Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Вказаний позов мотивований тим, що з 11 серпня 1998 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу у сторін є семеро дітей. 2 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням суду від 17.02.2014 року було визначено місце проживання їх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] з позивачем, інших з відповідачем. Проте, на разі діти - [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та відмовляються проживати з матір'ю. Позивач створює усі належні умови для життя та розвитку дітей. Позивач подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації - начальник [PERSON] теж подала до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи повідомленою, свідченням чого слугують наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання за невідомих суду причин не з'явилась. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1998 року. 2 грудня 2013 року рішенням Чернівецькогорайонного суду Вінницької області зазначений шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до рішення Чернівецького районног осуду Вінницької області від 17 лютого 2014 року №150/122/14-ц визначено місце проживання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] перебувають на вихованні матері /відповідача по справі/. На даний час син - [PERSON] та дочка - [PERSON] проживають з позивачем. Відповідач вихованням дітей не займається, діти від неї тікають до позивача. Позивач забезпечує належний рівень розвитку та виховання дітей. Згідно з вимогами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд зазначає про те, що у даній справі як мати так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дітей усім необхідним для їх розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток. При цьому, враховуючи вибір дітей, відповідачем чи Службою у справах дітей не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що проживання дітей з батьком буде перешкоджати їх нормальному вихованню та розвитку, суд вважає, що місце проживання дітей необхідно визначити з їх батьком за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Враховуючи, що в матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору в розмірі 243,60 грн. за звернення до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved