Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2017 року за № 2291, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 листопада 2017 року, індексний номер: 104243875 [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . На сьогоднішній день у квартирі [ADDRESS] є зареєстрованим відповідач по справі, [PERSON] . Причому, [PERSON] вже більше одного року без поважних причин за період з 17 листопада 2017 року не проживав й на даний час не проживає у квартирі [ADDRESS] , а також є відсутніми будь-які особисті речі та майно останнього, що, зокрема, підтверджується змістом довідки ОСББ «Наш дім 2015» від 08 липня 2020 року за № 124. У зв`язку з чим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання у квартирі [ADDRESS] . Судові витрати по справі просив покласти на відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, проте подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред`явлений позов відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2017 року та згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2017, [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6, 7). В даній квартирі зареєстрований з 31.08.2002 відповідач [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги (а. с. 11-14). Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням після набуття позивачем права власності на квартиру, між сторонами не укладався. Позивач не надавав згоду на проживання відповідача в спірній квартирі. Відповідач не є членом сім`ї позивача. [PERSON] більше двох років в даній квартирі не проживає, добровільно не знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ОСББ «НАШ ДІМ 2015» від 08.07.2020 № 124 гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 17.11.2017 не проживав і на даний час не проживає (а. с. 10). З матеріалів справи також вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, витрат по утриманню житла не несе. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року. \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача по даний час, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позов з наведених підстав задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved