Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у шлюбі з відповідачем вони перебувають з 08 серпня 1992 року, від шлюбу мають спільних дітей - синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сторони не ведуть спільне господарство, сімейні стосунки припинені через різні погляди на життя, на подружні відносини, розходження поглядів на сімейні обов'язки щодо ведення спільного господарства. Жовтневим районним судом виносилося рішення про розірвання шлюбу між сторонами справи, але рішенням Апеляційного суду в задоволенні позову відмовлено з процесуальних підстав. Позивачем надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав у ньому викладених. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив надати строк для примирення. Вислухавши представників, дослідивши матеріли справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.08.1992 року, що визнано сторонами справи та підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають двох дітей, які поживають з відповідачкою. За рішенням суду стягуються аліменти на утримання дітей з позивача у даній справі на користь відповідача. Встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинено, спільного господарства не ведеться, на час вирішення справи сторонами жодних заходів для примирення не вживається, конфлікт між ними поглиблюється. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, та до цього часу не поновлені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає й вважає, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Суд критично, у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи, оцінює пояснення представника відповідача та його заперечення проти розірвання шлюбу, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду, жодних заходів для примирення сторони справи фактично не вживають. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що надання сторонам справи строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Представником відповідача суду не надано належних та достатніх доказів того, що сторони справи вживають будь які заходи для примирення. Наявність в провадженні суду інших спорів між сторонами цієї справи, також, свідчить про те, що позивачем та відповідачем не вживаються жодних дій для їх примирення, а позиція представника відповідача свідчить лише про його намагання неправомірно затягнути розгляд справи, що фактично, призводить до порушення строків її розгляду . Враховуючи, що у даній справі призначалося вже п'яте судове засідання, відповідач жодного разу не з'явилася до суду, та те, що позов було подано до суду 26.02.2014 року, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 28.02.2014 року, але за весь цей час сторони не примирилися, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 243,60 грн.

Outcome: approved