Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він є єдиним спадкоємицем за заповітом всього майна, яке належало його батькові, [PERSON], померлого [INFO] у м. Черкаси (заповіт складений 20.01.2003 року). Заява про прийняття спадщини подана 21 червня 2013 року у встановлений законодавством термін. Інші спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. До складу спадкового майна входить частина будинку з надвірними спорудами, розташована за адресою [ADDRESS] та земельні ділянки, розташовані за тією ж адресою, надані для будівництва та обслуговування вищевказаного будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0490 га, та для ведення садівництва, розміром 0,0525 га. Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належав позивачу та померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси. Згідно правовстановлюючих документів на землю, державні акти на земельні ділянки площею 0,0490 га і 0,0525 га видані на ім'я позивача. Відомостей про наявність померлого [PERSON], як ще одного співвласника цих земельних ділянок, містяться лише в додатку до державного акту, який відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру, не відноситься до правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Як наслідок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Дахнівська, 19, розміром 0,0490 га і 0,0525 га, що залишилася після смерті [PERSON], через відсутність документу, що підтверджує право власності на вказану земельну ділянку. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності на вказані вище земельні ділянки. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просила задоволити, визнати за ним право власності на земельні ділянки розміром 0,0490 га та 0,0525 га по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, оскільки він, будучи єдиним спадкоємицем після смерті батька, позбавлений можливості оформити право власності в нотаріальному порядку на спадкове майно. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши спадкову справу померлого [PERSON]., суд приходить до наступного. Встановлено, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 526. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу спадкового майна увійшли частина будинку з надвірними спорудами, розташована за адресою [ADDRESS] та земельні ділянки, розташовані за тією ж адресою, надані для будівництва та обслуговування вищевказаного будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0490 га, та для ведення садівництва, розміром 0,0525 га. Судом достеменно встановлено, що земельні ділянки, розташовані за адресою [ADDRESS], надані для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, за тією ж адресою, розміром 0,0490 га, та для ведення садівництва, розміром 0,0525 га належали [PERSON] на праві власності згідно з державними актами про право власності на земельні ділянки серія ЯИ № 809898 та серія ЯИ № 809899 з часткою у спільній власності у розмірі 33 %. Про це зазначено у додатках до державних актів на право власності на землю. Згідно з ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, упродовж вставленого законом шестимісячного строку, [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Він є єдиним спадкоємцем всього майна на підставі заповіту, складеного [PERSON] за життя. Інші спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа № 294/2013 р. Частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] належала позивачу та померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси. На зазначений будинок Перша Черкаська міська нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину. Згідно правовстановлюючих документів на землю, державні акти на земельні ділянки площею 0,0490 га і 0,0525 га видані на ім'я позивача. Відомості про наявність померлого [PERSON], як ще одного співвласника цих земельних ділянок, містяться лише в додатку до державного акту, який відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру, не відноситься до правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Як наслідок, позивачу листом від 03.12.2013 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] що залишилася після смерті [PERSON], через відсутність документу, що підтверджує право власності на вказані земельні ділянки. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з приписами ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто з моменту, як спадкодавець фактично прийняв її, успадковане майно належить спадкоємцю, він має право користуватися, управляти майном, але доки він не отримає на це майно свідоцтва про право на спадщину, він не може розпоряджатися майном. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач будучи спадкоємцем за заповітом, з незалежних від нього підстав позбавлений можливості оформити право власності в нотаріальному порядку на частину спадкового майна, а саме земельних ділянок розміром 0,0490 га та 0,0525 га по [ADDRESS], оскільки відомості про батька позивача, як співвласника вищевказаних земельних ділянок містяться лише у додатку до державного акта, який відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру, не відноситься до правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Належність спадкодавцю права на спадкове майно - земельні ділянки по по [ADDRESS] документально підтверджено. За таких обставин, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги [PERSON], визнавши за ним право власності на земельні ділянки розміром 0,0490 га та 0,0525 га по [ADDRESS].

Outcome: approved