Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії в сумі 45488,10 грн., вказавши, що 15.04.2014 року Концерн «Міські теплові мережі» звертався із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за відпущену теплову енергію у період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року у сумі 45488,10 грн. 16.06.2014 року Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області № 317/2606/14-ц, судовий наказ № 317/1617/13-ц було скасовано. Позивачем зазначено, що основним предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподіл теплової енергії для підігріву житла і побутових потреб населення, підприємств, організацій і її збут. Концерн «Міські теплові мережі» є власником виробленої теплової енергії. Відповідач займає нежитлові приміщення, що розташовані в будівлі за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 51 на підставі права приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.09.2006 року. Позивач вказує, що ним було відпущено теплову енергію відповідачу, за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року на загальну суму 45488,10 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії по особовому рахунку відповідача № 203272. Позивач звертався до відповідача з претензією (вимогою) про погашення заборгованості за теплову енергію, однак відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив. 30.01.2014 року позивач повторно цінним листом з описом направив відповідачу рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді за спірний період. Однак, відповідач акти приймання-передачі теплової енергії не погодив та не повернув позивачу, суму боргу не сплатив. Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про природні монополії» він відноситься до субєктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, відповідно до ст. 19 Закону України «про теплопостачання» позивач не може відмовити у наданні послуг з постачання теплової енергії за наявності технічної можливості. Позивач вважає, що відповідачем була отримана теплова енергія безпідставно та повернення її в натурі не можливо, тому зобовязаний відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії, яка складає 45488,10 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 454,88 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду, надав заяву, в якій прохає суд розглядати справу без його участі, без фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує повністю. Вважає за необхідне винести заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать розписки про вручення судової повістки. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом, на підставі наданих позивачем документів, встановлено, що 16.06.2014 року Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області № 317/2606/14-ц, судовий наказ № 317/1617/13-ц було скасовано. Основним предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподіл теплової енергії для підігріву житла і побутових потреб населення, підприємств, організацій і її збут. Концерн «Міські теплові мережі» є власником виробленої теплової енергії. На виконання своєї діяльності Концерн «МТМ» виробляв та поставляв теплову енергію на житлові будинки та громадські споруди міста Запоріжжя, приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Житловий будинок по бул. Шевченка, 51 приєднаний до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання Концерну «МТМ». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських або технологічних потреб споживачів призначена для купівлі-продажу. Згідно Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія може споживатись лише на підставі договору. Позивач звертався до відповідача з пропозицією укладення договору, однак відповідачем договір з позивачем купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді укладений не був. Відповідач займає нежитлові приміщення, що розташовані в будівлі за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 51 на підставі права приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.09.2006 року. Згідно Закону України «Про теплопостачання» основними обовязками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. [PERSON] не звертався до Концерну «МТМ» з питання укладання договору купівлі-продажу теплової енергії. До теперішнього часу договір між філією Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району та [PERSON] не укладено. З боку позивача з метою врегулювання договірних відносин філією Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району неодноразово надсилались відповідачу листи з двома примірниками проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з пропозицією укладання договору. Судом встановлено, що згідно пункту 5.2, 5.2.1 Договору купівлі-продажу від 04.09.2006 року зазначено, що на протязі трьох місяців від дати підпису договору [PERSON] зобовязаний укласти (переукласти) договори на комунальне обслуговування відчужуваних приміщень з відповідними службами. Наказом Мінбуду України № 4 від 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами внесеними Наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06.10.2007 року, визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Внесені зміни Наказом № 169 від 06.10.2007 року унеможливлюють відключення від теплопостачання окремих приміщень багатоквартирного будинку і передбачають можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку (гуртожитку). В цілях недопущення порушення конституційного права громадян в користуванні теплом і забезпечення збереження їх здоровя, позивач змушений був постачати відповідачу теплову енергію в приміщення за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 51. Позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу, за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року на загальну суму 45488,10 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії по особовому рахунку відповідача № 203272. Позивач звертався до відповідача з претензією (вимогою) про погашення заборгованості за теплову енергію, однак відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив. 30.01.2014 року позивач повторно цінним листом з описом направив відповідачу рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді за спірний період. Однак, відповідач акти приймання-передачі теплової енергії не погодив та не повернув позивачу, суму боргу не сплатив. Відповідно до Закону України «Про природні монополії» він відноситься до субєктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» позивач не може відмовити у наданні послуг з постачання теплової енергії за наявності технічної можливості. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі даної норми відповідач повинен був утримувати належне йому на праві власності нежитлове приміщення, зокрема здійснювати оплату за спожиту теплову енергію, однак останній не зробив цього. У відповідності до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка безпідставно, без відповідної правової підстави, володіє цим майном. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути це майно потерпілому. Таким чином, у звязку з тим, що теплова енергія була отримана відповідачем безпідставно та повернення її в натурі не є можливим, відповідач у відповідності до ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставне набуте майно, повинен відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду справи судом. Таким чином відповідач порушив вищевказані вимоги чинного законодавства України і тому зобовязаний відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії, яка складає 45488,10 грн. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Вважає за можливе постановити заочне судове рішення. Керуючи ст.ст. 7, 10, 11, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 322, 387, 1212,1213 ЦК України, Законом України «Про теплопостачання», суд

Outcome: approved