Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить здійснити розподіл спільного майна подружжя, виділивши ? частину майна [PERSON] з права власності [PERSON] на будинок з господарсько-побутовими будівлями за № 7 по пров. Шкільному в м. Знамянка Кіровоградської області , придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1988 року. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем 24 жовтня 1987 року укладений шлюб, який розірваний 29 травня 2013 року рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області. В період подружнього життя ними за рахунок спільних коштів придбано будинок № 7 по провулку Шкільному в м. Знамянка Кіровоградської області відповідно до договору купівлі-продажу від 12 листопада 1988 року. Договір за спільною згодою сторін укладений на імя позивача. Після розірвання шлюбу сторонам в добровільному порядку вирішити питання розподілу зазначеного будинку не вдається, відповідач проживає в ньому, а позивач не має можливості користуватися своєю частиною будинку, в звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав письмову заяву, відповідно до якої підтримав свою вимогу та просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні визнала вимоги позовної заяви, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухав відповідача, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1987 року. Шлюб між ними розірвано 29 травня 2013 року рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 листопада 1988 року [PERSON] придбав ? частину будинку № 7 по провулку Шкільному в м. Знамянка Кіровоградської області з відповідною частиною надвірних будівель. Договір зареєстрований в реєстрі за № 2386, посвідчений державним нотаріусом Знам'янської міської державної нотаріальної контори [PERSON] За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується положення частин 4, 5 ст.71 СК України. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Також Пленум та стаття 70 СК України встановив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що вищезазначене майно являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю сторін по справі, так як придбане ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому являється спільною частковою власністю подружжя, враховує, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог то розподілу майна саме в такому вигляді, як просить позивач, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, так як сторонами придбано ? частина будинку, то відповідачеві підлягає виділенню ? частина спірного будинку. На підставі та

Outcome: partial