Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 1985,27 гривень і судові витрати, посилаючись на те, що 08.10.2014 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір №988325 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, до якого 26.08.2015 року було укладено додатковий договір №1, згідно з вимогами яких позивач відкрив відповідачу поточний рахунок №26253000058134 на умовах тарифного пакету «Пенсійний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в його приміщеннях. Відповідно до умов зазначеного договору було встановлено: кредит в розмірі 4000,00 грн., строк дії кредиту на відповідний період дії платіжної картки, процентну ставку 27\~% річних, процентну ставку за несанкціонований овердрафт 40 % річних. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.10.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (банк) і [PERSON] (клієнт) було укладено договір №988325 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, згідно з умовами якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок №26253000058134 на умовах тарифного пакету «Пенсійний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в його приміщеннях. 26.08.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (банк) і [PERSON] (клієнт) було укладено додатковий договір №1 до договору №988325 від 08.10.2014 року, згідно з яким процентна ставка за кредитом складає 27 % річних. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит і відсотки по ньому не сплачує. Станом на 15.06.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 1985,27 гривень, а саме: 1795,88 гривень заборгованість по кредиту, 178,61 гривень заборгованість по процентам, 4,97 гривень пеня, 1,63 гривень 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 4,18 гривень сума прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжив. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі\~ст.625\~Цивільного кодексу\~України боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору позивач надав відповідачу кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору від 08.10.2014 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках з урахуванням індексу інфляції, пені, 3 % річних відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved