Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1998 року належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS]. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07 серпня 2018 року вбачається, що 21 вересня 2006 року Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою накладено арешт на належну позивачу Ѕ частину вищезазначеної квартири. Підставою для накладання арешту є постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА 964037, АА 925061 від 11 березня 2002 року. Згідно вказаної постанови державного виконавця її було винесено на виконання рішення міського місцевого суд Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 4451,00 грн. Однак позивач не є боржником у вказаній справі, оскільки його сплутали з іншою особою з якою в них спільні прізвище, імя та по-батькові, що призвело до накладення арешту саме на його майно, а не на майно боржника. [PERSON] звернувся до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про зняття арешту. Листом № 49158 від 20 серпня 2018 року йому було повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з нерухомого майна та розяснено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 4451,00 грн. на виконанні в [PERSON] міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не перебувають та не перебували. При цьому відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трьох років зберігання в архіві відділу. Із змісту рішення [PERSON] міського місцевого суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року вбачається, що відповідач у цій справі перебуває у шлюбі з донькою позивача [PERSON] Однак позивач зазначає, що він перебуває у шлюбі лише з 07 грудня 2012 року, його дружиною є [PERSON] (дошлюбне прізвище «Лялюшко») [PERSON]. До 07 грудня 2012 року він у шлюбі не перебував. Позивач знайшов колишню дружину боржника [PERSON], яка повідомила йому, що вона дійсно перебувала у шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище Рученя) [PERSON], [INFO], зареєстрованому 31 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 965. Разом з ним вони проживали за адресою зазначеною у рішенні суду, а саме: [ADDRESS]. 24 листопада 2017 року шлюб між ними було розірвано, а 09 квітня 2014 року померла [PERSON] - позивач по вказаній справі, яка доводиться їй матірю. Крім того, те що позивач по даній справі не є боржником у вищезазначеному рішенні суду підтверджується тим, що він народився 01 грудня 1973 року, в той час як боржник народився 19 серпня 1977 року. До того ж, після укладення шлюбу з [PERSON] боржнику було змінено прізвище з «Рученя» на [PERSON]». В свою чергу позивач ніколи не змінював свого прізвища. Враховуючи наведені обставини, а також те, що арешт належної позивачу частини квартири порушує його право на розпорядження своїм майном, позивач [PERSON] просив суд задовольнити його позовні вимоги та зняти арешт з Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з позовом ознайомлені, в судове засідання не зявилися, просили розглянути справу без участі їх представника (а.с.45). Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що позивачу [PERSON]В на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1998 року належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07 серпня 2018 року вбачається, що 21 вересня 2006 року Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою на належну позивачу Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] накладено арешт (а.с.14). Вказане обтяження було накладено на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА 964037, АА 925061 від 11 березня 2002 року. Згідно зазначеної постанови державного виконавця її було прийнято для забезпечення виконання рішення [PERSON] міського місцевого суд Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 4451,00 грн. Рішення набуло чинності 22 січня 2002 року (а.с.12,13). З позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] не є боржником у вказаній справі, а з відповідачем у справі в нього тотожні прізвище, імя та по-батькові. Зазначені обставини призвели до накладення арешту не на майно боржника, а на його майно. 15 серпня 2018 року позивач звернувся до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області для вирішення питання про зняття арешту. Листом № 49158 від 20 серпня 2018 року йому було повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з нерухомого майна та розяснено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 4451,00 грн. на виконанні в [PERSON] міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не перебувають та не перебували. При цьому відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трьох років зберігання в архіві відділу (а.с.16). Із змісту рішення [PERSON] міського місцевого суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року вбачається, що відповідач у цій справі перебуває у шлюбі з донькою позивача [PERSON] Однак з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище «Лялюшко») Г.М. лише з 07 грудня 2002 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 862 (а.с.9). Дані обставини підтверджуються відповіддю [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03 вересня 2018 року № 3123/14.26-33, в якій також зазначено, що по місту Нікополю та Нікопольському району інших актових записів про шлюб, складених на [PERSON], [INFO], згідно Державного реєстру актів цивільного стану та показників книг державної реєстрації актів цивільного стану не зареєстровано (а.с.20). Як вбачається з матеріалів справи, боржник по вищезазначеній справі перебував у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 31 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 965 (а.с.28). Також в свідоцтві про їх одруження серії І-КИ № 149325 зазначено, що дошлюбне прізвище боржника «Рученя». Тобто після укладення шлюбу з [PERSON] прізвище боржника було змінено на «Ткачов». 24 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Рученя») О.В. було розірвано, про що складено актовий запис № 133 (а.с.29). Крім того, той факт, що позивач по даній справі не є боржником у вищезазначеному рішенні суду підтверджується тим, що він народився 01 грудня 1973 року, в той час як боржник народився 19 серпня 1977 року. До того ж, після укладення шлюбу з [PERSON] боржнику було змінено прізвище з «Рученя» на [PERSON]». Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що майно, на яке накладено арешт, а саме на Ѕ частину квартири [ADDRESS], належить позивачу [PERSON], [INFO], а не боржникові. З урахуванням викладених обставин та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved