Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення майнової шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 18.01.2014 року між ним та відповідачем було укладено правочин, відповідно до якого відповідач взяв у нього в борг гроші в сумі 249900 грн., що на день вчинення правочину по домовленістю між ними становило 30000 доларів США, на строк до 18.01.2015 року, що підтверджується розпискою від 18.01.2014 року. У зазначеній розписці вони досягли згоди, що сума 249900 грн. на день написання розписки становила 30000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до дати, зазначеної у розписці. Таким чином, в перерахунку станом на 03.03.2016 року за офіційним курсом НБУ, сума боргу, зазначена в розписці, становить: 30000 доларів США х 2681 грн. : 100 = 804300, 00 грн. Крім того, 18.12.2014 року відповідач взяв у нього (позивача) в борг за розпискою суму коштів, еквівалентну на день написання розписки в розмірі 11000 доларів США., яка станом на 03.03.2016 року за офіційним курсом НБУ становить: 11000 доларів США х 2681 грн. : 100 = 294910, 00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за даними борговими розписками становить 1.099.210, 00 грн. Як вказує позивач, його постійні звернення відповідач ігнорує, зазначену суму боргу не повернув. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, кошти не повернув, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму заборгованості за розпискою від 18.01.2014 року в розмірі 804300, 00 грн., 3 % річних в розмірі 27103, 81 грн., проценти облікова ставка НБУ в розмірі 228447, 23 грн., а також стягнути з відповідача суму заборгованості за розпискою від 18.12.2014 року в розмірі 294910, 00 грн., 3 % річних в розмірі 1842, 18 грн., проценти облікова ставка НБУ в розмірі 13509, 30 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, а також надав квитанцію про часткове погашення боргу в розмірі 300 грн. В своїй заяві відповідач визнає борг та просить суд врахувати, що він погашав борг та сплачував позикодавцеві відсотки, що не відображено у позові [PERSON] Також, відповідач просить врахувати, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти, а внаслідок кризових явищ в економіці він, як і інші підприємці в сфері торгівлі, зазнав збитків практично до стадії банкрутства. Крім того, відповідач просить зменшити нараховану позивачем суму пені. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.01.2014 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 294900 грн., що на момент укладання правочину за домовленістю сторін становило еквівалент 30000 доларів США, про що була складена відповідна розписка. Зазначену суму відповідач зобов`язався повернути 18.01.2015 року (а.с.8). Крім того, 18.12.2014 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі, яка на момент укладання правочину за домовленістю сторін становила еквівалент 11000 доларів США, про що була складена відповідна розписка. Зазначену суму відповідач зобов»язався повернути не пізніше 18.12.2015 року (а.с.9). В судовому засіданні позивач та представник позивача просили про задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав. Відповідач в своїй письмовій заяві наявність боргу визнав, однак зазначив про погашенням ним боргу та сплати позивачу відсотків. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи докази по справі в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні належним та допустимим доказом повернення відповідачем позивачу боргу є квитанція № 2 про здійснення термінового переказу від 07.10.2016 року в розмірі 300 грн. (а.с.36). Інших доказів виконання відповідачем своїх зобов»язань за вказаними борговими розписками суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачем свої зобов»язання в повній мірі належним чином не виконано, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню суми боргу за розписками від 18.01.2014 року та 18.12.2014 року, які, з урахуванням проведеної відповідачем оплати в розмірі 300 грн., суд зменшує на 150 грн. кожну, а тому стягненню підлягають суми в розмірі 804150 грн. та 294760 грн. відповідно. Що стосується вимоги позивача про стягнення 3 % річних та процентів в розмірі облікової ставки НБУ, то суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням вказаних норм закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача за розпискою від 18.01.2014 року 3 % річних в розмірі 27103, 81 грн., процентів облікова ставка НБУ в розмірі 228447, 23 грн., а також за розпискою від 18.12.2014 року 3 % річних в розмірі 1842, 18 грн., процентів облікова ставка НБУ в розмірі 13509, 30 грн. Розмір вказаних сум відповідач не оспорював, розрахунків у спростування цих нарахувань суду не надав. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не звільняє його від виконання взятого на себе зобов`язання по поверненню коштів та нарахуванню 3 % річних та процентів. Що стосується звернення відповідача в його заяві про зменшення суми пені, то суд не приймає їх до уваги, оскільки позивачем вимоги про стягнення пені не висуваються. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за розпискою від 18.01.2014 року в розмірі 804150, 00 грн., 3 % річних в розмірі 27103, 81 грн., проценти облікова ставка НБУ в розмірі 228447, 23 грн., а всього 1.059.701 грн. 04 коп., а також стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за розпискою від 18.12.2014 року в розмірі 294760, 00 грн., 3 % річних в розмірі 1842, 18 грн., проценти облікова ставка НБУ в розмірі 13509, 30 грн., а всього 310.111, 48 грн. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2000, 00 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 4849, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial