Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, та уточнюючі позовні вимоги просив, стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних втрат у розмірі 43142,72 гривень та суму трьох відсотків річних у розмірі 7925,34 гривні, також просив стягнути судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року, що набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики, а саме основний борг у розмірі 175000 грн.,\~ інфляційні втрати у розмірі 19796,08 грн., три відсотки річних у розмірі 4271,92 грн., а також вирішено питання про розподіл судових витрат та на оплату послуг КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації, витрат на оплату правової допомоги. Посилаючись на те, що на теперішній час вказане рішення суду залишається невиконаним, у звязку з чим\~ просив суд з підстав, визначених ст. 625 ЦК України, стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних\~ за період з 15.08.2015 року по 15.02.2017 року, Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року, що набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики,\~ а саме основний борг у розмірі 175000,00 гривень,\~ інфляційні втрати у розмірі 19796,08 гривень, три відсотки річних у розмірі 4271,92 гривень, а також вирішено питання про розподіл судових витрат та на оплату послуг КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації, витрат на оплату правової допомоги (а.с. 16-18). На виконання вказаного судового рішення Криворізьким районним судом Дніпропетровської області видано виконавчі листи про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості (а.с.21,22). З матеріалів виконавчого провадження, видно, що на примусовому виконанні у Криворізькому ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться зведене виконавче провадження № 46412015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Станом на 15.03.2017, залишок заборгованості становить 294018,82 гривень (а.с. 89). Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється\~ виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання. Таким чином, зважаючи на те, що ухваленням рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики зобовязання за вказаним договором не припинилися, а стягнення з відповідача суми боргу за виконавчим листом не проведено, у зв'язку з чим позивач не позбавлений права на отримання інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Відповідно до розрахунку заборгованості та матеріалів справи видно, що позивачем, вказані суми нараховувалися на суму заборгованості, що встановлена судовим рішенням. Три відсотки річних за період з 15.08.15-15.02.17, а саме: 175000х0,03/365х422 що дорівнює\~ 7925,34 грн. Розрахунок суми інфляційних втрат проводиться за формулою: сума боргу х (індекс інфляції-1), таким чином інфляційні втрати за період 01.08.15-31.01.17 складають : 5611,58 + 15824,74 + 1718,46 + 5163,17 + 7728,83 +7497,52 + 3035,34=43142,72 гривень, правильність розрахунку сторонами не заперечувалася. Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 43142,72 гривень та трьох відсотків річних в розмірі 7925,34 гривень. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень. (а.с.7,78). Що стосується витрат повязаних з розглядом справи (правова допомога та інше), суд прийшов до наступних висновків. Відповідно ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку у необхідності стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5988,00 гривень, що складається з наступного 580,00 гривень (ставка роботи за одну годину) х на 5 годин (складання позовної заяви) =2900,00 гривень (а.с.73) та 617,60 гривень (ставка супроводження в судовому засіданні) х 5 годин = 3088 (а.с.75,87,103,116,128).

Outcome: partial