Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 36 753 грн. 22 коп. В позовній заяві позивач вказує, що між Університетом та відповідачем 09 листопада 2009 року була укладена Угода про підготовку ад'юнкта в даному навчальному закладі, згідно якої Університет зобов'язаний надати якісну наукову підготовку, сприяти публікаціям наукових результатів досліджень та їх впровадженням в практичну діяльність, надавати відрядження до провідних наукових центрів, здійснювати наукове керівництво, виплачувати грошове утримання згідно з чинним законодавством. Згідно умов даної Угоди відповідач зобов'язаний був сумлінно ставитися щодо навчання, виконувати належним чином та у відведені для цього строки всі види завдань, складати кандидатські іспити та заліки, дотриматись правил внутрішнього розпорядку, закінчити роботу над дисертацією в установлений строк і подати її на розгляд, відпрацювати після закінчення ад'юнктури в органах внутрішніх справ не менше трьох років. 31 серпня 2010 року відповідач звернувся до керівництва Університету з рапортом про звільнення за власним бажанням, у зв'язку з чим наказом Університету від 29 жовтня 2010 року відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ України. Позивач вказує, що відповідач порушив п. 2, пп. 2.3 Угоди, в якій передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку (дострокове розірвання договору у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання). Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому грошову суму в розмірі 36 753 грн. 22 коп., які МВС затратило на його утримання в Університеті, а також судові витрати в сумі 367 грн. 53 коп. Крім того, позивач просить суд поновити строк на подачу даної позовної заяви, оскільки Університет не мав можливості подати позовну заяву у встановлені строки через відсутність коштів на оплату судового збору. У судове засідання сторони не з'явились. Від представника позивача - Ходоровського Я.О. до суду надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі з наступних підстав. В заяві відповідач вказує, що він дійсно в період з листопада 2009 року по листопад 2010 року навчався в ОДУВС і звільнився за власним бажанням. Відповідач вважає, що позивач пропустив процесуальних строк для звернення до суду із неповажних причин, оскільки сума судового збору є незначною, і з моменту звільнення позивач мав достатній час для звернення до суду із позовом про стягнення з нього витрат на навчання. Тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2009 року між Одеським Державним Університетом Внутрішніх Справ та [PERSON] була укладена Угода про підготовку ад'юнкта в Одеському Державному Університеті Внутрішніх Справ (надалі - Угода) про підготовку Ад'юнкта на здобуття наукового ступені та кандидата наук із покладенням на сторін певних обов'язків. а.с. 8-9 Згідно витягу з наказу ректора Одеського Державного Університету Внутрішніх Справ від 26.10.2009 року № 174 ос зараховано ад'юнктом денної форми навчання докторантури та ад'юнктури старшого лейтенанта міліції [PERSON], поставивши на всі види утримання, із виплатою грошового забезпечення, з 01 листопада 2009 року. а.с. 10 Відповідно до п. 2 Угоди підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням Ад'юнкта продовжувати навчання або порушення ним дисципліни. а.с. 8 об.с. 31 серпня 2010 року [PERSON] написав рапорт про відрахування його з Університету за власним бажанням. а.с. 11 Згідно витягу з наказу ректора Одеського Державного Університету Внутрішніх Справ від 29.10.2010 року № 180 ос [PERSON] звільнено зі служби в Органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за власним бажанням з утриманням коштів, які МВС України затратило на його навчання, у розмірі 36 753 грн. 22 коп. а.с. 12, 13 Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач з Університету був відрахований за власним бажанням на підставі наказу ректора 29 жовтня 2010 року. Також в цьому наказі був вказаний розмір відшкодування витрат, які МВС України затратило на навчання відповідача. Отже, про порушення свого права позивачу було відомо 29 жовтня 2010 року. А звернувся він до суду 07 листопада 2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. З наданих позивачем суду доводів суд не вбачає поважність причин пропуску строку на звернення до суду із даним позовом. Суд критично відноситься до викладених у позові доводів позивача про пропуск строку позовної давності для звернення до суду через відсутність коштів на оплату судового збору, оскільки позивач мав право в добровільному позасудовому порядку вимагати від відповідача відшкодування витрат, або звернутися до суду у встановлений строк із даним позовом та заявою з проханням відстрочити або розстрочити сплату судового збору. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В заяві відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову і посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат також задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed