Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 866 275,11 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США, у разі відмови відповідача від сплати одноразового платежу у вказаній сумі - накласти стягнення на майно, що було передано останньому у натурі, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оформлення авансу на купівлю-продажу квартири [ADDRESS], за умовами якого позивачем, як покупцем, передано [PERSON], як продавцеві, аванс у сумі 30 000 доларів США. Умовами даного договору визначено, що сторони договору у строк не пізніше 01 березня 2014 року повинні укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного майна, однак зазначений договір укладено не було. В червні 2014 року позивач дізнався, що [PERSON] помер, спадкоємцем останнього згідно заповіту спадкодавця є [PERSON] На підставі викладеного позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. 22 лютого 2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року судом витребувано з Першої київської державної нотаріальної контори спадкову справу №398/2014 щодо померлого [INFO] року [PERSON]. 24 квітня 2018 року поштовим зв'язком до суду надійшов відзив відповідача, згідно якого останній не погодився з вимогами позивача, зауваживши, що попередній договір повинен був бути нотаріально посвідченим, так само, як і основний договір купівлі-продажу. Крім того, зазначає, що оскільки прийняв спадщину після померлого [PERSON], однак все спадкове майно складається лише з квартири [ADDRESS], крім того, померлий жодного разу не обмовлявся щодо бажання продати квартиру, відповідач ставить під сумнів дійсність договору, підписання його [PERSON] та передачу йому коштів у якості авансу. 25 квітня 2018 року ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON]. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав, що викладені у позові. Представник відповідача у судовому проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05 жовтня 2013 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) було укладено Договір оформлення авансу на купівлю-продажу квартири [ADDRESS], за умовами якого продавець та покупець домовились в подальшому оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, не пізніше 01 березня 2014 року. У відповідності до п. 1.2 покупець у присутності посередника передає продавцю у якості авансу суму, еквівалентну 30 000 доларів США за вказану квартиру. У визначений договором строк, а саме 01 березня 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було, аванс [PERSON] не повернуто. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, судом не приймаються до уваги зауваження відповідача відносно обов'язкового нотаріального посвідчення вказаного договору, оскільки законом України передбачено обов'язкове посвідчення самого договору про відчуження нерухомого майна, однак, не про передачу грошових коштів у якості авансу. Що стосується сумнівів відповідача відносно самої обставини укладення договору та підписання його [PERSON], суд вважає їх надуманими та безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження таких тверджень останнім не надано, зокрема, не заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Разом з тим, посилання на відсутність у останнього іншого спадкового майна, окрім вказаної квартири, зокрема, грошових коштів у сумі 30 000 доларів США, не є обставиною вважати, що останнім не було отримано такі кошти. Згідно вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За таких обставин, позивачеві підлягають поверненню грошові кошти, передані ним у якості авансу [PERSON] Разом з тим, [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Як вбачається із Спадкової справи № 398-2014, заведеної до майна померлого [INFO] року [PERSON], останнім 18 серпня 2005 року складено заповіт, згідно якого [PERSON] заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого не складалося б в загалі все те, на що за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, [PERSON]. 02 липня 2014 року [PERSON] подано до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та видачу свідоцтва про на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Реви І.М. від 31 жовтня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із ненаданням документа, який підтверджує право власності на квартиру на ім'я померлого. За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За умовами ч. 1 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За приписами ч. 1 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною ч. 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, враховуючи, що аванс позивачеві повернутий не був, відтак він є кредитором померлого, спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова сума у розмірі 866 275,11 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США. Разом з тим, позовна вимога щодо накладення стягнення на квартиру, у разі відмови відповідача від сплати одноразового платежу у вказаній сумі, задоволенню не підлягає, оскільки є питанням, що вирішується у порядку примусового виконання рішення.

Outcome: partial