Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 28.11.2017 на перетині вул. Віринській та вул. Пестеля у м. Харкові сталося ДТП за участю [PERSON], який керував належним йому автомобілем «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем «Mazda 929» д/н [NUMBER]. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 26.02.2018, залишеною без змін апеляційною інстанцією, [PERSON] визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, який діяв на момент ДТП,що підтверджується полісом про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ № АМ/1593562 у ТзДВ «СТ «Домінанта», франшиза за вказаним полісом 0,00грн. Про настання страхового випадку повідомлено СК, якорю проведено огляд ТЗ, що належить позивачу, відкрито страхову справу та 23.01.2018 прийнято і зареєстровано вказану заяву. Між тим, відповідач станом на 20.07.2018 страхове відшкодування позивачу не сплатив. Також позивача зазначає, що оскільки з боку відповідача допущено порушення строків виконання зобов'язань щодо сплати страхового відшкодування строком на 89 днів, з останнього підлягає стягнення пеня в розмірі 4408,11грн. Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати у спрощеному позовному провадженні у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред'явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступного. Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 28.11.2017 на перетині вул. Віринській та вул. Пестеля у м. Харкові сталося ДТП за участю [PERSON], який керував належним йому автомобілем «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем «Mazda 929» д/н [NUMBER]. Автомобіль «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] належить [PERSON] Винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] Цивільна-правова відповідальність [PERSON] застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, який діяв на момент ДТП, Такі обставини підтверджено копіями постанови Московського районного суду м. Харкова від 26.02.2018, постанови Апеляційного суду Харківській області від 27.03.2018, свідоцтва про реєстрацію. ТЗ, полісу про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ № АМ/1593562 у ТзДВ «СТ «Домінанта» (а.с.5-7, 23). Позивачем подано до ТДВ «СТ «Домінанта» заяву про виплату страхового відшкодування від 23.01.2018 (а.с.8). Відповідно до звіту № 017 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ вартість відновлювального ремонту належного [PERSON] автомобіля «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу складає 53031,01грн. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування). Згідно договору страхування страховим випадком визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настанні страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга цієї статті визначає, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно пункту 22.1 статті ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої осіб. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 14 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Таким чином, суд приходить до висновку що вимоги про стягнення з ПАТ «НФСК Добробут» суму страхового відшкодування на підставі полісу № ОСАГО АВ/9896988 від 26.09.2012р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 13095грн. підлягають задоволенню. Далі, судом встановлено, що всі необхідні умови для отримання страхового відшкодування були виконані позивачем вчасно і в повному обсязі. Такі обставини підтверджено заявою [PERSON], його представником, що спрямовувались на адресу відповідача, поштові повідомлення (а.с.8-11). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови, проте на сьогодні таке мотивоване рішення позивач не отримав. Відповідно до ст. 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування здійснити виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 36.5. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, страхова виплата мала бути виплачена в межах ліміту відповідальності, передбачених вказаним вище страховим полісом та у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) звини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки ГБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (ст.. 36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»). До того ж, зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Отже, нарахування пені є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Прострочення виплати позивача страхового відшкодування складає 89 днів та розмір пені становить 4408,11грн. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved