Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 28.08.1987 року, у якому крім нього зареєстровані його дружина [PERSON] , його сини [PERSON] , [PERSON] , його онуки [PERSON] , [PERSON] та відповідачка по справі його колишня невістка [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з його сином [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає в вищевказаному будинку без поважних причин з березня 2017 року, не сплачує комунальні платежі, особисті речі в будинку відсутні. Таким чином, позивач просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинок [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. 31 липня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, 08.08.2019 року представником відповідача поданий відзив на позовну заяву та 09.09.2019 року подана заява про вихід із справи в зв`язку із розторгненням договору. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 28.08.1987 року /а.с.8/. В належному позивачу будинку зареєстровані його дружина [PERSON] , його сини [PERSON] , [PERSON] , його онуки [PERSON] , [PERSON] та невістка [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради №200 від 15.03.2019 року /а.с.9/. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2017 року шлюб між [PERSON] та сином позивача [PERSON] було розірвано /а.с.10/. Згідно довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради №201 від 15.03.2019 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з березня 2017 року /а.с.11/. Відповідно до Акту комітету самоорганізації населення мікрорайону Кадлубиця від 13.03.2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , згідно даних будинкової книги з 11.08.200 року зареєстрована гр. [PERSON] , 1978 року народження. [PERSON] по місцю реєстрації не проживає з березня 2017 року. При обстеженні, в присутності власника будинку [PERSON] встановлено, що особисті речі [PERSON] в будинку відсутні /а.с.12/. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що колишня невістка позивача 3 роки тому розлучилася з сином позивача, перестала проживати у будинку з 2016-2017 року, відповідачку вона ніколи не бачила, також зазначила що в будинку позивача вона буває часто, проте речей невістки [PERSON] не бачила. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку, він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталася, не надала доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач у зв`язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила будинок [ADDRESS] . Протягом тривалого часу вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносила. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved