Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання права власності на частку майна шляхом викупу, посилаючись на те, що з червня 2005 року до 14 травня 2014 року, [PERSON] і [PERSON] проживали разом однією сім'єю. За час життя [PERSON] набув у приватну власність квартиру, що знаходиться за адресою м. Чернівці по вул. Садовського № 10/15. 14 травня 2014 року [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина. За життя спадкодавець залишив заповіт на ім'я позивача та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2014 року, [PERSON] стала власником ? частки квартири за № 15, у будинку за № 10 по вул. Садовського у м. Чернівці. Таким же власником ? частки квартири за № 15, у будинку за № 10 по вул. Садовського у м. Чернівці став відповідач. Вартість спадкового майна відповідно до звіту за № 45-1-10-14 від 20.08.2014 року становить 413300,87 грн., а оскільки позивач та відповідач отримали рівні частки, то вартість часток становить 206650,00 грн. Також, позивач зазначає, що станом на сьогодні, відповідач з'являвся до квартири та заявляв про намір там проживати, але враховуючи той факт, що позивач з відповідачем не перебувають у родинних стосунках та проживання чужих людей, суперечитиме їхнім майновим інтересам, а відтак [PERSON] неодноразово зверталась з листами-пропозиціями вирішити питання проживання у спільній квартирі у позасудовому порядку, шляхом проведення йому оплати за його частку у грошовому виразі, відповідно до вартості, яка згідно звіту за № 45-1-10-14 від 20.08.2014 року становить 413300,87 грн., тобто вартість 1/2 частки становить 206650,00 грн. Представник позивача та позивач в судове засідання не зявилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання на засідання призначене на 03.08.2015 року не зявився та надав до суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи з підстав перебування у відрядженні, про що надав відповідний документ. На судове засідання, що призначене 23 вересня 2015 року відповідач повторно не зявився та надав до суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи у звязку з перебуванням за межами чернівецької області. Таким чином відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату судового засідання, повторно не зявився до суду. Так, на думку суду, причини повторної неявки відповідача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення ст. 169 ЦПК направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а відповідач, при цьому, і не зявляється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.\~ Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Так, судом встановлено, 14 травня 2014 року [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина. За життя спадкодавець залишив заповіт на ім'я позивача та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2014 року, [PERSON] стала власником ? частки квартири за № 15, у будинку за № 10 по вул. Садовського у м. Чернівці. Зазначена обставина підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11. 2014 року (а.с.8-9). [PERSON] є власником ? частки квартири за № 15, у будинку за № 10 по вул. Садовського у м. Чернівці відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.11.2014 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2014 року (а.с.113-114). Відповідно до довідки №1175 від 30.06.2015 року [PERSON] не зареєстрована за адресою [INFO] та відповідно до довідки №837 від 03.06.2014 року зареєстрованих за даною адресою осіб немає. [PERSON] неодноразово зверталась з листами-пропозиціями вирішити питання проживання у спільній квартирі у позасудовому порядку, шляхом проведення йому оплати за його частку у грошовому виразі (а.с.11-20). Як видно з матеріалів справи, то жодного листа пропозиції відповідачем по справі не було отримано. Ринкова вартість двокімнатної житлової квартири № 15, у будинку за № 10 по вул. Садовського у м. Чернівці, згідно звіту за № 45-1-10-14 від 20.08.2014 року становить 413300,87 грн., вартість 1/2 частки становить 206650,00 грн. (а.с.74-76). Позивач внесла грошову суму в розмірі 206650,00 грн. на депозитний рахунок суду, необхідну для виплати відповідачу його частки у квартирі (а.с.39). При вирішенні даного спору суд також приймає до уваги наступне: Відповідно до ч. 1, ст. 356 Цивільного Кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як зазначено було вище, [PERSON] запропонувала відповідачу провести виплату грошима вартість його частки в квартирі, посилаючись на положення ст. 183 ЦК України, де визначено, що не можуть бути фактично виділені в натурі, оскільки є неподільними, тобто такими, які не можна поділити без втрати їх цільового призначення. Згідно з положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 151 Житлового Кодексу України, визначено, що громадяни, які, мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію, хоча відповідач, даного обов'язку не виконував. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Зважаючи на те, що відповідач ніколи не проживав та не проживає у вказаній квартирі, не бере участі у її утриманні, сплаті комунальних платежів, тобто не виконує жодних зобов'язань, передбачених чинним законодавством України, а його частка у спільній власності є незначною, звернення до Суду для вирішення спору та врегулювання правовідносин з відповідачем є доцільним. Адже спільне користування сторонами вказаним майном є неможливим, як і проведення реального поділу будинку на двох власників. Як зазначено у ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю. Як було зазначено вище, такої згоди позивач не отримала. Тому, відповідно до ч.1 ст. 365 Цивільного Кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)\~частка є незначною: 2)\~річ є неподільною; 3)\~спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таким чином наявні усі правові підстави, передбачені ч. 1, ст. 365 Цивільного Кодексу України, для припинення права на частку у спільному майні у судовому порядку. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на частку майна шляхом викупу обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved