Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в сумі 5250 доларів США та 3 % річних від простроченої суми. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 березня 2017 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 5250 доларів США, що еквівалентно 137550 грн. На підтвердження передачі грошових коштів, відповідач 10 березня 2017 року власноручно оформив та підписав боргову розписку, згідно якої він отримав в борг від позивача 5250 доларів США. Вказані грошові кошти згідно розписки відповідач зобов`язувався повернути до 01 вересня 2017 року. Однак не виконав взятті на себе боргові зобов`язання та борг не повернув. Зокрема, відповідач прострочив виконання вищевказаних грошових зобов`язань, а саме вчасно не повернув суму боргу в термін, який зазначений в борговій розписці, 01 вересня 2017 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість по відсотках від простроченої суми за період з 01 вересня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, а саме: 5250*3%:12=13,125 доларів США/міс.; 13,125*13 місяців=170,625 доларів США, що в Національній валюті становить: 170,625*28,2699=4823,55 гривень. Просить стягнути борг в сумі 5250 доларів США та 3% річних від простроченої суми, а саме 170, 625 доларів США. Представником відповідача [PERSON] 06.12.2018 був поданий відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідач позов про стягнення боргу вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що відповідач повернув позивачеві позичені кошти у повному обсязі до 01 вересня 2017 року, однак розписка відповідачу не повернулася. Відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням повернути розписку, однак останній спираючись на товариські стосунки які були на той час, відмовляв. Просить позов залишити без задоволення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, належно повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. До суду повернулися конверти з поштовою відміткою «адресат відсутній», тому відповідач повідомлявся про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представником відповідача [PERSON] та відповідачем подавались клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з відрядженням. Проте в подальшому в судові засідання ні відповідач, ні його представник не з`являлись, заяв та клопотань до суду не надходило. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обов`язковою для застосування судами України. Судом встановлено, що згідно розписки від 10 березня 2017 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 5250 доларів США без відсотків, які зобов`язується повернути до 01 вересня 2017 року (а.с. 11). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу за розпискою від 10 березня 2017 року в сумі 5250 доларів США, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг на вимогу позивача не повернув, а тому він підлягає стягненню у примусовому порядку. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченою суми, то суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки згідно умов боргової розписки відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 5250 доларів США без відсотків. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1532, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial