Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.02.2020 між ним та відповідачем було укладено договір позики в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, які зобов`язувався повернути позивачу до 26.03.2020. Дана позика була надана безвідсотково. Однак, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав і позичених коштів не повернув. Розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Правова позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові від 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц. На підставі статтей 526, 627, 629, 631, 1046, 1047, 1049 позивач вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на його користь. Також, враховуючи норми ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чиннне законодавство не містить, а отже, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Сума, еквівалентна 5000 доларам США становить станом на 02.04.2020 - 138769 грн. за курсом НБУ 27,7538 грн. за 1 долар США. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором позики в сумі 5000 доларів США та судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до оригіналу розписки від 05.02.2020 (а.с. 27), відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 5000 доларів США. За вказаною розпискою борг відповідач зобов`язувався повернути позивачу до 26.03.2020. Також, дана позика є безвідсотковою. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-50цс16. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, боргові розписки чи договори позики, мають справжню правову природу укладеного договору між сторонами, незалежно від найменування документа. З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає що між сторонами укладено договір позики, даний договір укладений належним чином та у відповідності до норм діючого законодавства. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що відповідач, отримавши у борг від позивача кошти у розмірі 5000 даларів США, вчасно їх не повернув, тому вказанна сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В свою чергу, належним чином повідомлений відповідач не надав суду жодного доказу на спростування позиції позивача. Щодо стягнення боргу в іноземній валюті суд виходить з наступного. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Офіційний курс гривні щодо долара США на день розгляду справи становить 26,9335 грн. Отже, сума еквівалентна 5000 доларам США становитиме 134667,50 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що стягнення боргу з відповідача слід здійснювати саме у іноземній валюті, з зазначенням еквіваленту у гривнях. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у сплаченому позивачем при зверненні до суду розмірі - 1387,69 грн. (а.с. 1) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. (а.с. 11). На підставі викладеного,

Outcome: approved