Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про выдшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 жовтня 2010 року в м. Києві на вул. Райдужна з вини громадянина [PERSON], який керував транспортним засобом «MAN»державний номерний знак [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. [PERSON] на час ДТП не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 16.11.2010 р. та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Fiat», державний номерний знак [NUMBER], що належний громадянинці [PERSON] Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до висновку №Ч10-186 від 02.11.2010 року становить 18122,33 грн. 23.09.2008р. Шкода особисто винуватцем ДТП не була відшодована потерпілій особі. 22.02.2011 року власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою. Договірних зобовязань між МТСБУ, потерпілою особою та винуватцем ДТП не виникало. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування та в межах ліміту відповідальності позивач поніс витрати у розмірі 15971,94 грн., а також 2000,00 грн. за правову допомогу, і судові витрати у розмірі 229,40 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі на підставі письмових заперечень долучених до матеріалів справи, де зазначали,що під час зазначеного ДТП транспортним засобом «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] керував [PERSON] і саме останній отримав в якості компенсації за спричинену шкоду суму в розмірі 20500, 00 грн., що підтверджується письмовою розпискою. Таким чином на думку відповідача [PERSON] та [PERSON] з метою наживи ввели в оману позивача та отримали подвійне відшкодування за пошкоджений транспортний засіб внаслідок ДТП, яка сталась 21.10.10р Третя особа, яка залучена судом під час розгляду справи, [PERSON] у судове засідання не з'явивився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в встановленому порядку, заперечень проти позову не надавав, про поважність причини своєї неявки до суду не повідомляв. Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 16 листопада 2010 року [PERSON] визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.10.2010 р., та притягнуто до адміністративної відповідальності. В постанові вказано, що [PERSON] керуючи автомобілем марки «МАN», державний номерний знак [NUMBER], по вул. Райдужна, 69 в м. Києві не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим було заподіяно матеріальні збитки. Зазначеними діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.1,13.1. ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП (а.с.8). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , право керування має - [PERSON] [PERSON] на дату ДТП не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Відповідно до звіту № Ч10 -186 від 02.11.2010 року про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власникові ТЗ «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] складеного ПП [PERSON], вартість матеріального збитку становить 18122,33грн. (а.с.27) Як вбачається із матеріалів справи, 22.02.2011 р. [PERSON] звернулась із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України із проханням відшкодувати шкоду, спричинену під час ДТП у розмірі 18122,33 грн (а.с.6). Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до встановленого п.9.2 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перерахувало [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 15101,94 грн. (без врахування ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням №1266 від 28.03.2011 року та наказом МТСБУ за № 745 від 25.03.2011 року (а.с.43,44) В матеріалах також міститься розписка від [PERSON] про те, що 02.12.2010р.,14.01.2011р., 10.02.2011р., 16.03.2011р ним було отримано грошову суму у розмірі яка складає 20500,00 грн. в якості відшкодування за нанесений матеріальний збиток в зазначеному ДТП (а.с.83,84) Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розписка, що надана відповідачем свідчить про виплату суми відшкодування у розмірі 20500, 00грн. внаслідок ДТП, яке сталось 21.10.2010 р., законному володільцю транспортного засобу [PERSON] Вказана сума, перевищує розмір завданого збитку, що визначена Звітом про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власникові ТЗ «Fiat», державний номерний знак [NUMBER], що на думку суду вказує на отримання повного відшкодування за даний випадок потерпілою особою. Стаття 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Виплата позивачем відшкодування у розмірі 15971,94 грн. у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів» не виникає у відповідача обов'язку відшкодовувати вказану суму, оскільки данні кошти відшкодовані в добровільному порядку законному володільцю джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, при вище перелічених обставинах звернення позивача з зазначеним позовом до [PERSON] є повторним притягненням до цивільно-правової відповідальності, що є не можливим, виходячи із положень ст.61 Конституції України, яка декларує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсягу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed