Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням шляхом визнання [PERSON] особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником вказаного житлового будинку, в якому, крім інших членів сім`ї, зареєстрований його син - [PERSON] . З 2017 року відповідач за зареєстрованою адресою не проживає. На даний час особисті речі відповідача в будинку відсутні, окрім того, відповідач не надає коштів для сплати комунальних послуг, які на нього також нараховуються, що, в свою чергу створює для позивача труднощі щодо реалізації свого права власності. В судовому засіданні позивач надав пояснення по обставинам справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення на веб-сайті «Судова влада України» оголошення про призначення справи до розгляду. Правом подання відзиву не скористався, причини неявки в судове засідання суд не повідомив Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування Кіровоградського району Кіровоградської області» від 20.11.2018 року за № 2615-VIII, Кіровоградський район Кіровоградської області перейменовано на Кропивницький район. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2008 року, виданого виконавчим комітетом Соколівської сільської ради належить [PERSON] . Згідно архівної довідки № 53470 від 26.06.2019 року, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , реєстрова книга № 2, запис № 555. Відповідно до примітки до вказаної довідки, адреса: [ADDRESS] , відповідає адресі: [ADDRESS] (а.с.4-9, 11). Відповідно до довідки № 1076 від 20.06.2019 року, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, до складу сім`ї [PERSON] входять дружина - [PERSON] , дочки - [PERSON] , [PERSON] , син - [PERSON] , онука - [PERSON] та онук - [PERSON] (а.с.10). Згідно з інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 18.07.2019 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 16.03.2005 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . При цьому, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про непроживання особи за місцем, засвідченим секретарем Соколівської сільської ради Кропивницького району, Кіровоградської області Ю.Касьян від 20.06.2019 року (а.с.12). Аналізуючи встановлені обставини, суд відзначає, що пред`являючи позов, позивач [PERSON] посилався на те, що відповідач [PERSON] , який є членом його сім`ї, не проживає в належному йому на праві приватної власності будинку з 2017 року і не сплачує комунальні послуги, що нараховуються позивачу, як власнику, тому реєстрація відповідача у зазначеному будинку порушує права позивача, як власника цього будинку. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] , як власник будинку за адресою: [ADDRESS] , має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Оскільки, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживає в будинку за адресою своєї реєстрації з 2017 року, і даний факт не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи, приймаючи до уваги, що відповідач не вносив плату за користування житлом і за комунальні послуги, між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування відповідним жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі ст.ст.319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved