводу користування (оренди) спірною земельною ділянкою між нею та позивачем припинилися з моменту повернення останньому земельної ділянки в користування. [PERSON] не звертався до неї з проханням врегулювання спору в позасудовому порядку, шляхом спільного звернення до державного реєстратора з проханням внести запис про припинення дії спірного договору оренди землі, а тому вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання недійсним договору оренди землі по якому позивачу ще у 2015 році повернуто земельну ділянку, не матиме жодних юридичних наслідків, а вимог про скасування державної реєстрації договору оренди не заявлено (а.с.65). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2012 року Бобринецької районною державною адміністрацією Кіровоградської області [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №089458 на земельну ділянку площею 2,6135 га, розташовану на території Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту (а.с.5). 02 вересня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено типовий договір оренди землі терміном на 10 років, за яким обєктом оренди є земельна ділянка загальною площею 2,6135 га., належна позивачу згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №089458, що підтверджується копією договору (а.с. 6). Вказаний договір оренди землі зареєстрований реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 10.10.2013 року, номер запису про інше речове право 2915302, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.11). Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч. 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно із ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема ч.3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203, 215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що типовий договір оренди землі від 02.09.2013 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] позивач не підписував. Вказана обставина також визнається відповідачем, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відтак, враховуючи те, що [PERSON] не підписував спірний договір оренди землі, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання вищевказаного типового договору оренди землі недійсним. Доводи відповідача про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання недійсним договору оренди землі по якому позивачу ще у 2015 році повернуто земельну ділянку, не матиме жодних юридичних наслідків, а [PERSON] не звертався до неї з проханням врегулювання спору в позасудовому порядку, шляхом спільного звернення до державного реєстратора з проханням внести запис про припинення дії спірного договору оренди землі, суд відхиляє, оскільки визнання недійсним договору з підстав відсутності волевиявлення на його укладення та припинення договору за взаємною згодо сторін мають різні правові наслідки, а тому обраний позивачем спосіб захисту є належним способом захисту порушеного права з огляду на те, що сторонами не оспорюється той факт, що договір орендодавцем не підписувався. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Оскільки сторона позивача просила залишити за нею понесені судові витрати суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved