Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про про визнання права власності на частину домоволодіння, посилаючись на те, що [INFO] померла його дружина [PERSON]. На підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької районної ради народних депутатів від 27.09.1979 року на ім'я дружини було видано дозвіл на забудову садиби у [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,10 га. Згідно вказаного свідоцтва здійснити будівництво житлового будинку позивач та померла дружина повинні були протягом 1979-1981р.р. Проте [INFO]. дружина померла, і до дня її смерті вони встигли спорудити лише фундамент вказаного будинку. Усі інші будівельні роботи по спорудженню будинку та господарських споруд було здійснено позивачем одноосібно, та за власний рахунок придбані усі будівельні матеріали вже після смерті дружини протягом 1980-1993 років. Розпорядженням Хмельницької міської адміністрації №1309 від 11.06.1993 року було затверджено акт приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, яким було прийнято в експлуатацію житловий будинок загальною площею 69,1 кв.м. по [ADDRESS] на ім'я покійної дружини [PERSON]. В тексті розпорядження міської адміністрації від 11.06.1993р., зазначено, що власник будинку [PERSON] померла [INFO]. 14 липня 1993 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою на позивача ім'я та на ім'я [PERSON], було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у [ADDRESS] - кожному. Однак, у вказаному свідоцтві невірно відображені частки у спадковому домоволодінні, а тому позивач просить визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] та право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування після смерті [INFO]. його дружини [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав, та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позов є надуманим та необґрунтованим, а тому просить в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, та батьки. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1970р. передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна норма закріплена і у ст. 60 чинного Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що розпорядженням Хмельницької міської адміністрації №1309 від 11.06.1993 року було затверджено акт приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, яким було прийнято в експлуатацію житловий будинок загальною площею 69,1 кв.м. по [ADDRESS] на ім'я покійної дружини [PERSON]. В тексті розпорядження міської адміністрації від 11.06.1993р., зазначено, що власник будинку [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується матеріалами справи, та поясненнями сторін. Також, в судовому засіданні встановлено, що 14 липня 1993 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою на позивача ім'я та на ім'я [PERSON], було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у [ADDRESS] - кожному, що підтверджується матеріалами справи, та поясненнями сторін. Оскільки позивач пропустив строк на звернення до суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 80 ЦК України в редакції 1963 року, то суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Суд не бере до уваги пояснення позивача в тій частинні, що він пропустив строк з поважних причин, оскільки відсутні будь які докази про це. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, оскільки він є не обґрунтованим та таким що не відповідає вимогам закону.

Outcome: dismissed