Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він 27 травня 2014 року зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння один одного, шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються, останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився. Спору про розподіл сумісного майна не має. Дитина після розірвання шлюбу будуть проживати разом з відповідачем. В зв'язку з чим просить розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі на його користь половину судових витрат, сплачені ним при подачі позовної заяви до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, але раніше на адресу суду надавав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також зазначив, що майнового спору між ними не має, дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з відповідачем, а він в добровільному порядку надаватиме матеріальну допомогу на його утримання. Крім цього просив стягнути з відповідача по справі на його користь судові витрати у розмірі 352 гривні 40 копійок. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала на адресу суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, зазначив, що дійсно сумісне життя не склалося, дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, а позивач надаватиме матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку. Також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], а також не заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача судового збору у розмірі 352 гривні 40 копійок. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Так, матеріалами справи встановлено, що сім'я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 травня 2014 року в виконавчому комітеті Панютинської селищної ради м. Лозова Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 27.05.2014 року виконавчим комітетом Панютинської селищної ради м. Лозова Харківської області, актовий запис № 07. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Панютинської селищної ради м. Лозова Харківської області, який після розірвання шлюбу буде проживати разом з відповідачем, а позивач надаватиме матеріальну допомогу на його утримання в добровільному порядку. В теперішній час любов та повага між сторонами відсутні. Останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання відповідача, суд після розірвання шлюбу залишає відповідачу прізвище [PERSON]. Суд стягує з відповідача за позовом на користь позивача, половину витрат, сплачених ним при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved