Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача для захисту своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.03.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч підписаній угоді, відповідач не виконала умови кредитного договору, не сплатила відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснила часткове, а згодом і повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення станом на 31.01.2017 року заборгованості в сумі 29372,32 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1671,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 22426,31 грн., заборгованості за пенею та комісією 3400 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1374,87 грн. В зв`язку з наведеним позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник відповідача надала суду заяву про застосуваня строку позовної давності до вимог позивача, оскільки останній платіж відповідачем в сумі 400 грн. по платіжній картці здійснено 28.03.2013 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 14.02.2017 року. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.03.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість в сумі 29372,32 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1671,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 22426,31 грн., заборгованості за пенею та комісією 3400 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1374,87 грн. Відповідно до наданого позивачем руху коштів по картковому рахунку відповідача, останній платіж нею в сумі 400 грн. по платіжній картці здійснено 28.03.2013 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 14.02.2017 року. Інші суми погашення за наданим кредитом, зазначені позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.03.2010 року, укладеному між сторонами, не відповідають відомості руху коштів по картковому рахунку відповідача, тому вони судом не приймаються до уваги. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обовязок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином з 01.05.2013 року протягом трьох років позивач мав право звернутись до суду за захистом свої прав, однак це зробив після спливу позовної давності, що стало підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed