Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у її вихованні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.2012 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого народився син - [PERSON], [INFO]. 18.12.2013 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, спільне господарство не ведеться. Дитина проживає разом з матір'ю, яка перешкоджає зустрічам батька з дитиною та участю його у її вихованні. Просить суд позов задовольнити, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином та визначити наступний порядок спілкування батька з сином: надати можливість зустрічатись з сином три дні на тиждень, в тому числі у будні дні (понеділок, середа) та у вихідні (неділя); дозволити вирішувати питання, що стосуються виховання дитини та інші подібні питання; надати можливість проводити відпустку разом з сином не менше двох тижнів на рік. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Управління, позовні вимоги [PERSON] частково підтримує, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 28.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено актовий запис №804, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 35). Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, у якому батьком дитини записано - [PERSON], матір'ю - [PERSON], актовий запис №686 (а. с. 6). На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2013 року (справа №638/14782/13-ц) шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 5). Малолітній син - [PERSON], [INFO], залишився на виховання з матір'ю і проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі статтею 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтями 141, 153 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В судовому засіданні не встановлено, що позивач характеризується негативно, він має місце проживання і бажає спілкуватися з сином. Угоди щодо здійснення батьком своїх батьків прав, виконання своїх батьківських обов'язків, та спілкування з дитиною, між батьками цієї дитини не досягнуто. Суд вважає можливим погодитися із запропонованим Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради порядком участі позивача у вихованні дитини. Так, із висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 25.12.2015 року №676 вбачається, що [PERSON] 14.10.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. На даний час спільна дитина позивача та відповідача проживає разом з відповідачем, її теперішній чоловік допомагає виховувати та утримувати дитину. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 18.11.2015 року, для перебування малолітньої дитини створено належні умови. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, на наркологічному та психоневрологічному обліку не перебуває. Отже, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за необхідне встановити порядок участі позивача у вихованні дитини, визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 12:00 в присутності матері дитини, з чим погоджується суд. Також суд вважає за доцільним задовольнити позовні вимоги щодо надання можливості позивачу проводити відпустку разом з сином не менше двох тижнів на рік. Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дитини, щодо зустрічі батька з сином і в інші часи. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв'язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв'язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім'ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Позовна вимога щодо дозволу вирішувати питання, які стосуються виховання дитини та інші подібні питання є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у її вихованні підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial