Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Посилався на те, що 27.03.2015 року о 04 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Вірменській м.Чернівці в стані алкогольного спяніння, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем швидкої медичної допомоги марки «Peugeot Boxer» д.н. [NUMBER], яким керував водій бригади [PERSON] Вина відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди була встановлена постановами суду від 08.04.2015 року та від 10.04.2015 року. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, володільцем якого є позивач було завдано механічні пошкодження. Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу, згідно актів виконаних робіт становить 85635 гривень. Одночасно позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між [PERSON] та АТ «Просто страхування» полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/4010450 від 22.10.2014 року, шкода завдана позивачу була відшкодована у сумі 49490 гривень. Проте зазначена сума є значно меншою, ніж розмір завданої шкоди. У добровільному порядку відшкодувати завдані збитки відповідач відмовляється. Просив стягнути з відповідача на його користь 36145 грн. 00 коп. на відшкодування майнової шкоди, а також понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявилась, у поданій до суду заяві позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст.22,23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 27.03.2015 року о 04 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Вірменській м. Чернівці в стані алкогольного спяніння, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем швидкої медичної допомоги марки «Peugeot Boxer» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.04.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КаАП України і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень в дохід держави (а.с.7). Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.03.2015 року по вул. Вірменській м. Чернівці. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла та керувала транспортним засобом, визнана постановою суду винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було завдано механічних ушкоджень автомобілю позивача, а тому він зобовязаний відшкодувати шкоду, спричинену його неправомірними діями. За змістом п.2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Стаття 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, серед яких зазначено право володіння. Відповідно до статті 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові 6-183цс14 від 03.12.2014 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Таким чином, судом встановлено, що ОКУ «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» є належним позивачем по справі та має право на захист свого речового права, в тому числі на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка своїми неправомірними діями її спричинила. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та визначаючи розмір такої шкоди, суд враховує положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. За змістом статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування. Так, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Просто страхування» на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом №АІ/4010450 від 22.10.2014 року (а.с.10). Позивач у визначеному Законом порядку звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, на виконання якої страховиком було виплачено страхову суму у розмірі 49490 грн. 00 коп. (а.с.11-13). Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. З досліджених у судовому засіданні копій актів виконаних робіт від 05.12.2016 року та від 02.032017 року видно, що позивачем було витрачено на ремонт транспортного засобу кошти у розмірі 85635 гривень. (а.с.8-9). З клопотанням про призначення по справі відповідної судової експертизи відповідач не звертався. Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 85635 грн. 00 коп. Таким чином, не відшкодованими залишились збитки у розмірі 36145 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: approved