Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи відділу реєстрації та ведення реєстру громадян Лозівської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним за вказаною адресою зареєстрований його син - відповідач по справі. Останні три роки відповідач у вказаній квартирі не проживає, його особисті речі у квартирі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме вищевказаною квартирою та зняти його з реєстрації. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивача - адвокат Остапенко С.Ю. в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника відділу, проти задоволення позовних вимог не заперечують та просять прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Підставою для його проживання за вищевказаною адресою є архівний витяг із рішення виконавчого комітету Лозівської міської Ради депутатів трудящих Харківської області УРСР від 13.02.1975 року № 23/82 на жиле приміщення, виданий на ім'я [PERSON] зі складом сім'ї три чоловіка. На даний час квартира має статус державної. В даній квартирі крім позивача зареєстрований - відповідач по справі [PERSON]. Відповідач по справі починаючи з 2013 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, а саме: [ADDRESS], де і мешкає по теперішній час разом зі своєю родиною. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з 2013 року в квартиру не з'являвся. Всі обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім'ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви немайнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тому заявник при подачі заяви до суду повинна була сплатити судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок. Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», інваліди І та ІІ групи є звільненими від сплати судового збору. Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі є інвалідом 1 групи, отже, від сплати судового збору при подачі заяви до суду був звільнений, а тому суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача по справі.

Outcome: approved