Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини-інваліда. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, позивач та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який є недієздатним інвалідом ІА групи інвалідності. Відповідно додаткового рішення Братського районного суду Миколаївської області від 11.10.2013 року позивач призначена опікуном над недієздатним [PERSON] . Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини-інваліда в розмірі 400 грн. В даний час коли вже минуло майже шість років, а розмір аліментів, що присуджено судом відносно витрат, які позивач несе по утриманню сина, став просто мізерним, сам відповідач крім цієї суми, нічим іншим не допомагає, матеріальної допомоги не надає, одяг не купує, шкільним приладдям не забезпечує. Позивач щороку повинна забезпечити свого сина санаторно-курортним лікуванням, що вона й робить, при цьому вартість лікування для досить суттєва - 22100 грн. за перебування на лікуванні терміном 17 днів. До того ж промить суд врахувати, що на день винесення судом рішення в 2014 році, для прикладу, розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн. на місяць, а в 2020 році розмір мінімальної заробітної плати становить 4723 грн. на місяць, що в тричі більше, і якщо в той період на 400 грн. ще можна було утримувати дитину, то сьогодні на 400 грн. не те що місяць, а тиждень і то не моживо утримувати. Крім того, аліменти непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, II чи III групи присуджується на строк інвалідності, а непрацездатним за віком - довічно. Тому просить суд збільшити розмір аліментів на дитину інваліда в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, довічно. У судове засідання з розгляду справи по суті, позивач не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). [PERSON] є інвалідом ІА групи інвалідності з дитинства, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 5). Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 09.10.2013 року, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку (а.с. 6). Додатковим рішення Братського районного суду Миколаївської області від 11.10.2013 року опікуном [PERSON] , [INFO] , було призначено [PERSON] ( а.с. 7). Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 24.12.2014 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400 (чотириста) гривень, протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] та опікування ним, починаючи з 15 грудня 2014 року. Відповідно до положень ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту наведеної норми вбачається, що для вирішення питання про зменшення в даному випадку розміру аліментів, визначених за рішенням суду, позивачу необхідно довести, що після ухвалення рішення і до звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров`я в бік погіршення, що об`єктивно впливає на можливість матеріального утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає па обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вище викладене, заявлені вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved