Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 1999 року він дав 15000 доларів США в борг [PERSON], про що свідчить письмова розписка від 30.11.2002 року. Згідно даних розписки боржниця зобов'язувалася повернути йому вказані кошти до 30.11.2003 року, а в разі невиконання умов позики, тобто в разі неповернення коштів заставою являється нерухоме майно, а саме квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1993 року. У зв'язку з тим, що боржниця значно прострочила термін виконання та уникала будь-яких контактів і, як наслідок, - мирного вирішення спору навесні 2012 року він вимушений був звернутись до суду з позовом про стягнення боргу. В ході розгляду справи про стягнення боргу стало відомо, що [PERSON], [INFO], померла, підтвердженням чого являється повний витяг з ДРАЦСГ про смерть серії УХ995859 від 07.06.2012 року та запис акта про смерть № 529. Оскільки на момент подачі позову спірну квартиру ніким не успадковано ним було уточнено позовні вимоги, а саме залучено до участі у справі Черкаську міську раду, а також просив визнати за ним право власності на квартиру, яка належала померлій та фактично являлася заставним майном. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2013 року, йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки визнання права власності на майно померлого боржника чинним законодавством не передбачено. Але після дослідження у судовому засіданні оригіналу боргової розписки вказаним судовим рішенням встановлено, що він дав в борг [PERSON], 15 000 доларів США, які остання зобов'язувалася повернути до 30.11.2003 року. При цьому виконання зобов'язання [PERSON] забезпечила заставою належної їй квартири. Також було встановлено факт того, що на розписці відсутні відомості про погашення [PERSON] боргу, отже суд прийшов до висновку про те, що прийняті [PERSON] зобов'язання про повернення отриманої позики виконані не були, борг перед позивачем не погашений. Отже вважає, що смерть заставодавця не є перешкодою для звернення стягнення на предмет застави, тому звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задоволити, а також проти заочний розгляд справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, що 30 грудня 1999 року позивач дав 15000 доларів США в борг [PERSON], про що свідчить письмова розписка від 30.11.2002 року. Згідно даних розписки боржниця зобов'язувалася повернути позивачу вказані кошти до 30.11.2003 року, а в разі невиконання умов позики, тобто в разі неповернення коштів заставою являється нерухоме майно, а саме квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1993 року. У зв'язку з тим, що боржниця значно прострочила термін виконання та уникала будь-яких контактів і, як наслідок, - мирного вирішення спору навесні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Свідченням передачі грошей є письмова розписка від 30.11.2002 року. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до даних письмової розписки, відповідач по справі зобов'язалася повернути позику до 30.11.2003 року. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. В ході розгляду справи про стягнення боргу стало відомо, що [PERSON], [INFO], померла, підтвердженням чого являється повний витяг з ДРАЦСГ про смерть серії УХ995859 від 07.06.2012 року та запис акта про смерть № 529. Відповідно до положень ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. [PERSON] 21 листопада 2012 року звернувся до державних нотаріальних контор м. Черкаси із претензією до спадкоємців померлої за якою Першою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 638/2012. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, оскільки на момент подачі позову спірну квартиру ніким не успадковано було уточнено позовні вимоги, а саме залучено до участі у справі Черкаську міську раду, також позивач просив визнати за ним право власності на квартиру, яка належала померлій та фактично являлася заставним майном. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2013 року, позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки визнання права власності на майно померлого боржника чинним законодавством не передбачено. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2014 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без змін. При цьому, апеляційний суд Черкаської області в своїй ухвалі зазначив, що виконання боргового зобов'язання [PERSON] забезпечила заставою належної їй квартири [ADDRESS] шляхом зазначенням про це у розписці. Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачає підставою набуття права власності на предмет іпотеки не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Також було встановлено факт того, що на розписці відсутні відомості про погашення [PERSON] боргу, отже суд прийшов до висновку про те, що прийняті [PERSON] зобов'язання про повернення отриманої позики виконані не були, борг перед позивачем не погашений. Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. За таких обставин, суд, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved