Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних, мотивуючи тим, що 28 лютого 2011 року позивач надав відповідачу у позику 100 000,00 дол. США, на підтвердження чого останній написав розписку. Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача наданих в позику грошових коштів. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 28 лютого 2011 року у розмірі 100 00,00 дол. США, що станом на 14 квітня 2013 року за офіційним курсом Національного банку України складає 799 000,00 грн. та судовий збір в сумі 3 441,00 грн., яке станом на 16 серпня 2017 залишається невиконаним, а заборгованість за вказаним договором позики не сплаченою. Позивач в судове засідання свого представника не направив. Подав до суду заяву, якою просить розглядати справу в його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 28 лютого 2011 року у розмірі 100 00,00 дол. США, що станом на 14 квітня 2013 року за офіційним курсом Національного банку України складає 799 000,00 грн. та судовий збір в сумі 3 441,00 грн. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені вказаним рішенням суду не підлягають доказуванню. Належних і допустимих доказів на підтвердження повного виконання грошового зобов'язання за період з 09 листопада 2016 року по 15 серпня 2017 року відповідачем суду не надано. Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання на підставі рішення суду. Тому, у разі відсутності інших підстав для припинення зобов'язань, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14. Зобов'язання відповідача виконати рішення суду, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, є грошовим зобов'язанням, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 09 листопада 2016 року по 15 серпня 2017 року у розмірі 2 301,37 дол. США, що станом на 15 серпня 2017 року за офіціальним курсом Національного банку України становить 58 985,68 грн., згідно наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовано стороною відповідачів, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved