Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником зазначеної вище квартири, відповідач з 2011 року у вказаній квартирі не проживає, хоча залишається в ній зареєстрований, як за місцем свого проживання, на даний час вона вирішила отримати субсидію, але реєстрація місця проживання у ній відповідача позбавляє можливості її отримати, у зв'язку із чим змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримала пред'явлений позов та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні, що мало місце 27 травня 2015 року, пояснив, що з грудня 2010 року він проживає за адресою: [ADDRESS], а з 2012 року за адресою: [ADDRESS], з іншою жінкою, із якою перебуває у цивільному шлюбі, вважає, що він має право бути зареєстрованим, як за місцем свого проживання у квартирі [ADDRESS], та не несе витрати пов'язані з її утриманням з тих підстав, що не проживає у ній. В подальшому у судові засідання відповідач не з'являвся та про причини своєї неявки суд не повідомляв, достеменно знаючи, що в суді розглядається вказана справа за позовом [PERSON] до нього, тобто про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що часто відвідують квартиру [ADDRESS], власником якої є позивач і з 2010-2011 років не бачили у цій квартирі [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON], його речей у квартирі вони теж не бачили, а лише знають, що він проживає в іншому місці в смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх співставленні та сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21 січня 2004 року, який зареєстрований в Кіровоградському обласному об'єднаному бюро технчної інвентаризації, реєстраційний № 1783 від 24 лютого 2004 року (а.с. 13). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2010 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11 лютого 2005 року Ребедайлівською сільською радою Кам'янського району Черкаської області, актовий запис № 1 (а.с. 8) З Довідки № 742 від 21 квітня 2015 року виданої КП «Енерговодоканал» Смолінської селищної ради вбачається, що в квартирі [ADDRESS] прописані: [PERSON], 1979 року народження, [PERSON], 2014 року народження, [PERSON] та [PERSON], 1955 року народження (а.с. 9). В Акті про встановлення факту не проживання громадян від 08 квітня 2015 року, посвідченого Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області серед іншого зазначається, що в квартирі [ADDRESS] громадянин [PERSON] не проживає з 2011 року (а.с. 10). Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлений той факт, що відповідач - [PERSON] понад 1 (один) рік не проживає в квартирі [ADDRESS], а тому втратив право користування цим житловим приміщенням, а наявність факту реєстрації відповідача, як за місцем свого проживання перешкоджає належним чином позивачу користуватися належною їй квартирою. Таким чином, позов є обрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved