Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу. Посилався на те, що 16 грудня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 1933. Згідно вказаного договору предметом лізингу є транспортний засіб марки «Foton», модель Ft 354, вартістю 11 808,12 доларів США. Підписавши договір, представник відповідача розяснив, що позивачу необхідно сплатити 10 % від вартості предмета лізингу, що в еквіваленті складає 32 000 гривень і дана оплата включає в себе організацію угоди та вплив на більш швидке отримання транспортного засобу. Вказує на те, що в цей же день, відповідно до наданих реквізитів на рахунок відповідача ним було внесено вказану суму в розмірі 32 000 гривень та отримано квитанцію про оплату. Зазначав, що в договорі не визначено обсяг його фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, умови договору є несправедливими, належним чином не визначено предмет лізингу. Таким чином, представником компанії введено його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вважає оспорюваний договір недійсним. Зважаючи на вище викладене, просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 16 грудня 2016 року за № 1933 та стягнути з відповідача на його користь 32 000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, від його представника [PERSON] надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити, справу розглянути в їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Авто Лайф» в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 723/97-ВР істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Судом встановлено, що 16 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір фінансового лізингу №1933. Предметом договору є транспортний засіб марки «Foton», модель Ft 354, вартістю 11 808,12 доларів США. 16 грудня 2016 року [PERSON], відповідно до наданих йому реквізитів, було сплачено суму в розмірі 32 000 гривень та отримано квитанцію про оплату. Однак, як встановлено судом, лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав. За умовами договору до отримання в користування предмета лізингу, лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з наступних платежів:комісія за організацію угоди 10%, авансовий платіж 50%, комісія за передачу 3% від ціни предмета лізингу. Згідно з п.1.3 Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати транспортний засіб марки Foton Ft 354, що зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що вказана у додатку №2 до договору, у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію угоди, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених в Договорі, або різниці вже сплаченого авансового платежу, що передбачена Договором. Слід зазначити, що сторони остаточно не визначились з вартістю предмета лізингу та не погодили графік сплати лізингових платежів, який в договорі згадується як Додаток №3, але до Договору не додається. Згідно п. 8.2 оспорюваного договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору складає 11 808,12 доларів США з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 320 000 грн. Пунктом 8.3 цього ж договору передбачено, що за умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Тобто, зі змісту договору слідує, що лізингоодержувач в жодному разі не міг вплинути на вибір продавця підбір товару за вигідною для нього ціною. Проаналізувавши зміст договору, суд установив, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 12.1 договору). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Встановлено, що умови оспорюваного договору суттєво обмежують права позивача, як споживача та звужують обов'язки відповідача, зокрема, оспорюваний договір встановлює жорсткі обовязки споживача, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця, надає можливість продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у різі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку із розірванням або невиконанням ним договору, надає продавцю право розірвати договір із споживачем на власний розсуд, а споживачу таке право не надається, встановлює обовязкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надає продавцю можливість збільшувати ціну без надання права споживачеві розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Зазначені обставини вказують на порушення прав позивача [PERSON] при укладені договору, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання договору недійсним та стягнення з [PERSON] «Авто Лайф» на користь останнього сплаченого ним авансового платежу в сумі 32 000 грн. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. На пiдставi викладеного, ст.ст. 220, 509, 799, 806 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», N 3,

Outcome: approved