Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що [PERSON] є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального юстиції у Вінницькій області від 18 січня 2017 року. Батьком дитини, за вказівкою матері та відповідно до частини першої статті 135 СК України, є [PERSON]. 23 січня 2018 року на адресу служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області надійшов лист із служби у справах дітей Вінницької міської ради щодо дитини [PERSON], із повідомленням, що останній, починаючи із II кварталу 2017 року за заявою матері перебуває у КЗ «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки». Дитину було поміщено до медичного закладу у зв'язку із відсутності житла на шість місяців. Протягом зазначеного періоду мати [PERSON] жодного разу без поважних причин не відвідала дитину, не виявляла до неї батьківського піклування і турботи, не приймала участі у вихованні, що підтверджується актами комісії ОКЗ «Вінницький спеціалізований будинок дитини» від 10 жовтня 2017 року та 26 березня 2018 року. Працівники служби у справах дітей Жмеринської міської ради неодноразово проводили рейди щодо встановлення місця проживання відповідачки з метою повернення дитини матері. Однак ні службою, ні працівниками правоохоронних органів встановити місце знаходження [PERSON] не вдалося. Крім того, відповідачка позбавлена батьківських прав відносно інших своїх чотирьох дітей, а також притягувалась до кримінальної відповідальності. На підставі викладено просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO], та стягнути із неї аліменти на утримання дитини у твердій грошовій формі в розмірі 890 гривень, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 травня 2018 року (а.с. 28). 11 травня 2018 року проведено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Сторони, належним чином повідомлені про час та місце проведення підготовчого судового засідання, до суду не з'явились. Представник позивача надав заяву, в якій не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання за його відсутності. Від відповідачки на адресу суду повернувся конверт із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Судове засідання у справі було призначене на 25 липня 2018 року. 25 липня 2018 року, у зв'язку із неявкою відповідачки, судове засідання було відкладене на 14 серпня 2018 року із викликом останньої шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. 14 серпня 2018 року представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав заяву, згідно із якою позовні вимоги підтримав повністю та просив справу розглянути у його відсутність. Не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачки. (а.с.40). Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася. Останній було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. На адресу суду повернувся конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ухвали суду від 25 липня 2018 року виклик відповідачки в судове засідання на 14 серпня 2018 року здійснено в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду. Тобто, відповідачка повідомлена про день, час та місце судового розгляду належним чином та завчасно. Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідачка [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, свій обов'язок повідомити суд про причини неявки у судове засідання не виконала, відзиву на позовну заяву та зустрічного позову не надала. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає. У відповідності до частини четвертої цієї статті, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було винесено ухвалу від 13 серпня 2018 року. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з цим позовом в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], і на підставу своїх позовних вимог вказав, що права дитини порушені тим, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов'язків відносно своєї неповнолітньої дитини. Предмет позову - позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини [PERSON] та стягнення аліментів на її утримання. Судом установлена особа відповідачки згідно із копією паспорта громадянина України [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками неповнолітнього [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно із копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відповідачка є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Батьком дитини вказаний [PERSON] відповідно до частини першої статтті 135 СК України, тобто за вказівкою матері дитини (а.с. 8-9). Як вбачається із карточки реєстрації та довідки про реєстрацію місця проживання особи, неповнолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10) 18 січня 2018 року служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулась із листом, адресованим службі у справах дітей Жмеринської міської ради, із проханням з'ясувати питання перебування неповнолітнього [PERSON] у КЗ «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» (а.с. 11). Відповідно до заяви відповідачки [PERSON] від 07 березня 2018 року, адресованої головному лікарю КЗ «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» Андрієвській Н.М., відповідачка просила прийняти її дитину на строк до 6 місяців у зв'язку із відсутністю житла. Повідомлена про право адміністрації звернутись із позовом про позбавлення батьківських прав у разі необгрунтованої відмови забрати дитину у зазначений строк (а.с. 12). Актами комісії ОКЗ «Вінницький спеціалізований будинок дитини» від 10 жовтня 2017 року та 26 березня 2018 року підтверджується те, що протягом зазначеного періоду мати [PERSON] жодного разу без поважних причин не відвідувала дитину, не виявляла до неї батьківського піклування і турботи, не приймала участі у вихованні (а.с. 13, 14). Доповідною працівників служби у справах дітей Жмеринської міської ради від 23 лютого 2018 року встановлено відсутність відповідачки [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 15). На підтвердження невдалих розшуків відповідачки надано лист Жмеринського ВП ГУНП щодо відсутності останньої за місцем проживання та реєстрації (а.с. 16). 6 березня 2018 року комісією з питань захисту прав дитини виконкому Жмеринської міської ради було ініційовано клопотання про надання висновку органу опіки та піклування Жмеринської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] (а.с. 17). Про дату, час та місце розгляду вказаного питання відповідачку було повідомлено належним чином та завчасно (а.с. 18). З копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 25 вересня 2012 року (а.с. 19-20) вбачається, що [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей. Рішенням Жмеринської міської ради від 15.03.2018 року було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 21). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради №02-5/10-717 від 26 березня 2018 року (а.с. 22-23) позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO], є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої та четвертої статті 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 27 Конвеції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3, пункту 2 статті 6 Конвенції про права дитини про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У статті 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п'ята статті 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Відповідно до статтей 180, 181 частини третьої, 183 частини першої СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Згідно із статею 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 890 гривень, але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до осягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 890 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - з 2 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів є розумним, справедливим, обґрунтованим та законним, відповідає інтересам та потребам дитини. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментного платежу за один місяць. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору на суму 1409,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати при подачі цього позову до суду.

Outcome: approved