Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2013 року з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 600 грн. щомісяця. На виконання даного рішення ним щомісячно проводиться виплата аліментів шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. На час винесення судом рішення він мав змогу заробляти кошти та сплачувати аліменти, проте наприкінці 2014 року був звільнений та на даний час ніде не працює , не має можливості влаштуватися на роботу за своєю спеціальністю із заробітком необхідним для достатнім для утримання не лише себе але й своїх дітей. Тому, посилаючись на зміну свого матеріального стану, та також на те, що нині перебуває на утриманні свого батька пенсіонера, та має на утриманні малолітню доньку [PERSON], [INFO] ,на утримання якої нині її матірю подано до суду позов про стягнення аліментів з нього, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача з 600 грн. до 300 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні в позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, проти нього заперечувала, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, зазначила що розмір стягнених з позивача аліментів в сумі 600 гривень є незначним, оскільки витрати на утримання нею дитини є значно більшими, а позивач має змогу платити аліменти у визначеному розмірі, оскільки працює неофіційно але сплачувати кошти на дитину не бажає, тому просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення та доводи в обґрунтування своїх позицій позивача та відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2013 року з позивача на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO] було стягнуто аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця. Як передбачено частина першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на зміну свого матеріального становища, як підставу для зменшення розміру стягнених з нього аліментів, в звязку із втратою роботи та знаходження в нього на утриманні малолітньої доньки [PERSON]. Проте, оцінюючи докази надані позивачем суд приходить до висновку про відсутність змін в матеріальному становищі позивача в порівнянні як на момент винесення рішення про стягнення аліментів та на даний час. Так, згідно останніх відомостей трудової книжки позивача, його за власним бажанням було звільнено 1 березня 1995 року. Його донька [PERSON], також народилася ще до постановлення 1 березня 2013 року рішення 18 вересня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Постановляючи рішення про стягнення аліментів з відповідача від 1 березня 2013 року на утримання сина [PERSON], судом враховано той факт, що відповідач не працює, одночасно вирішено питання щодо стягнення аліментів з урахуванням знаходження у відповідача іншої малолітньої дитини, та присуджено з нього до стягнення аліментів у розмірі 600 грн. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність будь-яких змін в матеріальному становищі позивача та відсутності інших підстав, які надавали б суду право у відповідності до ст.. 192 СК України зменшити позивачу розмір стягнених аліментів. При цьому, судом не беруться до уваги доводи та посилання позивача на те, що на момент постановлення рішення він мав можливість заробляти кошти на своє утримання та утримання дітей та другої дружини, працюючи водієм в приватного підприємця, а на даний час трудовий договір з ним розірвано, та посилання на те, що матірю його доньки [PERSON], подано до суду позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки належними та допустимими доказами, у відповідності до положень ст.ст.\~57,\~58,\~59,\~60 ЦПК України, згідно яких, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дані обставини позивачем не підтверджені. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких підстав в позові позивачу слід відмовити в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.\~

Outcome: dismissed