Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, будинок № 204 «А»[ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 94/1 від 21 березня 1990 року, № 419/4 від 28 листопада 1990 року на баланс Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» передано будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, буд. № 204 «А» та дозволено організувати його експлуатацію як гуртожиток. [PERSON], згідно наказу № 341-02 від 01 березня 1990 року була прийнята на роботу до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на посаду асистента кафедри німецької та французької мов. 02 липня 1999 рок [PERSON] була звільнена з посади старшого викладача кафедри СПУ за власним бажанням на підставі її особистої заяви та наказу № 708-02 від 02 липня 1999 року, таким чином між Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет» та [PERSON] припинились трудові правовідносини і на теперішній час [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет». З моменту звільнення [PERSON] фактично припинила проживати в гуртожитку за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, будинок № 204 «А»[ADDRESS]. Також 27 листопада 2013 року комісією було оформлено акт, з якого вбачається, що [PERSON] вибула з гуртожитку за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, будинок № 204 «А»[ADDRESS], і з моменту вибуття та по теперішній час в ньому не мешкає, в зв’язку з чим позивач вважає її такою, що втратила право на жилу площу в гуртожитку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовну заяву, та просила визнати [PERSON] на підставі ст. 71 ЖК України такою, що втратила право на жилу площу в гуртожитку за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, будинок № 204 «А»[ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується направленою за місцем реєстрації відповідача повісткою, яка повернулася з відміткою, що не можливо вручити повістку в зв’язку із тим, що адресат за даною адресою не проживає (а.с. 24), за даними відділу адресово-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області вона з 25 листопада 1992 року до теперішнього часу зареєстрована за адресою: [INFO] “А”[ADDRESS], але за цією останньою відомою адресою її місця проживання вона відсутня, в зв’язку з чим відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач є належно повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки вона не повідомила, в зв’язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без її участі на підставі наявних доказів. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши показання представника позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що гуртожиток який знаходиться за адресою: м. Донецьк-122, вул. Артема, буд. № 204 “А” знаходиться на балансі Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», що підтверджується рішенням виконавчого комітету Донецької міської ради № 94/1 від 21 березня 1990 року, № 419/4 від 28 листопада 1990 року (а.с. 5, 6). Суд встановив, що відповідач [PERSON] була прийнята на роботу до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на посаду асистента кафедри німецької та французької мов, що підтверджується заявою про прийняття на роботу (а.с. 7) та витягом з наказу № 341-02 від 01 березня 1990 року про прийняття на роботу (а.с. 8). Відповідно до ст.ст. 127-131 ЖК УРСР, п. 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року та листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27 грудня 2004 року № 4/6-2576, гуртожитками є спеціально забудовані або переобладнанні для цього житлові будинки, зареєстровані відповідним чином у виконкомі місцевої ради, ордери на заселення яких видавалися не виконкомом, а адміністрацією підприємства, організації, установи. Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР та п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року, гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 132 ЖК та п. 40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Суд встановив, що відповідач [PERSON] 02 липня 1999 рок була звільнена з посади старшого викладача кафедри СПУ за власним бажанням, що підтверджується її особистою заявою про звільнення (а.с. 9) та наказом № 708-02 від 02 липня 1999 року (а.с. 10). Таким чином, оскільки [PERSON] не перебуває з Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет» у трудових відносинах, законних підстав для проживання у спірному жилому приміщенні у неї не має, а тому [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Суд встановив, що відповідач [PERSON] вселилася до гуртожитку за адресою: м. Донецьк-122, вул. Артема, буд. № 204 “А”[ADDRESS] у встановленому законом порядку та прожила в ньому з 25 листопада 1992 року до 02 липня 1999 року, в зв’язку із роботою в Державному вищому навчальному закладі «Донецький національний технічний університет», що крім показань представника позивача, підтверджується ордером (а.с. 12) та актом від 27 листопада 2013 року про відсутність відповідача в жилому приміщенні (а.с. 14). Суд встановив, що відповідач [PERSON] з 02 липня 1999 року з власної ініціативи покинула спірне жиле приміщення і з зазначеного часу в ньому не проживає без поважних причин більше шести місяців, що підтверджуються показаннями представника позивача, розпискою коменданта про відсутність відповідача, актом від 27 листопада 2013 року про відсутність відповідача в жилому приміщенні (а.с. 14), а тому відповідно до ст. 71 ЖК України втратив право на жилу площу в цій квартирі. Суд встановив, що реєстрація відповідача в спірній квартирі у гуртожитку, що належить позивачу, порушує законні права позивача на власність гарантовані ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були встановлені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам були роз’яснені їх права та обов’язки, а також положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та ухвалою про відкриття провадження у справі. За таких обставин суд встановив, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, будинок № 204 «А»[ADDRESS] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ч.ч.1, 4 ст.41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, ч. 1 ст. 127, ч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР, п. 2 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року “Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України”, п. 40, п. 2 [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 « Про затвердження Примірного положення про гуртожитки,

Outcome: approved