Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що відповідач понад шість років не проживає у вказаній квартирі. Посилаючись на те, що вона є одноособовим власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані: третя особа - [PERSON] та відповідач - [PERSON], який є племінником позивача. Відповідач більше 12 років не проживає за місцем реєстрації, з реєстраційного обліку добровільно не знявся, витрати по сплаті комунальних послуг не сплачує, у завязку з чим тягар по сплаті комунальних послуг лягає на позивача та позбавляє позивачку права оформити субсидію. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзив не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власником квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б.79 а, кв.51 є [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП «ЗМБТІ» від 16.04.2004 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-26/5-6551 від 12.07.2018 року у квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б.79 а, кв.51 зареєстрована [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 28.08.2018 року №01-17/01/5426. У судовому засідання була допитана свідок [PERSON], яка підтвердила, що відповідач [PERSON] проживав за адресою [INFO] у період навчання, майже 8 років назад. Після вказаного періоду відповідач за вказаною адресою не проживав та не проживає. Отже, як встановлено судом з матеріалів справи та підтверджено поясненням свідка [PERSON], наданими у судовому засіданні, відповідач у квартирі не проживає. Добровільно відповідач з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам. Отже, належним способом захисту є позбавлення особи права на користування житловим приміщенням. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в квартирі не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику квартири, - позивачу у здійсненні ним права власності. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою. Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial