Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки довжиною 40 м., а шириною 25 м., яка є частиною земельної ділянки площею 0.1000 (нуль цілих одна десята) га., що розташована за межами населеного пункту на території Зимноводівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 4623681600:02:000:0001, шляхом демонтажу огорожі; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що позивач, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий № 4623681600:02:000:0001, яка межує із земельною ділянкою, що належить відповідачу [PERSON] , яка шляхом обгородження своєї земельної ділянки здійснила захоплення частини земельної ділянки, площею 0,04 га., що належить на праві власності позивачу та засадила її городиною. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає пересунути орогожу та звільнити частину земельної ділянки позивача, яка нею захоплена, позивач змушений звернутись до суду із позовом, який просить задоволити. 12.12.2019 року провадження у справі відкрито. 24.01.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що 21.06.2005 року відповідачем, [PERSON] отримано Державний акт Серія ЯА № 436773 на право власності на земельну ділянку площею 0.1001 га, розташованої на території Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 4623681600:01:003:0004 та у плані ділянки «опис меж» зазначено: «В - Г землі гр. [PERSON] ». 18.04.2008 року [PERSON] отримано Державний акт Серія ЯД № 470814 на право власності на земельну ділянку площею 0.1000 га, розташованої на території Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 4623681600:02:000:0001, у плані ділянки «опис меж» зазначено: «А - Б землі гр. [PERSON] ». 13.12.2011 року [PERSON] відповідно до договору дарування земельної ділянки подарувала [PERSON] , належну їй ділянку площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 4623681600:02:000:0001. 07.10.2015 року відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності змінено цільове призначення земельної ділянки кадастровий № 4623681600:02:000:0001 із «ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Таким чином на підтвердження своїх заперечень відповідач зазначає, що нею отримано земельну ділянку значно раніше за [PERSON] . При цьому у жодному випадку ні [PERSON] , ні потім [PERSON] не ставили питання про те, що кимось самовільно захоплено будь-яку частину ділянки з кадастровим номером 4623681600:000:000, а тим більше, у кількості 0,04 га зі сторони належної відповідачці ділянки. До 09.01.2020 року, тобто до дня отримання відповідачкою копії позовної заяви [PERSON] від 16.10.2019 року, їй не було відомо про проведення якихось обмірів її та [PERSON] земельних ділянок., а тому зазначає, що скоріш за все такий акт є фальшивкою. Обгородження земельної ділянки відповідача проведено по межі з ділянкою [PERSON] , при чому розмір земельної ділянки відповідаки не збільшився, вона так і залишилась в межах, які були станом на 2106.2005 року, тобто на день її отримання відповідачем. 31.01.2020 року задоволено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи на стороні відповідача [PERSON] та закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав у ньому наведених, просить такий задоволити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просить у задоволенні такого відмовити. Третя особа [PERSON] , який є чоловіком відповідача [PERSON] в судовому засідання позов заперечив, зазначив, що землі, що належать сторонам у справі колись належали радіоцентру, та всі власники земельних ділянок живуть в одному будинку. Межа між їхньою земельною ділянкою та земельною ділянкою земельною ділянкою, [PERSON] , яка згодом подарувала її [PERSON] були розділена рівчаком. Син відповідачки та третьої особи посадив сад та город на належній матері ділянці. [PERSON] , вважає, що споруджена ними огорожа земельної ділянки знаходиться на належній її земельній ділянці та не порушує прав позивача. Представник третьої особи Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та її представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45242679 від 07.10. 2015 року, та копії рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25108148 від 07.10.2015 року, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га., яка розташована за межами населеного пункту на території Зимноводівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4623681600:002:000:0001, яка набута ним на підставі Договіру дарування земельної ділянки від 13.12. 2011 року, посвідчений Вегерою Н.Б. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1244. З копії Державного акту на право власності серії ЯД № 470814 від 18.04. 2008 року, кадастровий номер 4623681600:002:000:0001, що є власністю [PERSON] така межує від позначок А до Б межує із землями [PERSON] . З наявного в матеріалах справи плану території земельної дялнки, виконаного [PERSON] , вбачається, що земельна ділянка [PERSON] з північної сторони у напрямку від літери А до Б. самовільно захоплена, площа захопленої ділянки становить 0,0464 га. З Акту комісії Зимноводівської сільської ради від 11.07.2019 року, наявного в матеріалах справи вбачається, що остання встановила наступне: земельна ділянка [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку складає площу 0,10 га розмірами: довжиною 40м а шириною 25м; згідно фактичних обмірів в натурі (на місцевості) розміри та площа земельної ділянки [PERSON] змінені, шляхом самовільного зайняття; при винесенні меж земельної ділянки, кадастровий номер 4623681600:02:000:0001, в натурі (на місцевості) сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] встановлено, що [PERSON] провела самовільне обгородження частини даної ділянки, засадила її городиною орієнтовними розмірами 40м* 10м, що складає 0,04га; [PERSON] зазначила, що обгородження даної ділянки було проведено у 2017 році на підставі самовільних обмірів земельної ділянки, що перебуває у її приватній власності, не врахувавши сусідню ділянку [PERSON] ; ділянки, щодо яких виник земельний спір, перебувають у приватній власності громадян. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що частина земельної ділянки позивача [PERSON] самовільно захоплена відповідачем [PERSON] у розмірі 0,04 га. зі сторони [PERSON] . Заперечуючи позовні вимоги відповідач та її представник зазначають, що відповідач набула у власність земельну ділянку раніше ніж позивач [PERSON] . З цього приводу судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 436773 виданого 21.06.2005 року на підставі рішення 3 сесії 4 скликання від 26.07.2002 року № 23 Зимноводівської сільської ради [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1001 га. на території Зимноводівської сільсокї ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 4623681600:01:003:0004. З копії цього ж Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 436773 виданого 21.06.2005 року, вбачається, що земельна ділянка [PERSON] від літери Г до В межує із землями [PERSON] , яка, як встановлено судом, на підставі Договору дарування земельної ділянки від 13.12. 2011 року, подарувала належну їй земельну ділянку позивачу у справ [PERSON] . Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Разом з тим, покликаючись на належність їй земельної ділянки кадастровий номер 4623681600:01:003:0004 на праві власності відповідач та її представник не представили суду доказів реєстрації права власності за відповідачкою її права на зазначену земельну ділянку, зокрема у матеріалах справи відсутні відомості про здійснення такої реєстрації, клопотань про витребування доказів стороною відповідача не заявлялось. Окрім того на підтвердження своїх заперечень висловлених у відзиві стороною відповідача не представлено суду доказів, які б підтвердили обставини, якими обґрунтовано заперечення щодо правомірності здійснення фактичних обмірів земельної ділянки [PERSON] в натурі (на місцевості) сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] , та встановлення за наслідками такого обміру, а також встановленого комісією Зимноводівської сільської ради самовільного захоплення відповідачем [PERSON] , шляхом обгородження частини та засадження її городиною, земельної ділянки [PERSON] розмірами 40 м. * 10 м., що складає 0,04 га. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених ст. 346 ЦК України. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третястатті 386 ЦК). У відповідності до ст. 5 ЗК України, земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Згідно ч.1 та ч. 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В судовому засіданні встановлено, що права позивача порушено саме відповідачем, так як нею самовільно зайнято частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача, а відповідачем не надано жодного доказу на спростування встановленого судом факту. За змістом ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищенаведеного, оцінюючи представлені суду докази у їх сукупності, суд вважає, що у судовому засіданні доведено той факт що позивач є власником частини земельної ділянки, яка шляхом одгородження та насадження городини, захоплена відповідачем у справі, а відповідачем безпідставно чиняться дії, які порушують право позивача на здійснення ним свого права власності на належну йому земельну ділянку у тих розмірах, яка ним набута у власність,тому, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору.

Outcome: approved