Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 28.09.2002 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. З грудня 2018 року вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Причиною розірвання шлюбу є втрата любові та поваги. Він утворив нову сім'ю, на даний час проживає з іншою жінкою і відновлювати подружні стосунки з відповідачем наміру не має. Спору щодо визначення місця проживання дітей між ними не існує. Просить рішенням суду шлюб розірвати. В підготовче засідання сторони не зявилися. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в наданій суду заяві зазначила, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України, надає суду підстави для ухвалення рішення. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.09.2002 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №386. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання, створення позивачем нової сім'ї, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків з відповідачем. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання відповідачем позову. На підставі вищевказаних норм Закону понесені судові витрати по сплаті судового збору на підставі квитанцій №9 ТВБВ №10005/08 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 18.01.2019 року в сумі 768,40 гривень, в розмірі 50 відсотків підлягають поверненню на користь позивача з державного бюджету. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved