Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з\~ підприємства в якому він працював компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку по день прийняття рішення суду. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 13 жовтня 2015 року він був звільнений з посади водія адіміністративного відділу ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива» «Завод з виробництва ядерного палива», на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Зазначає, що заборгованість по заробіній платі станом на 10 травня 2016 року становить 17604,74 грн., за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року, в тому числі і компенсація за невикористану відпустку при звільненні. На підставі Судового наказу Маловисківського районного суду Кіровоградської області з відповідача було стягнуто на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13165,41 грн.. Зазначає проте, що враховуючи наявність вини відповідача у невиплаті йому заборгованості по заробітній пдаті при звільненні, відповідач повинен нести додаткову відповідальність згідно ст. 117 КЗпП України сплативши йому, як колишньому працівнику середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку, з наведених вище підстав позивач змушений звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду. Позивач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, проте в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та надав згоду на проведення заочного розгляду справи, а також письмовий розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого на його думку підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що на адресу суду 13 червня 2016 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива», яка підписана особою від імені директора [PERSON] вихідний № 79 та датована 08 липня 2016 року і на якій відсутня печатка підприємтсва, хоча перше судове засідання у вказаній справі було призначене на 13 червня 2016 року. Враховуючи зазначені вище суперечності, в частині зазначення дати відправлення заяви про визнання позову та відсутність печатки підприємства на підписі директора ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива» [PERSON] суд не може визнати вказану заяву та оцінювати таку заяву, як заяву про визнання позову. Таким чином, повідомлений належним чином відповідач ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива» (у відповідності до ст.ст. 74 76 ЦПК України), проте до суду свого представника не направив, не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обовязковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду\~ переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обовязком суду),\~ тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить\~\~ заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В період з 21 жовтня 2013 року по 13 жовтня 2015 року позивач працював на посаді водія легкового автомобіля адміністративного відділу в ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива» ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива», на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 34). Згідно ч. 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частина 1 ст. 47 КЗпП України встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, як того вимагають положення ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі, що підтверджується Довідкою виданою ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива» від 10 травня 2016 року, згідно якої заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 10 травня 2016 року за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року, в тому числі компенсація невикористаної відпустки при звільненні складає 13165,41 грн. (тринадцять тисяч сто шістдесят п»ять гривень 41 коп.) (а.с. 9). Судовим наказом Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2016 року було стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива» на користь [PERSON] нараховану, але не випалачену заробітну плату в розмірі 13165,41 грн. (тринадцять тисяч сто шістдесят п»ять гривень 41 коп.) (а.с. 37). Таким\~ чином,\~\~ вимоги позивача щодо стягнення\~ заборгованості по\~ заробітній платі\~\~ вже були розглянуті 22 лютого 2016 року, що свідчить проте, що при звільненні йому не була виплачена нарахована заробітна плата. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що\~ установивши при розгляді справи про стягнення\~ заробітної плати\~ у зв'язку\~ із\~ затримкою\~ розрахунку\~ при\~ звільненні,\~ що працівникові не були\~ виплачені\~ належні\~ йому\~ від\~ підприємства, установи,\~ організації\~ суми\~ в день звільнення,\~ коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня\~ після\~ пред'явлення\~ ним роботодавцеві\~ вимог\~ про розрахунок,\~ суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній\~ заробіток\~ за\~ весь\~ період затримки розрахунку,\~ а при непроведенні його до розгляду справи по\~ день\~ постановлення\~ рішення,\~ якщо\~ роботодавець\~ не\~\~ доведе відсутності в цьому своєї вини.\~ Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність\~ за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі,\~ якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку\~ дійде\~ суд, що розглядає справу.\~ При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за\~ час\~ затримки\~ розрахунку\~ з урахуванням спірної суми,\~ на яку той мав право,\~ частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна\~ заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. \~Згідно Довідки № 24 від 10 травня 2016 року виданої ПАТ «Завод з виробництва ядерного палива» середньомісячна заробітна плата позивача становить 2516,41 грн., а середньоденна заробітна плата 193,57 грн. (а.с. 10). Відповідачем не були надані заперечення на позовну заяву та докази на обгрунтування своїх заперечень, а тому враховуючи принцип змагальності цивільного судочинства та обов»язку кожної із сторін щодо надання доказів як підставу своїх вимог та заперечень, суд виходить із того, що розмір середньомісячної заробітної плати позивача становить 2516,41 грн.. Звільнення позивача відбулося 13 жовтня 2015 року,\~ тому позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 13 жовтня 2015 року по день постановлення рішення у справі, тобто 04 липня 2016 року. Крім того, відповідачем не було надано доказів того, що ним було виплачено позивачу нараховану, але не виплачену заробітну плату, яка булла стягнута на підставі Судового наказу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2016 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 жовтня 2015 року по 04 липня 2016 року (за 181 днів), із розрахунку середньомісячної заробітної плати 2516,41 грн., при середньоденній заробітній платі 193,57 грн., в сумі 35036,17 грн., в якості компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378,00 грн.. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у правах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved