Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що 06.11.2004 року вони зареєстрували шлюб у виконкомі Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу мають дитини [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб, строк на примирення не надавати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. \~Відповідно до\~\~ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб,\~\~які\~\~беруть участь\~\~у\~\~справі,\~\~чи\~\~в\~\~разі\~\~якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Згідно ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1\~ст.\~110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 06.11.2004 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-КИ № 226117 від 06 листопада 2004 року (а.с.5). У вказаному шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON], [INFO], що встановлено зі свідоцтв про народження І-КИ № 008279 від 26 травня 2005 року (а.с.6). Причиною розпаду сім'ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними припинені. Між сторонами втрачено почуття взаємної поваги, любові, їх шлюб носить формальний характер. Відсутність нормальної моральної обстановки в сімї та, як наслідок, негативний вплив вказаного фактору на психологічний стан позивача змусило її звернутися з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Однак, як встановлено судом, позивач по справі не має наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги вказане позивачем, суд вважає, що причини, що спонукають її на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~(далі\~Конвенція) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Таким чином, також і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, з огляду на зміст ст. 5 Протоколу № 7, ст.ст.8, 12 Конвенції. Враховуючи відсутність у позивача бажання зберегти сім'ю, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу між сторонами не можливе, а тому шлюб слід розірвати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved