Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 32 157,58 грн., витрати пов'язані з проведенням та складенням звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 800 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2017 року о 15.10 год. в м. Києві по Проспекту Перемоги, 57 сталася ДТП за участю автомобіля марки «Реноi» д.н.з. [NUMBER], під керуванням керуванням водія [PERSON], автомобіля марки «Фіат» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та автомобіля марки «Тойота» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. В результаті даної ДТП автомобілю марки «Toyota RAV-4» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, були завдані технічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 99С/02/17, що складений 03.03.2017 року, завданого власнику транспортного засобу «Toyota RAV-4» д.н.з. [NUMBER], вартість матеріального збитку складає 32 157 грн. 58 коп. Крім того, у зв'язку з складенням звіту та визначенням вартості матеріального збитку, позивачем понесено витрати у розмірі 800 гривень. Цивільно-правова відповідальність відповідача, [PERSON], застрахована у Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», до якого, як зазначає позивач, він звертався з повідомленням про настання ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування разом з усіма документами, передбаченими діючим законодавством. Однак до цього часу страхове відшкодування позивачем так і не отримано, відповідей щодо результатів розгляду матеріалів ДТП страховою компанією також не надано, будь-які розрахунки між сторонами не проводилися. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» в судове засідання не з'явився, хоча третю особу належним чином було повідомлено про день, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [PERSON] 17.02.2017 року о 15.10 год. керував автомобілем марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по просп. Перемоги, 57, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «Фіат» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем марки «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті сталося зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.1 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. Постановою Солом'янського районного суду м. Києві від 28 березня 2017 року, яка набрала законної сили, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень (а.с. 8 зворотній бік). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.02.2012 року, автомобіль «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER], належить позивачу [PERSON] (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER], на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/ 9799358 (а.с. 9). Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ - автомобіля марки «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER], № 99С/02/17, складеного 03.03.2017 року, матеріальний збиток, заподіяний власнику КТЗ - автомобіля марки «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження, складає 32 157,58 грн. (а.с.а.с. 9-17). Також встановлено, що станом на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано позивачу матеріальної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 17 лютого 2017 року з його вини. Так за статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77). За змістом статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статті 81 ЦПК України на сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також з відповідача, як з особи, що винна у спричиненні шкоди позивачу, підлягають стягненню витрати, пов'язані з проведенням та складенням звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 800,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved