Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNZ0AE00000992 від 25.10.2007 року [PERSON] (далі - Відповідач) 25.10.2007 року отримав кредит у розмірі 5548,18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.10.2010 року. Копія кредитного договору додасться до позовної заяви. ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмір передбаченому кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення; заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідне до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договорі Відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 25.10.2007 року уклали договір застави рухомого майна (надалі - Договір застави). Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21083, рік випуску: 2002, тип ТЗ: легковий седан-В, X кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про звернення стягнення на предмет застави та 07.09.2011 року суд виніс рішення звернути стягнений на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ, модель: 21083, рік випуску: 2002, тип ТЗ: легковий седан-В, > кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить и праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк». В порушення вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за договором застави не виконує; предмет застави в заклад банку не передає. Просить суд вилучити у відповідача [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]), та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРГЮУ 14360570) предмет застави: - автомобіль ВАЗ, модель: 21083, рік випуску: 2002, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; - комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобілю ВАЗ, модель: 21083, рік випуску: 2002, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. До початку проведення відкритого судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява у якій остання зазначила про можливість слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд, з урахуванням думки представника позивача, який дав згоду на заочний розгляд справи, вирішив провести заочний розгляд справи. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Існування договірних зобов`язань між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підтверджується кредитним договором № DNZ0AE00000992 від 25.10.2007 року , згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5548,18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.10.2010 року. Також з матеріалів справи вбачається, що 25.10.2007 року з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № DNZ0AE00000992 від 25.10.2007 року між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір застави автотранспорту № DNZ0AE00000992, згідно якого в заставу був наданий автомобіль ВАЗ, модель: 21083, рік випуску: 2002, тип ТЗ: легковий седан-В, X кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст..19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду від 07.09.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNZOАЕ00000992 від 25 жовтня 2007 року в сумі 1891,71 доларів США звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 21083, 2002 року випуску, тим ТЗ: Седан-В, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], заставною вартістю 30300 (грн. 00 коп., який належить на праві власності [PERSON], [INFO], уродженцю Дніпропетровської області м.Синельникове. Відповідно до ч.1 ст..20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 2 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, справа № 3-139гс11). Приписами статті 28 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншо особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач в добровільному порядку не сплатив суму заборгованості та не передав предмет застави у володіння позивача. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., адже відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved