Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на користування квартирою [ADDRESS] та про зобов'язання укладення з ним договору житлового найму. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що все своє життя проживає у кватирі за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований у цій квартирі з 13.07.2003 року. Проживав разом із матір'ю [PERSON] та основним квартиронаймачем [PERSON], яка була вселена згідно рішення Радянського РИ №555 від 28.08.1979р., та виписана 10.03.1989р. Квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 28,3 кв. м., знаходиться на цокольному поверсі трьох поверхового житлового будинку. Після смерті основного квартиронаймача позивач несе всі витрати по утриманню квартири, робив поточний ремонт в квартирі та будинку та приймав участь в утриманні в належному стані прибудинкової території будинку. Тому вважає, що набув самостійне право на користування жилим приміщенням та просить позов задоволити. На судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача позов заперечив. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Згідно ст. 61 ЦПК України, судом встановлені підстави звільнення від доказування, оскільки відповідачем визнано обставини поселення, прописки та проживання позивача у квартирі за адресою: [ADDRESS], тому ці обставини не потребують доказування. Обставини реєстрації позивача зі згоди наймача та спільного проживання з наймачем однією сім'єю підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.1 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно до ч. 2 ст.106 ЖК України, при відмові наймодавця у визнанні члена сім'ї наймача по договору найма наймачем, спір може бути вирішений у судовому порядку. Судом також встановлено, що позивач з 28.08.1979р. вселився та зареєстрований з 13.07.2003 р. у квартирі за адресою: [ADDRESS], з цього часу проживає та утримує квартиру в належному санітарному стані, здійснює поточні ремонти з метою покращення своїх житлових умов, сплачує квартирну плату та комунальні послуги, тобто користується правами та виконує обов'язки, передбачені договором найму жилого приміщення, тому на підставі ст. 61, 63 ЖК України він має право користування на спірне житлове приміщення та на підставі ст. 106 ЖК України у нього є право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму спірного жилого приміщення замість попереднього наймача, який помер. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими позов про спонукання зміну договору найму житлового приміщення і визнання його наймачем вказаного жилого приміщення таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved