Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 27.06.2015 року між ними було укладено договір про отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500,00 грн. зі сплатою 30,00 відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїх обовязків не виконує, станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 19082,35 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 515,64 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 13867,78 грн., пені та комісії в сумі 3314,06 грн., штрафів в сумі 1384,87 грн.. Позивач просить стягнути на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано. Відповідачем позовні вимоги не визнано, подано відзив на позовну заяву, заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та комісії, невірне обчислення заборгованості. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх в сукупності, врахувавши правові висновки Верховного Суду України в аналогічних спорах, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 27.06.2014 року сторонами було укладено договір про отримання кредиту в сумі 500,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно проведеного позивачем розрахунку відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 19082,35 грн.. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит на сплатити проценти. Факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та їх невчасне повернення відповідачем не оспорено. В той же час, проаналізувавши проведений позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, суд дійшов висновку про те, що він не відповідає умовам укладеного договору: по-перше, відсоткова ставка неодноразово змінювалась в бік її збільшення (з 30,0% до 43,2%), по друге, проценти нараховувались не лише на заборгованість за тілом кредиту, а одночасно нараховувались проценти на весь розмір простроченої заборгованості з урахуванням вже нарахованих відсотків. Так, відповідно до підписаної відповідачем заяви про отримання кредиту була встановлена базова відсоткова ставка в 30% на рік. Анкета-заява є єдиним представленим позивачем документом, який особисто підписаний відповідачем. Умов щодо зміни обумовленої сторонами відсоткової ставки підписаний відповідачем документ не містять. Посилання позивача на положення Умов та правил надання банківських послуг є безпідставним, оскільки ним не представлено доказів того, що саме такі Умови узгоджувались з відповідачем та ним підписувались. Крім того, відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України \~фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3). У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ч.4), У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6). Подані позивачем докази не містять будь-яких даних про узгодження з відповідачем зміни процентної ставки або повідомлення відповідача про таку зміну. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач в односторонньому порядку без погодження з відповідачем та його повідомлення змінював процентну ставку в бік її збільшення, що є недопустимим та не відповідає умовам укладеного договору, тому розмір заборгованості за процентами судом розраховується відповідно до погоджених з відповідачем умов щодо розміру процентної ставки 30% на рік, відповідно 2,5% на місяць, на суму залишку. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість виникла 31.07.2014 року, період заборгованості становить 3 роки (36 місяців). Враховуючи період заборгованості по кредитному договору (36 місяців), розмір встановлених позивачем відсотків за використання кредитними коштами місяць (30% :12 місяців = 2,5%), розмір процентів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача становить 464,08 грн. (тіло кредиту515,64 грн : 100% х 2,5% х 36 місяці прострочення сплати). Відповідачем зроблена заява про пропуск позивачем строку позовної давності. Законом (ст.256 ЦК України) встановлено трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалась або мала довідатись про порушення свого права, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.261 ЦК України). Види вимог, за якими встановлюється спеціальна позовна давність, передбачені ст.258 ЦК України. Відповідно до вказаної норми до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється позовна давність в один рік. Згідно даних проведеного позивачем розрахунку заборгованості за договором, відповідач періодично здійснював погашення заборгованості, останній платіж ним було здійснено 27.01.2015 року. До суду позивач звернувся 03.10.2017 року. При цьому, позивачем дотримано трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих за користування ним відсотків, однак пропущено річний строк давності звернення з вимогами про стягнення пені та штрафів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належно не виконував прийняті на себе зобовязання відповідно до укладеного з позивачем договору, порушував його умови, що є підставою для стягнення з винної особи заборгованості за кредитом та процентів за користування ним в розрахованій судом сумі. Вимоги в частині стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Крім цього, одночасне стягнення пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, що законом (ст.61 Конституції України, 549 ЦК України) заборонено (правові висновки ВСУ у справі №6-2003цс15). За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати стягуються в частині від задоволених вимог (5,13 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial