Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2010 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] в Індустріальному ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 879. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки фактично припинені з березня 2014 року. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим, просив шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. Представник позивачапідтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що 19 листопада 2010 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] в Індустріальному ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 879. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина сторін залишиться проживати з відповідачем ( матір'ю) по справі. Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки судових витрат. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved