Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Вказує, що з 22.10.2006 року по 16.07.2014 року перебував в шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу у них народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З народження діти проживають в будинку, що належить його матері по [ADDRESS], з ним, відповідачем та його мамою. Згодом, коли він перебував на заробітках в м. Москва Російської Федерації, діти перебували під наглядом відповідача, котра неодноразово на декілька днів залишала їх самих, сама зникала на декілька днів і місце знаходження її не було відомо. На сьогоднішній день він має у власності житловий будинок, розташований по [ADDRESS], грошові заощадження, алкоголь та наркотичні засоби не вживає, за кордон на заробітки виїжджати наміру не має. Натомість відповідач, власного житла не має, проживає з співмешканцем у його будинку, разом ведуть аморальний спосіб життя, зловживають алкоголем. З цих підстав просить визначити місце проживання дітей з ним. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердивши викладені в позові обставини. Позивач додав, що на сьогоднішній день малолітні діти проживають з ним, він про них піклується виховує та утримує. Відповідач життям дітей не цікавиться, їх вихованням та утриманням не займається. Остання час від часу на декілька днів почергово забирає до помешкання свого співмешканця дітей, чим травмує їх психіку. Представник третьої особи, органу опіки та піклування, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний час діти проживають з позивачем [PERSON] Останній забезпечений житлом, має доходи, алкоголь та наркотичні засоби не вживає, для дітей створені всі умови. Крім того, комісія проводила акт обстеження умов проживання, а орган опіки та піклування дав позитивний висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, не надала суду відомостей про причини неявки. З відповіді на запит в адресно-довідкове бюро при УМВС України в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №10104/14-вх від 08.12.2014 року видно, що відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS]. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вислухавши думку позивача, його представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та обґрунтований, а тому є підстави для його задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.10.2006 року по 05.08.2014 року. Дана обставина вбачається з рішення Заставнівського районного суду, що набрало законної сили від 10.07.2014 року (а.с. 8). Під час проживання однією сім'єю у них народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що видно з копій свідоцтв про їх народження (а.с. 10-12). Відповідано до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.07.2014 року встановлено, що з 2012 року відповідач [PERSON] зраджувала позивачу [PERSON], за його відсутності неодноразово залишала малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], не приділяла материнську увагу та любов дітям (а.с. 8) З постанови про закриття кримінального провадження від 13.05.2014 року (а.с. 9) видно, що відповідач [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, вони разом проживають в с. Камяна Сторожинецького району Чернівецької області, проте їх спільні з позивачем діти проживають окремо від неї в помешканні позивача (а.с. 9). З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання позивача [PERSON] від 18.08.2014 року видно, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з ним у належному йому будинку (а.с. 16). Вказане підтверджується також довідкою сільської ради (а.с. 15) та договором дарування (а.с. 17). Позивач по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, громадський порядок не порушує (а.с. 18). Представник третьої особи - служби у справах дітей Заставнівської РДА надав в судове засідання висновок про доцільність проживання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з батьком, тобто з позивачем. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні даного спору суд виходить також з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків (ст. 141 СК України), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Суд приймає до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, а саме те, що відповідач [PERSON], будучи мамою малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Зважає також суд на наявність психологічного контакту між дітьми та батьком, особисту прихильність дітей до кожного з них, їх малолітній вік, стан здоров'я. Суд також враховує моральні якості батька, його бажання виховувати дітей, наявність у нього умов для проживання, він не має постійної та стабільної роботи, однак має джерела на існування, оскільки перебував на роботі за кордоном. Все викладене дає можливість зробити висновок про те, що на даний час буде доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з татом, [PERSON], [INFO] по [ADDRESS].

Outcome: approved