Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.03.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія ВУСО» (ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5049966-02-00-00, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Nissan» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 25 березня 2018 року по Кільцевій дорозі (навпроти вул. Зодчих 28) в м.Києві, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Nissan» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Згідно Рахунку КоК 0000000000000124 від 05.04.2018 року про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », склала: 406 183 (чотириста шість тисяч сто вісімдесят три) грн. 42 коп., що перевищувало 70% його дійсної вартості транспортного засобу на момент настання дорожньо-транспортної пригоди. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 04093-02, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі: 210 390 (двісті десять тисяч триста дев`яносто) грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 10064 від 05.05.2018 року, № 10192 від 07.05.2018 року. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва по адміністративній справі №759/4142/18 від 05.04.2018 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК«ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 07 травня 2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями №10064 від 05.05.2018 року №10192 від 07.05.2018 року. 25 жовтня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якої Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 5049966-02-00-00 від 14.03.2018 року. В добровільному порядку відповідач не повертає кошти, тому змушені звернутися з даним позовом до суду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від відповідача на адресу суду відзиву не надходило. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). За таких підстав, суд виносить рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо - транспортної пригоди. Вказані правовідносини регулюються ст.27 Закону України «Про страхування», ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.933, 1191 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно копії договору № 25/10/2018 від 25 жовтня 2018 року слідує, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», первісний кредитор та суб`єкт підприємницької діяльності ФОП [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги згідно якого первісний кредитор відступив новому кредитору свої права вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] (а.с.5-10) Згідно копії постанови Святошинського районного суду м.Києва від 05 квітня 2018 року слідує, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, які відбулися 25 березня 2018 року та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.16) Згідно копії акту огляду колісного транспортного засобу після ДТП слідує, що розмір страхової виплати становить 210390 гривень (а.с.21-29) Згідно копії страхового акту № 04095 від 05.05.2018 року та платіжних доручень № 10064 від 05 травня 2018 року та № 10192 від 07 травня 2018 року слідує, що ПрАТ «СК«ВУСО» сплатило [PERSON] 210390 гривень (а.с.30) Згідно копії претензії від 01.11.2018 року за вих. № ВФ/04093-02 слідує, що [PERSON] повідомлявся щодо можливості добровільної виплати витрат за шкоду заподіяну ДТП (а.с.31) Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 210390 гривень, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved