Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09 листопада 2002 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем припинено з липня 2014 внаслідок подружньої зради дружини, вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених в позові. Додатково зазначив, що відновлення шлюбних стосунків неможливе. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечувала, посилаючись на те, що хоче відновити стосунки з чоловіком, оскільки зберегла до нього почуття любові. Додатково пояснила, що проживала разом з чоловіком у [ADDRESS]. З липня 2014 року сім'я розпалася внаслідок її зради чоловіку з іншим чоловіком, після чого вона добровільно почала проживати окремо. На даний час вона разом з донькою проживає з іншим чоловіком у [ADDRESS], син проживає з позивачем. Позивач просив не надавати строк на примирення, оскільки його рішення про необхідність розірвання шлюбу є остаточним. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва 09 листопада 2002 року, актовий запис №1614. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З пояснень сторін вбачається, що вони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства з липня 2014 року, оскільки відповідач підтримує стосунки з іншим чоловіком. Позивач наполягає на тому, що після вказаних обставин подальше спільне життя з відповідачем неможливе, відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем він не збирається. Позивач зазначив, що його рішення про необхідність розірвання шлюбу є остаточним і строк на примирення з відповідачем йому не потрібен. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного, з урахуванням того, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. 21, 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved