Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки і просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Харківською міською радою та [PERSON], зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в державному реєстрі земель за № 631010004000450 від 01 березня 2012 року, зобов'язати відповідачку звільнити земельну ділянку загальною площею 0,0044 га., розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6310138200:03:040:0074, шляхом знесення розташованої на ній нежитлової будівлі літ. «А-1», та повернути цю земельну ділянку територіальній громаді м. Харкова в особі позивача посилаючись на те, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року по справі № 2-3284/10 було задоволено позов [PERSON] до Харківської міської ради і визнано за [PERSON] право власності на вищевказану нежитлову будівлю, загальною площею 24,2 кв.м. Рішенням Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 340/11 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» [PERSON] було надано в оренду строком до 01 липня 2016 року вищевказану земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі, на підставі якого було укладено спірний договір оренди землі. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2011 року рішення суду першої інстанції було скасоване та постановлено нове рішення про відмову [PERSON] у позові, що стало підставою для анулювання права власності [PERSON] на спірну будівлю, але не було відомо позивачу на час прийняття рішення про надання в оренду земельної ділянки. Рішенням Харківської міської ради від 26 вересня 2012 року № 829/12 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність» п. 14 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 340/11 визнано таким, що втратило чинність. Представник позивача в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказав, що на позові наполягає. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, був повідомлений належним чином через оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено наступне… Спірним правочином є договір оренди землі, укладений 14 листопада 2011 року між Харківською міською радою та відповідачкою [PERSON], який було зареєстровано у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в державному реєстрі земель за № 631010004000450 від 01 березня 2012 року (а.с. 29-33). Правовими підставами укладання спірного правочину стали наступні обставини… Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року по справі № 2-3284/10 було задоволено позов [PERSON] до Харківської міської ради і визнано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 24,2 кв.м., розташовану по [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Рішенням Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 340/11 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» (а.с. 12 - 25) [PERSON] було надано в оренду строком до 01 липня 2016 року вищевказану земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі, у виконання якого між Харківською міською радою та [PERSON] було укладено спірний договір оренди землі. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2011 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року було скасоване та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] у позові (а.с. 10, 11), у зв'язку з чим право власності відповідачки на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 24,2 кв.м., розташовану по [ADDRESS], КП «Харківське МБТІ» було скасовано. Ця обставина не була відома позивачу на час прийняття ним рішення про надання [PERSON] в оренду спірної земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі, а тому рішенням Харківської міської ради від 26 вересня 2012 року № 829/12 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність» п. 14 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 340/11 було визнано таким, що втратило чинність (а.с. 26-28). Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права користування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування в судовому порядку, неодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» визначено, що правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На підставі п. 8 вищевказаної Постанови, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо) Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не утворює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є умови використання земельної ділянки, яка передається в оренду. Враховуючи той факт, що предметом договору оренди землі від 01.03.2012 р. № 631010004000450 є земельна ділянка по [ADDRESS], на якій знаходиться нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 24,2 кв.м., право власності відповідачки на яку скасовано, рішення Харківської міської ради про надання їй в оренду земельної ділянки за вказаною адресою визнано таким, що втратило чинність, укладений між Харківською міською радою та відповідачкою [PERSON] договір оренди землі від 01.03.2012 р. слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 107 грн. 30 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 203, 207, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 13, 15, 16 Закону України «Про оренду землі», суд -

Outcome: approved