Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.11.2014 між ПАТ «Банк «Юнісон» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № RA-003303, згідно якого відповідачці було надано кредит у розмірі 280 000,00 грн. на придбання житлової нерухомості, з процентною ставкою 27% річних. Виконання кредитних зобов'язань [PERSON] забезпечено договором іпотеки від 06.11.2014, укладеним між ПАТ «Банк «Юнісон» та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. та зареєстрованим в реєстрі за номером 3263, відповідно до якого відповідач передав позивачу нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 99,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0453 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: с. Рокитне Яворівського району Львівської області. В частині надання кредитних коштів Банком зобов'язання були виконані в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, допустив утворення заборгованості, розмір якої станом на 13.02.2017 року становить 339 302,64 грн. У зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань, відповідачу було направлено вимогу про усунення порушень, однак така не була виконана. Оскільки боржником не виконано основного зобов'язання, просить позов задоволити та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, при цьому визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася із невідомих причин, про розгляд справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи у її відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Згідно із ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України віж 28 квітня 2016 № 300/БТ «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Юнісон» до категорії неплатоспроможних» та Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016 № 614 у ПАТ «Банк «Юнісон» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу «Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її здійснення, Рішенням від 26.05.2016 № 829 було продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Юнісон» з 28.05.2016 по 27.06.2016 включно, Рішеннями від 21.06.2016 № 1051, від 20.10.2016 № 2187, від 26.12.2016 № 2982, від 26.01.2017 № 309 термін дії тимчасової адміністрації в Банку продовжено до дати отримання НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Банк «Юнісон». 06.11.2014 між ПАТ «Банк «Юнісон» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № RA-003303, згідно якого відповідачці було надано кредит у розмірі 280 000,00 грн. на придбання житлової нерухомості, з процентною ставкою 27% річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості 06.11.2024 року. При цьому, п.п. 1.1, 3.1.1 кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі та строки визначені Графіком повернення кредиту та сплати проценти за користування кредитом. Крім цього, п.п. 8.1, 8.2 кредитного договору передбачено, що за порушеня сплати ануїтетних платежів позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченогго платежу за кожний день прострочення; у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від суми кредиту Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.2. ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено, Банк свої зобов'язання за умовами кредитного договору виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 280 000,00 грн. В той же час позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, кредит та відсотки за користування кредитом не погашав у розмірі та строки передбачені умовами кредитного договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 339 302,64 грн., з яких 261 118,39 - заборгованість за кредитом, 8149,15 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 1413,09 грн. - заборгованість за процентами, 60 046,76 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 1015,39 грн. -пеня за прострочення сплати кредиту, 7559,86 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до положень п.9.1 кредитного договору сторонами визначено за Банком право вимоги дострокового повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором зокрема у випадку невиконання позичальником зобовязань перед Банком за цим Договором. В забезпечення виконання боржником взятих на себе зобов'язань за умовами цього кредитного договору, 06.11.2014 між ПАТ «Банк «Юнісон» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 3263, предметом якого є житловий будинок загальною площею 99,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0453 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: с. Рокитне Яворівського району Львівської області. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст.12 Закон України «Про іпотеку»). При цьому законодавець передбачив декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналогічно, ст. 4.3.4 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості Предмету іпотеки у випадках невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання. При цьому п.п.5.2,5.6 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один зі способів, передбачених договором, зокрема на підставі рішення суду. Крім цього, п.5.1.1 договору іпотеки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2064р. відповідачу була надіслана претензія з вимогою про сплату заборгованості (а.с.25) через поштове відділення за зареєстрованим місцем проживання відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.26). Однак, відповідачем письмова вимога банку про усунення порушень внаслідок невиконаного основного зобовязання виконана не була, заборгованість за кредитним договором залишилась непогашена. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01.03.2017 року у справі №6-2284цс16, слідує наступне: у відповідності до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України сформулював у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), та в постановах від 13 травня 2015 року(№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15). Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, визначивши при цьому спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Станом на день розгляду справи в суді, позивачем не надано висновку про оцінку майна, що є предметом іпотеки, що унеможливлює встановлення у судовому рішенні грошового вираження початкової ціни для реалізації предмета іпотеки. Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі не стягуються.

Outcome: dismissed