Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 21.04.2007 року він перебуває з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем та будуть проживати з нею після розірвання шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, між ними втрачена довіра та взаєморозуміння. Протягом п'яти років шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору відносно спільно нажитого майна, що є їхньою спільною сумісною власність на даний час немає. В зв'язку з чим просить розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі; не стягувати з [PERSON] на його користь судові витрати, понесені ним при звернення до суду, у вигляді судового збору на суму 704, 80 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також зазначив, що майнового спору між ними не має, не заперечує, у разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Також зазначила, що майнового спору між ними не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім'я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 квітня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим 21.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 81. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 02.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 415. На сьогодні любов та повага між сторонами відсутні, більше п'яти років проживають окремо, постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітня дитина буде проживати з відповідачем, а позивач буде надавати на утримання дитини матеріальну допомогу в добровільному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з відсутністю клопотання щодо прізвища відповідача після розірвання шлюбу, суд після розірвання шлюбу залишає відповідачу прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved