Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Вказана частина домоволодіння належала його діду - [PERSON], якому вона належала відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28 грудня 1959 року, та який подарував її своєму онуку позивачу по справі, відповідно до договору дарування від 13.07.1994 року. [INFO] його дід помер. Інша 1/2 частина домоволодіння на підставі цього ж самого Свідоцтва про право на спадщину належить рідному брату [PERSON]- [PERSON], який домовився з братом про те, що [PERSON] займає весь будинок, за що віддає брату 1000 рублів. При цьому офіційно оформленого договору брати не укладали. З 1959 року ні відповідач, ні його ймовірні спадкоємці не цікавляться будинком. На протязі 20 років позивач добросовісно володіє та користується будинком [ADDRESS]. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача та його представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що діду позивача - [PERSON], померлому [INFO], на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28 грудня 1959 року, посвідченому нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори [PERSON], належало 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS]. 13 липня 1994 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір дарування вищевказаної частини домоволодіння. Позивач з того часу зі своєю сім'єю проживає та є зареєстрований у вказаному домоволодінні. Данні обставини підтверджуються відомостями домової книги. Інша 1/2 частина домоволодіння на підставі цього ж самого Свідоцтва про право на спадщину від 28 грудня 1959 року належала брату [PERSON] - [PERSON], який не проживає у спірному домоволодінні з 1959 року, ним не користується, місце перебування його з того часу не відоме, що підтвердили свідки у судовому засіданні. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно безперервно проживає у спірному будинку більше 10 років, таким чином добросовісно та відкрито володіє спірним майном, є добросовісним набувачем, вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на вищезазначену частину домоволодіння за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку відповідно до вимог ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved