Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним, посилаючись на наступне. Позивач є людиною похилого віку, пенсіонером, біля десяти років хворіє на цукровий діабет, та потребує постійного стороннього догляду. У 2010 році він запропонував сину допомагати йому, забезпечувати його ліками, доглядом, харчуванням та утриманням квартири. Відповідач у свою чергу попросив позивача переоформити право власності на квартиру [ADDRESS], яку він придбав 24 грудня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу. Перебуваючи у тяжкому стані та під впливом хвороби, він погодився і 29 червня 2010 року між сторонами було укладено договір дарування квартири посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С, який зареєстрований в реєстрі за № 3709. При укладенні договору дарування квартири тексту договору він не читав, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки сторін, в тому числі обов'язок відповідача по утриманню позивача. Певний час відповідач виконував свої зобов'язання по догляду за позивачем, але згодом припинив забезпечувати позивача відповідним харчуванням та лікуванням, яке передбачене медичними висновками. Посилаючись на вимоги ст. 233 ЦК України просив визнати недійсним договір дарування квартири від 29 червня 2010 року зареєстрований в реєстрі за №3709, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву якою позов підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 червня 2010 року між сторонами було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 3709 (а.с.5). Згідно медичної документації вбачається, що [PERSON] [INFO] хворіє на цукровий діабет 2 типу та потребує постійного стороннього догляду та спеціального харчування. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 3 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисною домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім»ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. З доказів наданих позивачем вбачається, що позивач тривалий час хворіє на цукровий діабет та потребує постійного стороннього догляду, а оспорюваний ним правочин було вчинено під час його хвороби, що свідчить на думку суду про вчинення такого правочину позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. З врахуванням викладеного суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі заявлених вимог, та приймає рішення про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 29 червня 2010 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №3709, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved