Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому прохає визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) площею 2,780 гектарів, що розташована на території Сергіївської сільської ради Гадяцького району. Полтавської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 25 квітня 2016 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] надала суду заяви про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Сергіївської територіальної громадиГадяцького району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без представника, проти позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON]у судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без участі представника не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.01.2006 року [PERSON] залишив заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що за законом він матиме право заповів [PERSON]. Заповіт 17.01.2006 року нотаріально посвідчено секретарем виконавчого комітету Розбишівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за № 981. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії IV-УР № 2021244 від 18.04.1963 року. Відповідно копії свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 322740 від 26.04.2016 року, [PERSON] помер 25 квітня 2016 року. Померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав станом на 25.04.2016 року за адресою: вул. Сумська, 2, с. Розбишівка Гадяцького району Полтавської області. На день смерті [PERSON], 25.04.2016 року, були зареєстровані: [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] невістка; [PERSON] онука. Згідно даних виконавчого комітету Сергіївської сільської ради [PERSON] на час смерті перебував в зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з довідок відділу у Гадяцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.08.2017 року, [PERSON] (помер 25.04.2016 року) дійсно мав право на земельну частку (пай). На імя [PERSON], взамін сертифіката, на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Розбишівської сільської ради від 29.11.2001 року було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 684397, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,78 га, що розташована на території Сергіївської (бувшої Розбишівської) сільської ради Гадяцького району Полтавської області.Державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] не реєструвався та не видавався. 22.08.2017 року приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку, що належала померлому 25.04.2016 року [PERSON] у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно. Із повідомлення приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON]№ 252 від 13.10.2017 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.10.2017 року вбачається, що 13 травня 2016 року нотаріусом заведена спадкова справа щодо померлого 25 квітня 2016 року [PERSON]. Із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] звернувся [PERSON] - син померлого. Із заявами про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулися: [PERSON] - дружина померлого, [PERSON], [PERSON], [PERSON] - доньки померлого. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із вимог ч. 1 ст. 1225 ЦК України вбачається, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У ч.ч. 1, 3 ст. 1235 ЦК України зазначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Умовами ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 125 ЗК (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 126 ЗК в редакції від 25.10.2001 року). Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. На імя [PERSON], взамін сертифіката, на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Розбишівської сільської ради від 29.11.2001 року було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 684397, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,78 га, що розташована на території Сергіївської (бувшої Розбишівської) сільської ради Гадяцького району Полтавської області.Державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] не реєструвався та не видавався. Таким чином, оскільки на ім'я [PERSON] було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 684397, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,78 га, що розташована на території Сергіївської (бувшої Розбишівської) сільської ради Гадяцького району Полтавської області, але зазначений державний акт не реєструвався та не видавався, тобто спадкодавцем було розпочато але не завершено процедуру приватизації, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] не набув права власності на зазначену земельну ділянку, а тому [PERSON] також не набуває права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування після смерті свого батька. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахування зазначеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed