Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.01.2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року, з відповідача на його користь було стягнуто 1666,30 грн. розрахункових коштів, 8769,75 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 500 грн. моральної шкоди. Виплату вказаних коштів відповідач провів лише 06.08.2015 року, тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати вказаних коштів в період з 23.01.2015 року по 06.08.2015 року, розмір якого становить 11050 грн.. Просив стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 11050 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що судовим рішенням на користь позивача з відповідача було стягнуто розрахункові кошти, середній заробіток за час затримки їх виплати та моральну шкоду. Виплату цих коштів відповідач здійснив лише 06.08.2015 року. Вважає, що відповідач безпідставно затримав виплату присуджених позивачеві коштів, тому він зобовязаний сплатити середній заробіток за час з постановлення рішення до їх фактичної виплати. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що після набрання рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.01.2015 року законної сили в частині стягнення з відповідача розрахункових коштів та моральної шкоди, присуджені позивачеві суми були виплачені 10.04.2015 року. Середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні позивачеві був виплачений після касаційного розгляду справи, за результатами якого рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.01.2015 року в частині цього виду стягнення було залишено в силі, а саме: 06.08.2015 року. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати розрахункових коштів при звільненні працівника, який регулюється нормами трудового законодавства. Як встановлено під час судового розгляду Коростенським міськрайонним судом цивільної справи №279/13453/14-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ДІТРЕЙД» про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі на день звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, стягнення завданої моральної шкоди, позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, на день його звільнення відповідач не виплатив йому 1666,30 грн. розрахункових коштів. За час затримки виплати розрахункових коштів у позивача виникло право на отримання від відповідача 8769,75 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 500 грн. моральної шкоди. В частині стягнення розрахункових коштів та моральної шкоди рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.01.2015 року набрало законної сили 12.03.2015 року, а частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку 01.07.2015 року. Стягнуті на підставі вказаного рішення розрахункові кошти та моральна шкода позивачем були отримані 10.04.2015 року, середній заробіток за час затримки розрахунку був отриманий 06.08.2015 року, що стороною позивача не заперечено. З даним позовом позивач звернувся до суду 11.08.2015 року, вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки відповідачем виплати присуджених йому судом всіх виплат з часу постановлення попереднього судового рішення та до часу повного розрахунку з ним відповідача. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП України). Рішенням Конституційного Суду України по справі №4-рп/2012 від 22.02.2012 року встановлено, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Правом на отримання середнього заробітку як виду відповідальності роботодавця за допущені відносно працівника порушення Закон наділяє лише особу, якій роботодавець при звільнення затримав виплату належних їй сум (розрахункових коштів) (ст.117 КЗпП України), яку поновлено на роботі (ст.235,ч.2 КЗпП України) та якій затримано видачу трудової книжки (ст.235,ч.4 КЗпП України). Права отримання середнього заробітку за час затримки виплати присудженого судом середнього заробітку за час затримки розрахунку чи моральної шкоди трудове законодавство не передбачає, тому переконання позивача в тому, що факт виплати йому присуджених судом сум середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди наділяє його правом на отримання середнього заробітку за період до часу проведення таких виплат є безпідставним. Враховуючи, що відповідачем виплата належних позивачеві при звільнені сум фактично була проведена 10.04.2015 року, з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач звернувся лише 11.08.2015 року, то ним було пропущено передбачений законом тримісячний строк звернення до суду за вирішенням даного трудового спору, який закінчився 11.07.2015 року. Про поновлення такого строку позивач не клопотав, поважних причин такого пропуску суду не навів. Пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність причин для його поновлення є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Враховуючи зазначене, позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed