Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.12.2014 року його позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] у рахунок виконання зобовязань за договором позики грошей від 10.03.2011 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних кошти у розмірі 30898 грн. 29 коп. та судові витрати у розмірі 1350 грн. 72 коп. Зазначене рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який ним було предявлено до примусового виконання. Відповідачем не було своєчасно виконано рішення суду, у звязку з чим позивач вважає, що він має право на одержання сум, визначених статтею 625 ЦК України. Так, згідно проведеного розрахунку та суми невиконаного зобовязання [PERSON] за період з 12.12.2014 року по 16.05.2018 року повинен сплатити йому три проценти річних у розмірі 2200 грн. 35 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 17663 грн. 29 коп. Просив позов задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача кошти за неналежне виконання зобовязання, а саме: інфляційні втрати у розмірі 17663 грн. 29 коп. та три проценти річних у розмірі 2200 грн. 35 коп., а всього 19863 грн. 64 коп. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 20.08.2018 року було витребувано від Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області матеріали завершеного виконавчого провадження №4723455. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Посилався на те, що [PERSON] позичив [PERSON] кошти у розмірі 28000 гривень. У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань рішенням суду з відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 30898 грн. 29 коп. Проте останній протягом тривалого часу не виконував рішення суду, у звязку з чим позивач має право на одержання сум, визначених ст. 625 ЦК України. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно мав борг перед позивачем, проте перебував у скрутному матеріальному становищі та не мав змоги одразу повернути кошти. На даний час борг ним повністю погашено. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 10.03.2011 року [PERSON] написав розписку, в якій зазначив, що отримав у борг у [PERSON] кошти в сумі 28000 гривень з кінцевим терміном повернення до 25.12.2011 року. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.12.2014 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] у рахунок виконання зобовязань за договором позики грошей від 10.03.2011 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних кошти у розмірі 30898 грн. 29 коп. та судові витрати у розмірі 1350 грн. 72 коп. (а.с.9-10). Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Із досліджених у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №47234355 видно, що [PERSON] у добровільному порядку рішення суду від 01.12.2014 року виконано не було, у звязку з чим на підставі поданої представником стягувача заяви 17.04.2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №725/1100/14-ц. Відповідачем здійснювалося погашення заборгованості, визначеної рішенням суду від 01.12.2014 року наступним чином: 08.12.2014 року 4900 гривень; 24.02.2016 року 2600 гривень; 24.11.2016 року -1500 гривень; 20.07.2016 року 5000 гривень; 03.04.2017 року 2500 гривень; 15.06.2018 року -16538 грн. 09 коп. (а.с.30-33). Таким чином, у повному обсязі зобовязання було виконане [PERSON] лише через три роки сім місяців після ухвалення рішення суду. Підстави припинення зобовязання визначені главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як було встановлено судом зобовязання належним чином було виконане лише у червні 2018 року. Одночасно суд зауважує, що підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом зазначеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобовязання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (а.с. 76 Кодексу). Як вбачається з наданого суду представником позивача розрахунку, у звязку неналежним виконанням зобовязання у відповідача після винесення рішення суду від 01.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 2200 грн. 35 коп. три відсотки річних; 17663 грн. 29 коп. інфляційні втрати. При нарахуванні вказаних сум було враховано часткові періодичні погашення заборгованості, що здійснювались [PERSON] Зазначений розрахунок відповідачем будь-якими доказами спростований не був. За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved