Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення його на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.10.2015 р. він працював на посаді водія у Державному підприємстві «Корюківське лісове господарство» і наказом від 13.11.2018 р. був звільнений з посади у звязку з систематичним, невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення з посади водія позивач вважає незаконним та безпідставним, оскільки догана яка була накладена раніше на час звільнення була фактично знята, звільнення було проведено без згоди первинної профспілкової організації та у день його перебування на лікарняному. За таких обставин позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом. Просить суд поновити його на посаді водія у Державному підприємстві «Корюківське лісове господарство» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у їх задоволенні посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. По справі встановлено, що з 01 жовтня 2015 року позивач працював на посаді водія у Державному підприємстві «Корюківське лісове господарство». У звязку з порушенням трудової дисципліни наказом №142-к від 17 листопада 2017 року директора ДП «Корюківське лісове господарство», на підставі пояснювальної позивача, рапорту начальника РТЦ від 16 листопада 2017 року, [PERSON] як водію автомобіля ЗІЛ-131 було оголошено догану. Наказів про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з [PERSON] керівництвом ДП «Корюківське лісове господарство» не виносилось. 12 листопада 2018 року, під час перевірки роботи автомобілів на лінії, які обладнані GPS-навігаторами, на автомобілі [NUMBER], водієм якого був [PERSON], виявлено злив дизпалива. Згідно наданих довідок ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ІНВЕСТ», автомобіль [NUMBER] проїхав 464 км., при цьому було заправлене 257 л. пального, витрачено 277 л. та зафіксовано зливи пального, а саме: 05 листопада 2018 року 4,26 л., 06 листопада 2018 року 13,57 л., 08 листопада 2018 року 13,77 л., 12 листопада 2018 року -18,39 л., а всього в загальній кількості 50,29 л. Наказам № 758 від 12 листопада 2018 року директора ДП «Корюівське лісове господарство» призначена комісія для встановлення причин і обставин випадків зливу пального з паливного баку ЗІЛ 131 д.н.з. [NUMBER]. Висновком комісії підтверджено зливи пального з паливного баку автомобіля ЗІЛ 131 д.н.з. [NUMBER], водієм якого є [PERSON] 12 листопада 2018 року [PERSON] надав письмові пояснення щодо визнання своєї вини у зливі пального. Наказом від 13 листопада 2018 р. позивач був звільнений з посади у звязку з систематичним, невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Цього ж дня, [PERSON] був запрошений до кабінету директора ДП «Корюківське лісове господарство» де в присутності директора [PERSON], головного інженера [PERSON], голови профкому [PERSON], начальника РТЦ [PERSON], мисливствознавця [PERSON], юрисконсульта [PERSON] відмовився від ознайомлення, підписання наказу про звільнення та отримання трудової книжки, про що був складений відповідний акт (а.с.29). Вищенаведені обставини підтвердили у судовому засідання працівники ДП «Корюківське лісове господарство» [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в якості свідків. 13 листопада 2018 року о 17 год. 20 хв. після спливу робочого часу [PERSON] звернувся на прийом до КНП «Корюківський центр медико-санітарної допомоги» і як наслідок в подальшому останньому вданий листок непрацездатності саме з цього числа. 14 листопада 2018 року [PERSON] по пошті було направлено повідомлення з пропозицією прибути до відділу кадрів ДП «Корюківського лісового господарства» за трудовою книжкою або надати згоду на її відправлення поштою. Дане поштове відправлення позивачем отримано, але проігноровано (а.с.33-34). Відповідно до протоколу спільного засідання профспілкового комітету і адміністрації ДП «Корюківське лісове господарство» № 63 від 13 грудня 2018 року надано згоду на звільнення з роботи водія РТЦ [PERSON]. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно приписів ст. 233 КЗпП України у справах про звільнення, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд враховує той факт, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо застосування строку позовної давності є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що\~право\~на доступ\~до\~суду,\~закріплене у\~ст.\~6\~п.\~1\~Конвенції,\~не\~є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Оскільки, 13 листопада 2018 року [PERSON] відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення та від отримання трудової книжки і даний факт був закріплений відповідним актом, а тому саме з цього числа і повинен відраховуватись строк звернення до суду за захистом порушених прав. Посилання позивача на те, що строк звернення до суду повинен відраховуватися з моменту отримання на руки трудової книжки та наказу про звільнення, а саме з 17 січня 2019 року не заслуговує на увагу, оскільки на переконання суду не можливо двічі дізнатись про порушення своїх прав, в даному контексті про своє звільнення. Питання про поновлення строку звернення до суду не вирішувалось, оскільки не порушувалось позивачем. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають ріні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 267 Цивільного Кодексу, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. Враховуючи, що заяву про застосування позовної давності заявлено відповідачем, яка є обґрунтованою, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed