Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 39021 гривні 99 коп. В ході розгляду справи подав заяву про збільшення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 88131 гривні 58 коп., з яких : 30000 гривень - основна сума боргу , 22685 гривень 14 коп. відсотки за користування коштами , 30330 гривень інфляційне збільшення заборгованості, 5116 гривень 44 коп. три відсотки річних. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що згідно договору позики від 02 лютого 2011 року він передав відповідачу в позику 30000 гривень, які відповідач зобовязаний був повернути до 15 лютого 2011 року. Відповідач своїх зобовязань не виконав, коштів не повернув, в звязку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 88131 гривні 58 коп. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на ті ж обставини. Представник відповідача , [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідач коштів за договором позики не отримував . Відповідач писав текст розписки, однак в розписці стоїть підпис не відповідача. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились. Заслухавши представників сторін , вивчивши матеріали справи в повному обємі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач надав відповідачу 11 лютого 2011 року в позику 30000 гривень, які останній зобовязаний був повернути до 15 лютого 2011 року. Поняття договору позики визначено ст. 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Відповідно до ч. 3 , 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 , 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При задоволенні позову суд враховує, що представником відповідача та відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач не ставив підпис в розписці про отримання коштів в сумі 30000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. При вирішенні спору суд також враховує ту обставину, що представник відповідача наполягав на проведенні по справі судової почеркознавчої експертизи, однак ні відповідачем ні представником відповідача не було надано експерту вільних , та умовно вільних зразків підписів та почерку відповідача , а з листа експерта Хмельницького НДЕКЦ від 02 березня 2018 року за № 19/123-1609 вбачається, що у зразках почерку [PERSON], наданих для порівняння, вбачаються ознаки навмисного викривлення ним свого почерку . Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти від суми позики в розмірі 22685 гривень 14 коп. в межах заявлених вимог відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, оскільки сума процентів за період з 16 лютого 2011 року по 14 жовтня 2013 року становить 11977,24 гривень та сума процентів за період з 25 березня 2014 року по 31 березня 2017 року становить 33171 гривню 62 коп. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати в звязку з неповерненням позики за період з 16 лютого 2011 року по 14 жовтня 2013 року становлять 533,53 гривні , інфляційні втрати в звязку з неповерненням позики за період з 25 березня 2014 року по 31 березня 2017 року становлять 30867,36 гривень, разом 31400,89 гривень, однак з врахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України підлягають стягненню інфляційні втрати в межах заявлених позовних вимог в сумі 30330 гривень 00 коп. Три проценти річних за період з 16 лютого 2011 року по 14 жовтня 2013 року становлять 2394.25 грн.. , три проценти річних за період з 25 березня 2014 року по 31 березня 2017 року становить 2717,26 гривень , разом 5111 гривень 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial