Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], на підставі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2004 року, а саме просить суд зменшити розмір аліментів з 1/3 частки заробітку (доходу) на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що змінився його сімейний стан, а саме, від другого шлюбу народились діти, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Також зазначає, що змінився і його матеріальний стан, на сьогоднішній день не працює, відповідно не має можливості сплачувати аліменти, які визначені рішенням суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову повністю. Суд заслухавши учасників судового розгляду, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09.12.2004 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 23.11.2004 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ №146079 виданого 16.11.2018 року Рокитніським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 13.09.2012 року. Згідно свідоцтва про народження серія І-ГЮ №183122 виданого 08.02.2013 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнівського районного управління юстиції у Рівненській області, в [PERSON] народився син [PERSON] [INFO], та відповідно до свідоцтва про народження серія І-ГЮ №229676 виданого 10.03.2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рокитнівського районного управління юстиції у Рівненській області, народився син [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст. 51 Конституції України). Однак, статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 180- 183, 192 СК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З аналізу правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, як на підставу своїх доводів про матеріальний стан відповідача, зазначає, що [PERSON] зареєстрована, як фізична особа-підприємець, згідно до реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також позивач зазначає, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] та складське приміщення по вул.Партизанській 12 а в смт.Рокитне Рівненської області, окрім того у власності відповідача перебувала квартира [ADDRESS], яку відповідач продала своєму братові. Однак, з огляду на надані суду докази, вбачається, що підприємницькою діяльністю позивач розпочала займатись та зареєстрована, як фізична особа-підприємець, взята на облік як платник податку з 2001 року, в той час, як аліменти присуджені рішенням суду 2004 року. Враховуючи вищевикладене, жодного доказу про покращення матеріального стану відповідача, розмір її доходу від підприємницької діяльності суду не надано. Судом досліджено надану представником відповідача довідку розрахунку заборгованості по аліментам, відповідно до якої вбачається, що станом на 31.03.2019 року заборгованість по стягненню аліментів у позивача відсутня. З останньої відмітки в трудовій книжці позивача за 2018 рік вбачається, що позивач звільнений за згодою сторін 02.03.2018 року. Як вбачається, з наданих суду доказів, позивача є особою працездатного віку, істотних обставин, які могли б унеможливити виконання позивачем своїх батьківських обов'язків по сплаті аліментів у розмірі встановленому рішенням суду, суд не вбачає. Суд погоджується, що зміна сімейного стану позивач, впливає на його спроможність матеріального забезпечення спільної з відповідачем дитини. Однак, при цьому, сам факт народження у нього дітей та перебування другої дружини на обліку по вагітності, не доводить, що спроможність відповідачем настільки знизилася, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Зокрема суд зазначає, що позивач наполягає на зміні розміру аліментів з визначеної частки 1/3 доходу (заробітку) на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Верховний Суд по справі №536/1557/17, у постанові від 04.07.2018 року зазначив, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга\~статті 182 СК України). 50 % прожиткового мінімуму - це лише величина аліментів, нижче якої не можуть бути стягнуті аліменти. Суд в рішенні про стягнення аліментів від 09.12.2004 року, визначив спосіб стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька, зокрема частка від доходу платника аліментів визначається у дробовому або відсотковому співвідношенні\~до доходу. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів, виходячи з пріоритету інтересів дитини та його потреб. Враховуючи, що, розмір аліментів, на який просить змінити позивач\~ на утримання дочки, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму\~для дитини відповідного віку, не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни розміру стягуваних з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, [PERSON] A, N 250, ст. 35-36, п.90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

Outcome: dismissed