Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір кредиту, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, згідно договору про відкриття останнього. Проте, позивач вказані кошти не отримав, оскільки вказані кошти були видані співробітником відповідача іншій особі. Позивач звертався до банківської установи щодо перерахування коштів з метою їх отримання саме ним, як позичальником, проте відповідач такі дії не виконав. Враховуючи те, що фактично позивач грошові кошти не отримав з вини відповідача, який добровільно не бажає виконати встановлений договором обов'язок та видати кошти, позивач просить розірвати вказаний договір та повернути позивачу грошові кошти, які останній сплачував за користування неотриманими грошовими коштами, які фактично сплачував безпідставно. Крім того, з метою забезпечення виконання основного зобов'язання сторонами, а також третьою особою було укладено ряд договорів, зокрема іпотеки та поруки, які за вказаних вище підстав також підлягають розірванню одночасно із виключенням відомостей про обтяження майна з відповідного реєстру. Вказана ситуація, яка триває протягом десяти років спричинила позивачу моральні страждання, зокрема пов'язаними із значними змінами у його житті вимушеними з метою відновлення свого порушеного права. Так, позивач протягом тривалого часу повинен відвідувати правоохоронні органи, приймати участь як позивач та відповідач у чисельних судових процесах, у зв'язку з чим просить відшкодувати останньому моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити останні. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні останніх, посилаючись на те, що рішеннями судів, які набрали законної сили встановлено, що договір кредиту відповідачем виконано у повному обсязі. В свою чергу, правовідносини, що виникли у зв'язку з неотриманням позивачем грошових коштів є правовідносини щодо касових операцій банку та не пов'язані з виконанням умов кредитного договору. Третя особа до суду не з'явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність третьої особи, проти чого не заперечували учасники процесу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2008 року /а.с. 61,62/ встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту від 22.12.2006 року № 11102876000 (далі - договір кредиту). Згідно умов договору кредиту відповідно до платіжного доручення № 17423 від 22.12.2006 року з рахунку № [NUMBER] АКБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач, перераховано на рахунок № [NUMBER] - 139000 доларів США., відкритий на підставі заяви та договору банківського рахунку. Згідно копії довідки АТ «УкрСиббанк» позивач сплатив за користування кредитом 59478 доларів США 64 центи, станом на 14.12.2010 року /а.с. 66/. Разом з тим, грошових коштів, які були перераховані банком позивачу на виконання договору кредиту та на підставі договору банківського рахунку від 21.12.2006 року позивач не отримував, оскільки заяв про відкриття банківського рахунку та заяв на видачу грошових коштів позивач не підписував, вказані документи складені іншою особою, якою і були отримані грошові кошти. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014 року /а.с. 78 - 84/, яким визнано не дійсними договір банківського рахунку та заяву про відкриття поточного рахунку складених від імені позивача. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що договір про відкриття банківського рахунку та заяви на підставі яких позивач міг би отримати грошові кошти і які складають обов'язкові умови договору споживчого кредиту щодо процедури і фактичного отримання позивачем грошових коштів, відповідачем не були виконані, позивач кошти не отримав, а відповідач ухиляється, що не спростовано у судовому засіданні, від видачі грошових коштів позивачу, що є істотним порушенням умов договору споживчого кредиту. Суд вважає, що вказані обставини є істотним порушенням, оскільки укладаючи договір споживчого кредиту для отримання грошових коштів, позивач кошти не отримав не через свою вину, а отже позбавлений того на що розраховував при укладенні договору споживчого кредиту та поніс збитки у вигляді сплати за користування грошовими коштами, якими не користувався. Таким чином суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині розірвання договору споживчого кредиту та повернення сплачених коштів за користування кредитом підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги позивача про розірвання договорів поруки та іпотеки, а також скасування обтяження на нерухоме майно є необґрунтованими, оскільки вказані договори були укладені на забезпечення виконання основного зобов'язання і є похідними, які автоматично втрачають свою дію в разі припинення основного зобов'язання, а отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що підлягають задоволенню частково вимоги про відшкодування моральної шкоди. Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч. 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»,при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При встановленні наявності спричинення позивачу моральної шкоди, а також її розміру, суд враховує тривалість порушення права позивача як споживача з 2006 року, чисельні судові процеси, а також досудові розслідування у кримінальних провадженнях, по одному з яких постановою суду встановлена вина працівника відповідача, який видав кошти перераховані позивачу на розрахунковий рахунок, іншій особі, що досліджувалося судом у справі № 2-74/11 (2/755/2559/13) витребуваної з Дніпровського районного суду м. Києва. Суд вважає, що вказані обставини беззаперечно змінили життя позивача у негативний бік, спричинили моральні страждання, а отже факт спричинення позивачу відповідачемморальної шкоди доведений. Разом з тим, суд вважає що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який останній просить стягнути і вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди 10000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial