Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи вказавши [PERSON], в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №91/А-08 від 08.07.2008 р. в розмірі 95470, 51 грн. звернути стягнення на будинок розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Добролюбова, буд.44, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №91/А-08 від 08.07.2008 р. ПАТ «Приватбанк»; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку розташованому за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Добролюбова, буд.44, та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору № 91/А-08 від 08.07.2008 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 48400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2013 р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір № 91/А-08, згідно якого відповідач надала в іпотеку житловий будинок розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Добролюбова, буд.44. У порушення умов кредитного договору третя особа: [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.04.2015 року складає: 95470,51 грн. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до укладеного договору № 91/А-08 від 08.07.2008 року [PERSON] 08.07.2008 року отримав кредит у розмірі 48400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2013 року. (а.с.10-12). Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і Відповідач [PERSON] 08.07.2008 року уклали договір іпотеки № 91/А-08. Згідно з договором іпотеки Відповідач надала в іпотеку нерухоме манно, а саме: будинок загальною площею 65.80 кв.м, житловою площею 39,70 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл. м. Чугуїв, вул. Добролюбова, буд.44. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а.с. 13-14). Станом на день укладення іпотечного договору, будинок не мав будь-яких обтяжень чи заборон, У звязку з передачею житлового будинку в іпотеку банку, приватним нотаріусом, яким посвідчено іпотечний договір, накладено заборону відчуження за реєстровим № 1313. У звязку з чим, у позивача, як іпотекодержателя виникає переважне право, вищий пріоритет, на будинок, як предмет іпотеки. Третя особа: [PERSON] погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснив, чим порушив взяті на себе зобовязання. Станом на 20.04.2015р., [PERSON] має заборгованість у розмірі - 95470,51 грн., яка складається з 19910, 68 грн. заборгованості за кредитом; 38809,40 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 31966,12 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до договору: -250,00 грн. штраф фіксована частина, 4534,31 штраф процентна складова. ( а.с.5-6). Направлений позивачем лист повідомлення від 03.03.2015р. про усунення порушень (виконання порушеного зобовязання) з повідомленням про виникнення простроченої заборгованості та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання протягом тридцяти денного строку вимог листа, залишений [PERSON] без задоволення. (а.с. 7). Відповідно до п.15.9 договору іпотеки від 08.07.2008 р. (а.с.13-15) у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.15.7 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також здійснення забезпечених іпотекою вимог. Відповідно п.10 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 616000,00 грн. Згідно п.21 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9. цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів №1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачено законодавством на день реалізації предмета іпотеки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої речі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До відносин за кредитним договором застосовуються ті ж положення, що і за договором позики (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 625 ЦК України регламентує, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку» та умовах іпотечного договору. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 95470, 51 грн. Відповідно до статті 1, 3 Закону України «Про іпотеку» вищий пріоритет пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного і того ж нерухомого майна. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Отже, переважне право однієї особи відносно права іншої особи на теж саме нерухоме майно встановлюється черговістю державної реєстрації іпотеки щодо обєкта нерухомості. Крім цього, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені за рішенням суду прямо передбачене в Законі України «Про іпотеку» ч.ч. 1, 5 ст. 38, абз.4 ст.39, будь яке окреме уповноваження іпотекодавця для цього не потрібне. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів України поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес способом, який може бути встановлений договором або законом. Актами цивільного законодавства, або укладеним між сторонами іпотечним та кредитним договорами не передбачений такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав, як визначення в рішенні суду конкретних повноважень для продажу іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені ( з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, тощо), а тому в задоволенні вимог позивача в цій частині належить відмовити. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, що мешкають у ньому. В частині вимог позивача про виселення та зняття з реєстраційного обліку всіх мешканців будинку №44, розташованого по вул. Добролюбова, у м. Чугуїв, Харківської області, суд відмовляє в задоволенні, тому як вони є передчасними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Доказів належного повідомлення мешканців будинку про їх виселення матеріали справи не містять, а отже необхідність захисту прав позивача, з огляду на положення статті 3 ЦПК України, в судовому засіданні не доведено. Зазначене ґрунтується також й на положеннях п.43 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.12р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин». Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат підлягають задоволенню частково оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial