Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 07.05.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальниця зобов`язання за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 17.04.2019 року виникла заборгованість в розмірі 45 153,68 гривень, яка складається з: 22 305,12 гривень - заборгованість за кредитом; 4 169,56 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 15 952,63 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 гривень - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 2 126,37 гривень - штраф (процентна складова). Відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість станом на 17.04.2019 року в розмірі 45 153,68 гривень, яка складається з: 22 305,12 гривень - заборгованість за кредитом; 4 169,56 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 15 952,63 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 гривень - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 2 126,37 гривень - штраф (процентна складова). Ухвалою від 13.06.2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка не скористалась своїм правом брати участь у судовому засідання 24.09.2019 року, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином; в окремо поданому видзиві від 17.07.2019 року позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити, посилаючись на сплив ще 07.05.2010 року трирічного строку позовної давності від 07.05.2007 року - дня укладання кредитної угоди, також зазначивши про повне погашення кредитних зобов`язань у сумі розміром 73 337,13 гривень, що підтверджується наданим позивачм розрахунком заборгованості від 17.04.2019 року. Позивач в свою чергу скористався правом про надання відповіді на відзив відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України, яким вказав на повну обгрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованість за кредитним довогором від 07.05.2007 року б/н, що підтверджується копією кредитного договору, розрахунку заборгованості, копією паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, випискою по рахунку, фото клієнта з карткою. Позивач зазначив про відсутність порушень прав відповідчки, як споживача фінансових послуг, вказавши, що нею було отримана повна необхідна інформація в письмовому вигляді в результаті чого було укладено кредитну угоду від 07.05.2007 року, що відповідає вимогам законодавства про укладання договору, прийнття пропозиції на його укладання, регламентованих ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України та виключає порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», вважаючи його таким, що в загалі не поширюється на спірні правовідносини. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 07.05.2007 року процентна ставка не зазначена. В ході судового розгляду судом встановлено, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, пеню та штрафи. Враховуючи відсутність наданих стороною позивача підверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, що розцінюється судом, як невідповідність вимогам законодавства стандартної (типової) встановленої форми до укладеного із відповідачем кредитного договору та підвтерджується наявними матеріалами справи. Суд вважає відсутніми достатніх правових підстав для стягнення на користь банку 4 169,56 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 952,63 гривні - нарахованоъ пені за прострочене зобов`язання, 100,00 гривень - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень як таких, що передбачені договором в частині права банку здійснювати такі нарахування, фактично визнавши Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає хибними міркування позивача про відсутність підстав вважати, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», а від так приходить також до висновку, що при укладенні договору з відповідачкою [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинногозаконодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тому стягненню з відповідачки підягає заборгованість по тілу кредита у сумі 22 305,12 гривень, а заява про застосування трирічного строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 07.05.2007 року б/н станом на 17.04.2019 року наявність останнього внесення 22.03.2019 року відповідачкою [PERSON] платежу по кредитній карті у сумі розміром 647,00 гривень. Тому приймаючи до уваги дату подання позову до суду 30.05.2019 року судом не встановлено пропуску позивачем трирічного терміну звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за крединим договором від 07.05.2007 року б/н. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року № 342/180/17, що враховується судом відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, за якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. До посилань відповідача щодо внесення грошових коштів у сумі 73 337,13 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд ставиться критично, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а розрахунок заборгованості наданий позивачем станом на 17.04.2019 року, на який посилається відпоівідачка у своєму відзиві на позов від 17.07.2019 року, містить суму внесених грошових коштів у розмірі 40 825,56 гривнь. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у сумі 1 921,00 гривень відповідно до вимог ст. 141 ЦПКУкраїни про розподіл судових витрат.

Outcome: partial