Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 23 червня 2014 року відповідач згідно договору купівлі-продажу Ш-Б № АХ0-004686 від 23.06.2014 року, укладеного між нею та дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків» придбала автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво СХХ 212181, який вона вважає належить їй на праві приватної власності. Позивач по справі вважає, що даний автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки він з відповідачем по справі знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1987 року, а тому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. В звязку з чим просить визнати автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво СХХ 212181обєктом їх спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на 1/2 частину даного автомобіля. Крім цього просить право власності на 1/2 частину спірного автомобіля залишити за відповідачем по справі. 28 травня 2015 року в судовому засіданні була задоволена заява [PERSON] та він залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя, підтримує в повному обсязі позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити в повному обсязі на підставі наданих доказів. Крім цього в своїй заяві просив в разі неявки відповідача по справі винести заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, та просить ухвалите відповідне рішення та повідомити її у встановлений законом термін. Третя особа та його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлень про доставку судової повістки, причину неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей СК і ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах\~\~змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріали справи свідчать, підтверджено наявними у справі доказами, і не заперечується сторонами, що сторони по справі 24 січня 1987 року зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану міста Вільнюс шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії ІІІ-ОК № 419729, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міста Вільнюс 24.01.1987 року. В період шлюбу, а саме 23 червня 2014 року відповідач придбала автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво СХХ 212181, що підтверджується договором купівлі-продажу Ш-Б № АХ0-004686 від 23.06.2014 року, укладеним між нею та дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків». Даний автомобіль відповідач зареєструвала на своє імя. Згідно ст. ст. 15, 16, 391, 405 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою цієї статті визначено, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності, у розумінні ч. 1 ст. 61 СК України, є спірний автомобіль. Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодеком та іншими нормативно-правовими актами. Тобто, до правовідносин між сторонами слід застосовувати відповідні норми ЦК України, що регулюють особисті майнові відносини осіб та право власності. Сторони мають право відповідно до вимог ст. 69 СК України на поділ майна і розмір їх часток у цьому майні, за нормою ч. 1 ст. 70 СК України, є рівним, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач не заявляв вимоги про поділ (розділ) майна в натурі, а лише просив визнати за ним право на 1/2 частину спірного майна. Право спільної власності регулюється нормами глави 26 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою частини першої ст. 370 ЦК України сторони мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Такої вимоги в суді не заявлено. Натомість позивач просить визначити його частку у спільному сумісному майні подружжя. Враховуючи, що сторонами не доведено підстав для відступу від положення закону щодо рівності часток подружжя, суд вважає за необхідне\~\~визнати\~\~вищевказаний автомобіль спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. За приписами ст.ст. 355, 356, 357 та 372 ЦК України суд дійшов до висновку, що за позивачем та відповідачем слід визнати право спільної часткової власності (по 1/2 частині) на спірний автомобіль. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає, що спірний автомобіль належить лише їй, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved