Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну записів в трудовій книжці та стягнення невиплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що 21.11.2012р. ним була написана письмова заява про працевлаштування в ПП «ПАТРІОТ-В» на посаду охоронника. Тоді ж йому було видано направлення на проходження медкомісії. Також при працевлаштуванні була вимога про надання довідки про відсутність судимості. В усній формі йому було повідомлено, що він зарахований на посаду охоронця з 21 листопада 2012 року. Наказу про прийняття на роботу він не бачив, з ним його не ознайомлювали. Працював він охоронцем вахтовим методом по 15 діб на птахофабриці в с. Телешівка, Рогатинського району, Київської області. Працював в періоди з 30.11.2012 року по 20.12.2012 року, з 04.01.2013 року по 15.01.2013 року, з 31.01.2013 року по 15.02.2013 року і т.д.. Спочатку оплата за роботу була нормальною, а в березні 2013року пішли недоплати. Відпрацювавши вахту з 04.07.2013 року по 19.07.2013 року заробітну плату так і не виплатили. Після чого він 22 липня 2013 року написав заяву про звільнення за власним бажанням. З наказом про звільнення з роботи його не ознайомлювали. Через деякий час, а саме 01 серпня 2013 року йому черговою машиною було передано трудову книжку, довідку про медкомісію, свідоцтво про навчання та інше. Ознайомившись із записами в трудовій книжці виявилось, що там стоїть запис про прийняття його на роботу з 16.03.2012року і звільнення за власним бажанням 01.07.2013року, що не відповідає дійсності. Вважає, що ПП «ПАТРІОТ-В» має заборгованість по виплаті заробітної плати, так як у нього відсутні будь-які довідки про розмір нарахування зарплати, то по його підрахунках не виплачена йому заробітна плата в розмірі 7810грн.. Просить суд встановити наявність між ним фактичних трудових відносин з приватним підприємством «ПАТРІОТ-В» в період з 24.11.2012 року по 22.07.2013 року; Зобов'язати ПП «Патріот - В» внести зміни в записи в його трудову книжку, а саме запис про прийняття його на роботу 24.11.2012року та дату звільнення 22.07.2013року, про що видати відповідні накази; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7810грн. та заборгованість за затримку видачі трудової книжки за період з 22.07.2013року по час видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь затрати по отриманню правової допомоги в сумі 2000,00грн.. Крім того, позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій відносно нього, йому спричинено також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті конфлікту з відповідачем він переніс моральні переживання, душевні страждання, погіршився сон. Відсутність грошових коштів привела до того, що він не міг утримувати сім'ю та проживати самому. В результаті неправомірних дій відповідача не отримавши грошових коштів, вимушений був вдатися до позичок, обмежуватися самим необхідним, тому оцінює моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні, позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги повністю підтримали. Позивач позовні вимоги в частині стягнення на його користь витрат на правову допомогу уточнив, вказавши, що просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 2150грн., що документально підтверджується, квитанції про оплату юридичних послуг, які знаходяться в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним у випадку не видання наказу чи розпорядження про прийом на роботу, але фактичного допуску працівника до виконання цієї роботи. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу № 10/03-к від 16.03.2013року та записів у трудовій книжці, [PERSON] був прийнятий на роботу до ПП «Патріот В» на посаду охоронника І розряду. Проте, [PERSON] вказує та посилається на те, що він до трудових обов'язків приступив ще з листопада 2012року, а наказ про прийняття на роботу керівництво ПП «Патріот В» видало набагато пізніше, а саме 16.03.2013року. В судовому засіданні факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем знайшов своє підтвердження. Судом встановлено, що згідно карткою працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, [PERSON] пройшов медичний огляд та придатний для роботи за професією охоронника 20.11.2011 року. А із заперечень представників відповідача вбачається, що на посаду охоронника адміністрація не має права приймати працівників без такої довідки. Факт перебування позивача у трудових відносинах з ПП «Патріот В» з листопада 2012року підтвердив та пояснив у судовому засіданні і свідок [PERSON], вказав, що він працював старшим зміни на ПП «Патріот -В», [PERSON] приступив до виконання роботи охоронника з 30.11.2012року, а саме почав виконувати обов'язки охоронника на птахофабриці у с. Телешівка. Він як старший зміни вів для себе журнал обліку роботи охоронників де весь час фіксував час та дату несення служби кожним охоронником. Перший запис про те, що [PERSON] приступив до роботи в журнал був внесений 30.11.2012 року. Факт перебування у трудових відносинах позивача з відповідачем з листопада 2012 року також підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. Встановлено і те, що в трудовій книжці позивача датовано дату звільнення з 01.07.2013року згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Суд не може погодитись із тим, що в трудовій книжці стоїть дата звільнення [PERSON] з 01.07.2013року, адже в матеріалах справи знаходиться заява написана [PERSON] про звільнення його з роботи за власним бажанням від 22.07.2013року, яка отримана та погоджена 22.07.2013року директором ПП «Паріот-В», а тому суд вважає наказ про звільнення позивача від 28.06.2013 року є незаконним. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засідання факт затримки видачі відповідачем [PERSON] трудової книжки не був доведений та не підтвердився доказами, тому суд не може його брати до уваги. Згідно зі ст. 48 КЗпП України, п. п. 1.1, 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад 5 днів; усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати наказу (розпорядженню). З урахуванням встановлених обставин та приписів закону, суд дійшов висновку про зобов'язання роботодавця внести відповідний запис до трудової книжки позивача про звільнення, оскільки право позивача в межах вирішуваного питання є порушеним, а тому підлягає захисту. Стаття 57 ЦПК України встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів і т.д. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв'язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з характеру зазначеного правопорушення, його наслідків, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд проходить до висновку про стягнення з ПП «Патріот В», на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн. Згідно ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи норму ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1500,00грн. понесених витрат на правову допомогу. З відповідача підлягають до стягнення судові витрати на користь держави в сумі 229,40грн.

Outcome: approved