Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]про зобов'язання вчинити дії, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 6 960 грн., витрати за надання юридичної допомоги у розмірі 2 000 грн. Пізніше позовні вимоги було збільшено в частині майнової шкоди, що підлягає стягненню, а саме у розмірі 13 835,86 грн., та витрат за надання юридичної допомоги у розмірі 3 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. 29 червня 2015 року квартиру позивача було затоплено. Згідно акту комісії ПП «НТПУУНМ» від 30 червня 2015 року, залиття відбулося внаслідок прориву гнучкого шлангу до пральної машини у квартирі [ADDRESS]. Внаслідок затоплення позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 6 960 грн. Враховуючи, що відповідач своєї вини у скоєнні залиття не визнає, у позасудовому порядку вирішити питання про відшкодування завданої позивачу шкоди не вдалося, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 18 грудня на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON], згідно якого остання заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки належна їй квартира [ADDRESS] знаходиться на четвертому поверсі, тоді як квартира позивача № 41 - на другому поверсі цього ж будинку, а тому наявність ще одного поверсі між вказаними квартирами, на думку відповідача, виключає можливість затоплення. Крім того, складений акт є неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки не містить відомостей про особу, яка заподіяла шкоду, а також із таким актом не ознайомлено винну особу. Крім того, обставини, які викладені в акті, не відповідають дійсності, оскільки обстеження належної відповідачу квартири не проводилось. 22 січня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач вказав, що до квартири № 45 позивача не впустила матір відповідача, однак, з її згоди до приміщення зайшов інспектор аварійної бригади, за результатами огляду було складено відповідний акт обстеження. [PERSON] погодилась відшкодувати завдану шкоду, однак, пізніше відмовилась, що стало підставою для звернення позивача до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно відзиву на позовну заяву розгляд справи просив проводити без його участі. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, на адресу суду надіслали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позовну заяву, з урахуванням збільшення позовних вимог, підтримали у повному обсязі та просили суд її задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності н житло від 18 березня 1993 року, видане Фондом комунального майна Радянського району на підставі розпорядження №1678 від 17 березня 1993 року. 29 червня 2015 року належну позивачу квартиру було затоплено. Відповідно до акту від 30 червня 2015 року, складеного комісією в складі начальника дільниці санітарного прибирання ПП «НТП УЦНМ», інспектора ремонтної дільниці [PERSON], старшого інспектора технічної дільниці № 3 [PERSON], залиття квартири відбулося внаслідок пориву гнучкого шлангу до пральної машини у квартирі [ADDRESS]. Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального (майнового) збитку, завданого майну, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість майнового збитку становить 6 960 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до п. 2 Постанови Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як на підставу вважати, що саме внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачу заподіяно шкоди, [PERSON] посилається на акт обстеження санітарно-технічного стану квартири від 30 червня 2015 року. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Згідно додатку № 4 Правил ЖКГ, акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир. Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови. Разом з тим, акт обстеження санітарно-технічного стану квартири від 30 червня 2015 року не містить відомостей щодо особи, яка заподіяла шкоду, а також підпису [PERSON] або відмітки про відмову підпису акту останньою. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. За таких обставин, суд не може вважати акт обстеження від 30 червня 2015 року належним та допустимим доказом, що підтверджує причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу шкодою. При цьому, суд критично відноситься до пояснень позивача відносно того, що інспектором було проведено огляд квартири № 41, оскільки, такі доводи не підтверджені жодними доказами. Наданий позивачем суду документ, на якому написано номер телефону на підтвердження того, що відповідач визнавав свою вину у затопленні, суд також не приймає за належний та допустимий доказ по справі. Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 року у цивільній справі № 676/4719/15-ц, обов'язок доведення факту залиття квартири покладається на позивача. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 року «Про рішення у цивільній справі» визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, акт не може вважатися належним, допустимими, достовірним і достатнім доказом у розумінні ст.76-80 ЦПК України, а відтак позивачем не доведено вину відповідача у завданні [PERSON], як власнику квартири, майнової шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed