Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця до смерті. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що він є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1586 грн., якої не вистачає на утримання себе, на вказаних коштів не вистачає на придбання ліків та продуктів харчування. [PERSON] має працездатного сина, який працює на підприємстві «Філіп Морріс», який матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Представник позивача надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд його задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Позивач по справі [PERSON] є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі 1586,00 грн. Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1, 3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] в розумінні ч.3 ст.75 СК України, є непрацездатним, оскільки є пенсіонером, отримує незначну пенсію, якої недостатньо для забезпечення його життєвих потреб, та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як зазначено в позові, відповідач аліментних зобов'язань не має, працює та має регулярний дохід. Враховуючи матеріальний стан позивача, суд приходить до висновку, що позов є законним та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. При цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснює відповідачеві його відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст. 196 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved