Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно за законом. У своєму позові позивач просить суд: в порядку спадкування за законом п»ятої черги після померлого [PERSON], який помер 02 липня 2006 року, визнати за ним, [PERSON], право на земельну частку (пай) розміром 4,56 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), що перебуває в колективній власності КСП «Іскра» [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР № 027781, виданого на ім.»я [PERSON]. В подальшому представником позивача було змінено предмет позову, у зв»язку із чим представник позивача в інтересах свого довірителя просив суд: в порядку спадкування за законом п»ятої черги після померлого [PERSON], який помер 02 липня 2006 року, визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 4,56 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-КР № 026557, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 2324 на ім.»я [PERSON] (а.с. 77). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 липня 2006 року помер його рідний дядько по батьківській лінії [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,56 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Однак, Державний акт на право приватної власності на землю який виготовлений на ім.»я [PERSON] він не встиг отримати у відповідному органі земельних ресурсів. В силу статті 1265 ЦК України позивач є спадкоємцем п»ятої черги спадкування за законом, однак він не може отримати у спадщину вказану земельну ділянку оскільки оригінал державного акта померлому [PERSON] на руки не був виданий. З наведених вище підстав позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх спадкових прав. В судове засідання позивач не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником позивача через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначає, що позовні вимоги свого довірителя підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області свого представника в судове засідання не направив, через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, в якій також зазначається, що відповідач не заперечує проти задоволення позову (а.с. 111). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»являлася, суд вживав всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, в тому числі і шляхом надання оголошення в газеті «Урядовий кур»єр». Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 липня 2006 року в м. Реутов Московської області, Росія, помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградсько області від 01 березня 2017 року у цивільній справі № 392/5/17 було визначено, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер 02 липня 2006 року в м. Реутов Московської області Російської Федерації, є с. Розсохуватка Маловисківського району Кіровоградської області та [PERSON] було визначено додатковий строк в два місяці від дня набрання рішенням законної сили, для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті рідного дядька по батьківській лінії [PERSON], який помер 02 липня 2006 року в м. Реутов Московської області Російської Федерації. 27 березня 2017 року позивач звернувся до Маловисківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON] (а.с. 33). З довідки [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 13 січня 2017 року вбачається, що громадянин [PERSON] отримував Сертифікат на право на земельну частку (пай) № КР 027781, розмір земельної частки (паю) 4,56 га., номер земельної ділянки 74 (а.с. 12). З листа Відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06 липня 2017 року та листа Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11 липня 2017 року вбачається, що громадянин [PERSON] був членом КСП «Іскра» [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, згідно сертифіката розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 4,46 га. та на його ім»я виготовлявся Державний акт на право власності на землю на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 22 лютого 2001 року № 90, на земельну ділянку площею 4,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в книзі записів за № 2324 від 26 лютого 2001 року, але громадянин [PERSON] Державний акт не отримав (а.с. 39, 40, 54). З матеріалів справи вбачається, що до складу сім»ї померлого [PERSON] крім інших осіб, входила його дружина [PERSON], яка також є спадкоємцем майна після його смерті (а.с. 46-49, 73-75). Однак, до нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вона не зверталася, хоча повинна була у шестимісячний строк після його смерті звернутися до нотаріальної контори, оскільки [PERSON] помер у м. Реутов Московської області, Росія. Факт належності позивача до спадкоємців п»ятої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] підтверджується копіями Свідоцтв про народження [PERSON] та батька позивача [PERSON]. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 026557 від 26 лютого 2001 року виданого на ім»я [PERSON], йому на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 22 лютого 2001 року № 90 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,56 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2324 (а.с. 102). У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до частини 1 статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~ Згідно частин 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмову від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмову від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» серед іншого зазначається, що справи про спадкування за законом мають\~ вирішуватись\~ на\~ основі правил глави 86 ЦК ( 435-15 ). Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або\~ відмови\~ від\~ її\~ прийняття\~ всіма\~ спадкоємцями\~ за заповітом,\~ а\~ також\~ у\~ разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують\~ спадкоємці\~ відповідної черги.\~ Зокрема,\~ у\~ першу\~ чергу\~ право на спадкування за законом мають діти спадкодавця,\~ у тому числі зачаті за життя\~ спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 статті 1220 ЦК України встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3, 4 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~ речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи ту обставину, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР № 026557 від 26 лютого 2001 року був виданий на ім»я [PERSON], підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 22 лютого 2001 року № 90, яким йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,56 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але за свого життя він його особисто не одержав, хоча помер 02 липня 2006 року, то вказана обставина не може бути перешкодою для його спадкоємців у набутті права власності на дану земельну ділянку належну померлому на підставі відповідного Державного акту, оскільки такий правовстановлюючий документ був оформлений у передбаченому законом порядку на ім»я померлого за його життя. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять набуття права померлим 22 липня 2006 року [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 4,56 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 026557 від 26 лютого 2001 року, який був виданий на ім»я [PERSON] на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 22 лютого 2001 року № 90 та прийняття спадщини, шляхом звернення до нотаріальної контори позивачем [PERSON], як спадкоємцем за законом. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В частина 1 статті 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, суд, з урахуванням думки позивача викладеній в позовній заяві, вважає, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідачів і вони прав позивача не порушували, у зв»язку із чим суд вважає, що судові витрати пов»язані із розглядом справи необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved