Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року [PERSON] уклав кредитний договір № 6319-002/08Р, згідно умов якого отримав грошові кошти у розмірі 51858 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 15,49% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 травня 2015 року. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 07.09.2016 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 50314 гривень 87 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 22719 гривень 59 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9485 гривень 05 копійок; заборгованість за пенею за прострочене зобовязання у розмірі 18110 гривень 23 копійки. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 50314 гривень 87 копійок, а також судові витрати у розмірі 1378 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім цього в своїй позовній заяві зазначив, що в разі неявки відповідача по справі не заперечує проти постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. На адресу суду надійшла заява його матері в якій вона зазначила, що її син не має можливості зявитися до суду в звязку з тим, що він знаходиться за межами м. Лозова в пошуках роботи. Зі згоди позивача, наданої у позовній заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 13 травня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6319-002/08Р. Відповідно до умов вищевказаного договору Кредитор надав Позичальнику кредит у розмірі 51858 гривень, з процентною ставкою, розмір якої становить 15,49% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 травня 2015 року. У відповідності до зазначеного вище Кредитного договору погашення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки в касу Кредитодавця суми кредиту та нарахованих процентів, однак Позичальником даний пункт договору не виконується. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Уклавши договір кредиту, сторони взяли на себе певні зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що повязані за таким договорами. Свої зобов'язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. Відповідач по справі свої зобов'язання в установлені терміни не виконував, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим станом на 07 вересня 2016 року він має заборгованість за договором № 6319-002/08Р від 13.08.2008 року у розмірі 50314 гривень 87 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 22719 гривень 59 копійок; заборгованості по відсоткам у розмірі 9485 гривень 05 копійок; заборгованість за пенею за прострочене зобовязання у розмірі 18110 гривень 23 копійки, що суд вважає необхідним стягнути з відповідача по справі. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Оскільки відповідач несвоєчасно сплачує кредит та несвоєчасно вносить відсотки за користування кредитом, заборгованність по їх сплаті підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому позивач при подачі позовної заяви до суду повинний був сплатити судовий збір у розмірі 1378 гривень. Позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір» не сплатив судовий збір при подачі позовної заяви та судовий збір було відстрочено до постановлення рішення по суті, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1378 гривень на користь держави. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач не надав суду належні та допустимі докази того, що ним був сплачений судовий збір у розмірі 1378 гривень, а тому суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити в задоволенні.

Outcome: partial