Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу і просить зобов'язати останнього повернути йому борг разом з процентами за користування позикою, інфляційними витратами у загальному розмірі 32050,33 коп. та судові витрати у розмірі 320,50 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 13.09.2011 року позивач передав, а відповідач взяв у борг грошові кошти у розмірі 24000,00 грн строком на 14 днів, та зобов'язався повернути їх до 27.09.2011 року, на підтвердження чого, позичальником була складена розписка, яка посвідчує факт передачі йому позикодавцем визначеної суми. Розписка також підтверджує той факт, що відповідач зобов'язався повернути суму боргу за спливом 14 днів. Однак відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань, та у визначений термін борг не повернув. Відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання, тому для захисту своїх порушених прав позивач і звернувся до суду. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.09.2011 року позивач передав, а відповідач взяв у борг грошові кошти у розмірі 24000,00 грн строком на 14 днів, та зобов'язався повернути їх до 27.09.2011 року, на підтвердження чого, позичальником була складена розписка, яка посвідчує факт передачі йому позикодавцем визначеної суми. Розписка також підтверджує той факт, що відповідач зобов'язався повернути суму боргу за спливом 14 днів (а.с.9). Станом на 25 липня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав, отримані кошти не повернув. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або події, з якою пов'язано його початок. Відтак, враховуючи, що днем, з яким пов'язано початок перебігу чотирнадцятиденного строку, на який було надано кошти, є 13.09.2011 р. (дата передачі коштів), першим днем вказаного строку є 14.09.2011 p., а останнім днем, відповідно, - 27.09.2011 р. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки сторонами у договорі розмір процентів визначено не було, та враховуючи, що сума боргу перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (24 000 грн. > 850 грн.), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування коштами, починаючи з 14.09.2014 року. Таким чином, за період прострочення розмір нарахованих процентів становить 5145.27 грн.. Враховуючи положення статті 1048 ЦК України, нарахування процентів, належних позикодавцю на підставі статті 1048 ЦК України, не виключає нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції за період прострочення. Дана правова позиція підтверджується судовою практикою Верховного Суду України, який у листі від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» зазначив, що суду слід керуватись положенням ч. 1 cm. 1050 ЦК та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за cm. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 cт. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. На підставі викладеного, проценти згідно ст. 1048 ЦК України розраховані починаючи з першого дня користування коштами, а санкції згідно статті 625 ЦК України - з першого дня прострочення. Тому Враховуючи, що позика була надана строком на 14 календарних днів, останнім з яких 27.09.2011 року, відповідно першим днем прострочення є 28.09.2011 року, а відтак, за період з 28.09.2011 року по 25.07.2014 року інфляційне збільшення суми боргу становить 871,32 грн. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається що позивач також просить суд стягнути з відповідача окрім суми основного боргу, процентів та інфляційних витрат, ще 3 % річних за весь час прострочення. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних була встановлена у розмірі 2033,75 грн, та обраховувалась у період з 28.09.2011 по 25.07.2014. Судом було встановлено, що всі розрахунки, проведені позивачем, здійснені належним чином, та відповідають обставинам справи. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким, чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань перед позивачем щодо своєчасного повернення суми позики, тому з нього підлягають стягненню сума боргу в розмірі 32 050 (тридцять дві тисячі п'ятдесят ) грн. 33 коп., яка складається з: суми основного боргу 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., процентів за договором позики у сумі 5145 (п'ять тисяч сто сорок п'ять) грн. 27 коп., інфляційних збитків у сумі 871 (вісімсот сімдесят одна) грн. 31 коп., трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення у сумі 2 033 (дві тисячі тридцять три) грн. 75 коп. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 320,50 грн, які підтверджуються долученими до справи платіжними дорученнями про їх оплату (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved