Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28857,23 гривні. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між позичальником [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» 06.02.2014 року укладено кредитний договір №500456288, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13711 (тринадцять тисяч сімсот одинадцять) гривень, зі сплатою 14,99% річних. За умовами кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 13711 гривень. 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500456288 від 06.02.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником [PERSON] 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500456288 від 06.02.2014 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником [PERSON] 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500456288 від 06.02.2014 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником [PERSON] . Таким чином, на момент подання позовної заяви, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені, нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ, а також з урахуванням 3 % річних за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню станом на 11.11.2019 року, становить 28857,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11554,47 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10748,07 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 1443 грн., нараховані 3% річних - 1040,72 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 4070, 97 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 1921 гривня та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень. 11.02.2020 року від адвоката Урсаленко О.М. в інтересах відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову, посилаючись на те, що позов пред`явлено поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки вказану вимогу належним чином не підтверджено. Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, адвокат Маленко О.О., яка діє на підставі довіреності, надала клопотання, відповідно до якого вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Урсаленко О.М. надав суду заяву, відповідно до якої заперечує проти задоволення позовних вимог, просить врахувати думку, викладену у відзиві, розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.02.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500456288, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13711 (тринадцять тисяч сімсот одинадцять) гривень, зі сплатою 14,99% річних. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені, нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ, а також з урахуванням 3 % річних за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню станом на 11.11.2019 року, становить 28857,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11554,47 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10748,07 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 1443 грн., нараховані 3% річних - 1040,72 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 4070, 97 грн. 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за заборгованості за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку №1 до цього Договору (а.с.73). При цьому, суду не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» переуступив своє право вимоги за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 року - ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки матеріали справи не містять додатку №1 до Договору факторингу №1 від 21.06.2014 року. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за заборгованості за договорами кредиту , які зазначені в додатку №1-1 до Договору (а.с. 75). Проте, до цього договору суду також не надано доказів, на які посилається сторона позивача, а саме додатку №1-1 до договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» 26.12.2018 року, що саме на кредитний договір №500456288 від 06.02.2014 року надано право переуступки вимоги. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 16-01/19/1 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зазначений в додатку №1-1 (а.с. 86). На доказ цих обставин суду копію витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (додатку №1), з якого вбачається, що ТОВ «ФК «ВЕСТА» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 року (а.с.95). Проте даний витяг не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ наявності в ТОВ «Кредит Капітал» безумовного права на звернення до суду з метою захисту порушеного права, оскільки стороною позивача не доведено, що ТОВ «ФК «ВЕСТА» на момент передачі права вимоги було наділене повноваженнями на передачу таких. Окрім того, на підтвердження зазначених сум заборгованості позивачем були надані розрахунки ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с.70-72), але разом з тим позивачем не було надано розрахунку заборгованості ПАТ «Альфа-Банк», безпосередньо з яким [PERSON] укладав кредитний договір №500456288 від 06.02.2014 року і умови якого було порушено. Також не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, на яку суму заборгованості отримало право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за Договором Факторингу №1 від 21.06.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а ті надалі передали таке право ТОВ «ФК «ВЕСТА» та, відповідно, ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, стороною позивача не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» переуступив своє право вимоги за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 року, укладеного між ним та [PERSON] - ТОВ «Кредитні ініціативи», а той, в свою чергу, переуступив ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ті потім на законних підставах уклали договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року з ТОВ «Вердикт Капітал». Таким чином, суду не надано доказів того, що право ТОВ «Вердикт Капітал» , як кредитора за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] порушено та він має право вимоги за ним, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами і сама сума заборгованості. Вимоги про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 28857,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11554,47 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10748,07 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 1443 грн., нараховані 3% річних - 1040,72 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 4070, 97 грн., позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, інше), тому суд не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Частина перша ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене суд вказує на те, що позивачем належним чином не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд відзначає, що відповідно до ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Таким чином, відповідно до прийнятного рішення, суд приходить до висновку, що судові витрати слід залишити по фактично понесеним.

Outcome: dismissed