Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди (найму) об`єкта нерухомості та повернення сплачених коштів, який мотивує тим, що в кінці жовтня 2020 року вона з чоловіком прийняла рішення про зняття в оренду квартири для проживання сім`єю. За допомогою послуг посередника [PERSON] було знайдено квартиру, власником якої було представлено відповідача [PERSON] . Після огляду квартири за адресою: [ADDRESS] позивачкою було виявлено намір підписати договір оренди квартири для подальшого проживання в ній. Станом на момент перегляду квартири (об`єкта оренди) в ній знаходилось чимало особистих речей відповідачки. За усною домовленістю сторін, в присутності посередника [PERSON] , відповідачем було зазначено, що у випадку підписання договору оренди житла (квартири) усі речі власника (відповідача) будуть вивезені з квартири та остання буде передана орендарю (наймачу) згідно чинного законодавства та договору оренди в належному стані та придатному для проживання. 01 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди об`єкта нерухомості, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розділу 4 вищезазначеного Договору позивачем було сплачено 9000 (дев`ять тисяч) грн. за один місяць оренди об`єкта та 15000 (п`ятнадцять тисяч) гри заставної суми. Окрім того, було сплачено послуги посередника у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., які були передані [PERSON] . Таким чином, на момент підписання договору оренди об`єкта нерухомості від 01.11.2020 мною були понесені певні витрати, які у сумі склали 32000 (тридцять дві тисячі) грн.. Так, пунктом 2.2 договору оренди об`єкта нерухомості від 01.11.2020 власник зобов`язаний не перешкоджати орендарю в користуванні об`єктом на протязі усього строку дії договору, однак, [PERSON] не виконала свої зобов`язання та не передала належним чином об`єкт оренди в належне користування орендарю згідно договору, про що не заперечувала у розмовах. 03 листопада 2020 року позивачка отримала смс-повідомлення від відповідача, в якому остання зазначила, що існує проблема потрапити в будівлю через зламаний ключ домофону, також відповідач була на об`єкті оренди, свої речі залишила у квартирі, та, якщо вони будуть заважати, то скласти їх на балкон. Протягом деякого часу їй вдалося потрапити в квартиру, та виявити, що відповідачем не виконано істотних умов договору, здійснено перешкоди в проживанні її з чоловіком та малою дитиною в цій квартирі. Оскільки позивачем було встановлено факт не виконання умов договору, вона повідомила про це посередника та безпосередньо орендодавця (відповідача) та зазначила, що умови договору не виконані, у сім`ї відсутня можливість проживати в даній квартирі, а тому договір не виконаний з боку відповідача, чим порушено її права . Посередник [PERSON] намагалася допомогти в цій ситуації та зв`язалася з відповідачем для повернення коштів через невиконання домовленостей між сторонами. Так, шляхом усних перемовин сплачені [PERSON] кошти було повернуто в повному обсязі, а саме 8000 (вісім тисяч) грн, оскільки посередник погодився із невиконаними домовленостями з відповідачем. В свою чергу, відповідачем [PERSON] було повернуто на мою банківську картку лише частину сплачених мною коштів, а саме 14925 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. Доводами не повернення 9075 грн. відповідач зазначила про не попередження останньої в місячний строк про розірвання договору оренди, як це передбачено п. 6.2. Договору Позивачка зазначає, що відповідач погодилась розірвати договір через те, що житло непридатне для проживання, проте відмовилась повернути кошти в повному обсязі, а повернула лише частково. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують її права, у звязку з чим просить суд розірвати договір оренди об`єкта нерухомості від 01.1 1.2020, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені кошти у розмірі 9075 (дев`ять тисяч сімдесят п`ять) грн. 00 коп., та судові витрати по справі. Ухвалою від 10.03.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження Ухвалою від 01.04.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 31.05.2021 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що договором оренди об`єкта нерухомості від 01.11.2020 року передбачено необхідність повідомлення про розірвання договору в місячний строк, що передбачено п.6.2 договору. Також повідомила, що особисті речі з квартири не встигла вивезти в погоджений термін. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди об`єкта нерухомості, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розділу 4 вищезазначеного Договору позивачем було сплачено 9000 (дев`ять тисяч) грн. за один місяць оренди об`єкта та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.. заставної суми. Окрім того, було сплачено послуги посередника у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., які були передані [PERSON] . Так, пунктом 2.2 договору оренди об`єкта нерухомості від 01.11.2020 власник зобов`язаний не перешкоджати орендарю в користуванні об`єктом на протязі усього строку дії договору, однак, [PERSON] не виконала свої зобов`язання та не передала належним чином об`єкт оренди в належне користування орендарю згідно договору, що було визнано відповідачем, а отже відповідно до ст..82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідач [PERSON] повернуто [PERSON] частину сплачених коштів за договором оренди об`єкта нерухомості, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ., а саме 14925 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відповідно до норм ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.815, ст.820 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Стаття 812 ЦК передбачає, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Обов`язки наймача житла встановлені у статті 815 ЦК, а саме: наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно з ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Придатність житла для проживання в ньому людини - означає, що житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини. Згідно абзацу 3 частини 1 статті 825 ЦК Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання в ньому. Стаття 509 та 510 ЦК України зазначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно статті 511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У п.3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте неотримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України (постанова Верховного Суду від 25.03.2020р. у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20). Посилання відповідача на те, що [PERSON] порушила умови п.6.2 договору, а саме не повідомила про розірвання договору за місяць, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фактично [PERSON] не користувалась квартирою та звернулась до [PERSON] із вимогою про розірвання договору через 3 дні після його укладання через порушення умов саме відповідачем. Крім того [PERSON] фактично визнала вимогу позивача [PERSON] , щодо розірвання договору оренди об`єкта нерухомості шляхом повернення частини сплачених коштів. Враховуючи вище викладене, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими у зв`язку з чим розірвати договір оренди об`єкта нерухомості від 01.11.2020, укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені кошти у розмірі 9075 (дев`ять тисяч сімдесят п`ять) грн. 00 коп. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, вирішено у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України: з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 908,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved