Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права та зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року його дід - [PERSON], інвалід війни II групи, отримав 23.03.2006 року у якості гуманітарної допомоги автомобіль «Фольксваген Пассат», 1996 року випуску бувший у користуванні. 03.07.2009 року його дід помер. На той момент він вже був інвалідом та мав показання для забезпечення його автомобілем. Тому після смерті діда, він звернувся до районного управління праці та соціального захисту населення, де йому роз'яснили, що автомобіль залишається йому згідно Порядку забезпечення автомобілями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року, яка діяла на момент забезпечення [PERSON] автомобілем, тому вчиняти додаткових дій з його боку для залишення автомобіля в сім'ї не потрібно. Але 16 травня 2012 року була прийнята Постанова пленуму судової палати у цивільних справах Верховного суду України де було урегульовано питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, і зазначено, що воно повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда. На момент смерті діда, який як інвалід був забезпечений автомобілем діяла така редакція абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями № 999 від 19.07.2006 року згідно якої після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. Такий інвалід знімається з обліку на десятирічний строк, визначений починаючи з дати отримання автомобіля попереднім інвалідом, з урахуванням строку його експлуатації померлим. Якщо рахувати строк експлуатації автомобіля з моменту отримання його інвалідом 23.03.2006 року, то на момент смерті інваліда автомобіль експлуатувався менше 10 років, то він має право на залишення автомобіля та переоформлення його на своє ім'я. Так як проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції; має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 Порядку № 999. Всі документи ним були подані до відповідача і 15.04.2014 року Департаментом було прийнято рішення про поставлення його на облік для одержання автомобіля, як інваліда який потребує забезпечення автомобілем. Також ним 29.04.2014 року було подано заяву до відповідача з проханням прийняти рішення про залишення йому автомобіля марки «Фольксваген Пассат», 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], тип кузова легковий [NUMBER], об'ємом двигуна 1781 см. куб., бензиновий, номер двигуна [NUMBER], колір синій, а після залишення даного автомобіля, зняти його з обліку як інваліда, що потребує автомобіль. 02 червня 2014 року він отримав лист від відповідача в якому мені відмовлялося в переоформленні гуманітарного автомобіля після смерті [PERSON] на своє імя. У своїй відмові Департамент керується новою редакцією Порядку забезпечення і інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року, а не тією яка існувала на момент смерті інваліда, та зазначає, що згідно п. 41 Порядку йому потрібно було на протязі 6 місяців після смерті інваліда сплатити відповідні податки та зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, а також мати підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті. П. 41 Порядку взагалі не передбачав можливості сплати відповідних митних платежів та зборів за автомобіль. Таким чином він апріорі пропустив строк у 6 місяців так як норма про необхідність сплатити митних платежів та зборів з'явилась в Порядку забезпечення інвалідів автомобілями тільки з 17.09.2010 року, а строк у 6 місяців був встановлений тільки 24.11.2012 року, тобто через три роки після смерті [PERSON] Питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда. Тому вважає відмову Департаменту соціального захисту населення облдержадміністації в переоформленні автомобіля незаконною та необґрунтованою. Він являється інвалідом з 15.09.2009 року, а також батьком багатодітної сім'ї і дійсно потребує автомобіль, держава повинна дбати про людей з особливими потребами, тому доцільно залишити йому автомобіль, наданий ще його дідові, як гуманітарну допомогу, про який він дбав багато років, підтримував його технічний стан, вкладав свої кошти в нього, та який є життєво необхідним для нього. Так як чекання в черзі на новий автомобіль, може згубно вплинути на його і так не дуже добре здоров'я. На даний момент автомобілю вже 18 років, але він як інвалід, якого держава має забезпечити автомобілем не заперечує, та навіть, просить залишити йому даний автомобіль. В судовому засіданні позивай та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи, що після митного оформлення автомобіль марки «Фольксваген Пассат», 1996 року випуску передано в тимчасове користування [PERSON] з правом передачі керування членам його родини та зареєстровано в УДАІ УМВС України в Черкаській області. На підставі заяви [PERSON], рішенням колегії Головного управління від 28.09.2005 № 11 у зв'язку з неспроможністю керування автомобілем, право керування надано його онукові [PERSON]. Автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якшо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому-шостому пункту 16 цього Порядку в яких зазначено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. [PERSON], помер, а член сім'ї померлого інваліда [PERSON] звернувся з заявою щодо переоформлення автомобіля 04.10.2012 року до управління праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації через три роки після смерті інваліда, то автомобіль відповідно до вимог пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Головного управління. Так як автомобіль у відповідності до вимог чинного законодавства України позивачем до Головного управління в добровільному порядку не повернутий, вважаємо право відповідача на володіння цим автомобілем порушеним, та таким, що підлягає захисту. Згідно з довідкою обласної МСЕК від 31.03.2014 рішенням Департаменту від 31.03.2014 [PERSON] поставлений на облік для одержання автомобіля в порядку черги та визначено автомобіль за 30% вартості. Автомобіль повинен бути повернутий до Департаменту, оскільки несплата податків та зборів, обов'язкових платежів це нанесення збитків Державному бюджету України. просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року [PERSON], інвалід війни II групи, отримав 23.03.2006 року у якості гуманітарної допомоги автомобіль «Фольксваген Пассат», 1996 року випуску бувший у користуванні. На підставі заяви [PERSON], рішенням колегії Головного управління від 28.09.2005 № 11 у зв'язку з неспроможністю керування автомобілем, право керування надано його онукові [PERSON]. [PERSON], дід позивача, [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 06 липня 2009 року. Абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, після смерті інваліда, дитини - інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції. Автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому-шостому пункту 16 цього Порядку в яких зазначено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше ніж 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно. У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції після закінчення шестимісячного строку з дня смерті інваліда. Вилучення автомобіля здійснюється відповідно до абз. 12 п. 16 цього Порядку, яким передбачено, що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Приймаючи до уваги, що [PERSON], помер, а член сім'ї померлого інваліда [PERSON] звернувся з заявою щодо переоформлення автомобіля 04.10.2012 року до управління праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації через три роки після смерті інваліда, то автомобіль відповідно до вимог пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Головного управління. Так як автомобіль у відповідності до вимог чинного законодавства України позивачем до Головного управління в добровільному порядку не повернутий, суд вважає, що право відповідача на володіння цим автомобілем порушеним, та таким, що підлягає захисту. Згідно з довідкою обласної МСЕК від 31.03.2014 рішенням Департаменту від 31.03.2014 [PERSON] поставлений на облік для одержання автомобіля в порядку черги та визначено автомобіль за 30% вартості. Крім цього, суд вважає, оскільки [PERSON] пропустив шестимісячний термін з дня смерті інваліда для постановки на чергу для отримання автомобіля, то втратив право користування даним автомобілем. Також суд приймає до уваги і той факт, що рішенням Черкаського районного суду від 14.02.2014 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31.03.2014 року у [PERSON] вилучено спірний транспортний засіб. Також при розгляді справи, враховує те, що [PERSON] на час прийняття рішення суду про вилучення автомобіля не перебував на обліку для одержання такого. Враховуючи те, що членом сім'ї автомобіль добровільно, у відповідності із наведеною нормою незаконного акту, до Департаменту не повернуто, ним порушено вимоги ст. 3 Закону України «Про гуманітарну допомогу», згідно з якою отримувач гуманітарної допомоги має такі самі права на її використання, що і набувач гуманітарної допомоги. Автомобіль повинен бути повернутий до Департаменту, оскільки несплата податків та зборів, обов'язкових платежів це нанесення збитків Державному бюджету України. Оскільки, [PERSON] має право керування легковим автомобілем і користується протягом 3 років після смерті інваліда, що суперечить чинному законодавству. Автомобіль не є спадковим майном, суд приходить до висновку, що він повинен бути повернутий відповідачу, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed