Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 лютого 1997 року вона з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №51. Від шлюбу дітей не мають. Після укладення шлюбу позивач з відповідачем проживали спільно однією родиною, вели спільне господарство. Поступово їх відносини погіршувалися, вони не досягли взаєморозуміння та спосіб життя, який обрав собі відповідач став для позивачки неприйнятним. Більше двох років тому їх сімя фактично розпалася та вони остаточно припинили сімейні стосунки, а причиною розпаду їх сімї стало те, що їхні погляди на життя, у тому числі сімейне, виявилися різними, між ними зникли почуття взаємної довіри та порозуміння, у них не залишилося спільних інтересів, що загалом призвело до фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин та ведення спільного господарства. Останні рази вона з відповідачем бачилася та спілкувалася 04 квітня 2017 року та 06 квітня 2017 року, та на її пропозицію розірвати шлюб шляхом подання заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану відповідач зазначив, що не бажає витрачати на це свій час. 05 травня 2017 року позивач звернулася до відповідача письмово та просила його зявитися до Солонянського районного відділу РАЦС 12 травня 2017 року о 09 годині 30 хвилин для розірвання шлюбу. Дане прохання відповідач проігнорував. Позивач вважає, що збереження шлюбу за таких обставин є неможливим, а позивач наразі має бажання та можливість створити нову сімю. Спору з відповідачем з приводу поділу майна немає. Позивач [PERSON] у судове засідання 13 липня 2017 року не зявилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.29). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору (угоди) про надання правової допомоги від 05 травня 2017 року, у судове засідання не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» про виклик відповідача до суду (а.с.28-30). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення у пресі (а.с.30), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як і не подав заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 лютого 1997 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №51 (а.с.10). Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося через різні погляди на життя та подружні обовязки. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2015 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про поділ майна відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2015 року та до цього часу не поновили їх, а позивач має намір створити нову сімю. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved