Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогами про стягнення з [PERSON] до бюджету м. Харкова збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 89\~415,49 грн. згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 лютого 2011 року Верховною Радою України було прийнято [PERSON] №3038-VI, який згідно з його преамбулою покликаний встановити правові та організаційні основи містобудівної діяльності та забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. [PERSON] набрав чинності з дня його опублікування 12.03.2011 року. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі за текстом - [PERSON]) замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. Законом встановлено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Згідно з ч. 1. ст. 40 цього Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. На виконання цих вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 р. № 804, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі за текстом Порядок), який містить механізм залучення замовників до пайової участі. Вказаний Порядок був прийнятий та оприлюднений Харківською міською радою на виконання вимог ст. 22 Закону України «Про інформацію», тому відповідно до норм ч. 1 ст. 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на території м. Харкова. Зазначав, що відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального майна розрахунку кошторисна вартість реконструйованих нежитлових приміщень (колишня квартира № 18) по вул. Каразіна, 6 під магазин непродовольчих товарів, які було прийнято в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11.10.2012 року за № ХК 14312186982 становила 894 154,90 гривень, а тому вказував, що розмір пайової участі, яка підлягає перерахуванню до місцевого бюджету складає 89\~415,49 гривень (10% від вищевказаного розміру кошторисної вартості будівництва). Однак, визначений Законом та Порядком обов'язок [PERSON] не виконала та не уклала з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір про пайову участь до прийняття вищевказаного об'єкта будівництва до експлуатації. Зазначав, що листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 22.07.2013 року №357/0/114-13 та від 19.08.2013 року № 423/0/114-13 [PERSON] було повідомлено про необхідність виконання вимог закону та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповіді на вказані листи від [PERSON] не надійшли. Вказував, що такими діями забудовника порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. У зв'язку з вищезазначеним, позивач просив суд стягнути вказані збитки з відповідача та стягнути з неї судові витрати, понесені позивачем. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог. У судове засідання з'явилася, представник відповідача [PERSON], яка в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Зазначила, що в позовній заяві позивач посилається на норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038- VI від 17.02.2011 року, який набрав чинності вже після закінчення реконструкції, оскільки ч. 3 ст. 40 вказаного Закону набирає чинності з 01.01.2013 року. Звертала увагу суду, що позивачем також було порушено затверджений ним же Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, оскільки із вимогою про укладання договору на пайову участь в разі ухилення від його укладання однієї або обох сторін, позивач до суду не звертався. Крім того, вказувала, що позивач невірно розрахував розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова, оскільки згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11.10.2012 року кошторисна вартість будівництва за затвердженою документацією становить 67\~351,00 грн. Також посилалась на те, що позивач не звернув увагу, що [PERSON] взагалі не є замовником будівництва, а, отже, не є учасником правовідносин щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова, оскільки остання здійснила лише реконструкцію нежитлових приміщень. Земельна ділянка, на якій розташований будинок та спірні приміщення у власність чи користування у визначеному законом порядку [PERSON] не надавалась і її забудова під час реконструкції не проводилася. Свої доводи виклала у письмових запереченнях проти позову, які були долучені до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 р. № 804, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами рішення від 22.05.2013 року № 319), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску, та який був оприлюднений на офіційному сайті Харківської міської ради (www.city.kharkov.ua), на офіційному сайті комунального підприємства «Харківський міський інформаційний центр» (www.citynet.kharkov.ua) та у газеті «Харьковские известия», тому відповідно до норм ч. 1 ст. 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на території м. Харкова. Даним рішенням було затверджено порядок пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова, а саме згідно з пунктом 1.5 Порядку пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради. Для укладення такого договору замовник зобов'язаний звернутись із відповідною заявою до Департаменту не пізніше, ніж за 30 календарних днів до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. Законом встановлено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Згідно з ч. 1. ст. 40 цього Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області 11.10.2012 року за №ХК 14312186982, було введено в експлуатацію реконструйовані нежитлові приміщення № 18-1 18-8 першого поверху під магазин непродовольчих товарів, загальною площею 98,9 кв.м. в будинку № 6 по вул. Каразіна у м. Харків. Судом встановлено, що листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 22.07.2013 року №357/0/114-13 та від 19.08.2013 року №423/0/114-13 [PERSON] було повідомлено про необхідність виконання вимог закону та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповіді на вказані листи від [PERSON] не надійшли. Пунктом 5.10 Порядку закріплено, що спори, повязані з укладенням договору пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Харкова, обовязковість укладення яких встановлена законом, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішуються в судовому порядку. З вимогою (позовною заявою) про укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з відповідачем позивач до суду не звертався. Відповідно до с. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (який набув чинності 12 березня 2011 року) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Частиною третьою названої статті встановлено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Частиною 1 ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Проте, вказана норма Закону щодо способу пайової участі у розвитку інфраструктури набрала чинності лише 01 січня 2013 року. Отже, на момент прийняття реконструйованого нежитлового приміщення в експлуатацію (жовтень 2012 року) зазначені вимоги Закону не набули чинності, а тому відповідач не був зобов'язаний укладати договір на вказаних умовах та перераховувати кошти на пайову участь, внаслідок чого відсутні буд-які збитки у Харківської міської ради. Застосування Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо пайової участі відповідача є нічим іншим, як надання цьому Закону зворотної дії, що зумовлює порушення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та встановлює додаткове зобовязання для відповідача, яке в першу чергу, погіршує його теперішнє становище. Окрім того, п. 5.4. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова передбачено, що розрахунок величини пайової участі здійснюється на підставі загальної кошторисної вартості будівництва обєкта згідно зведеного кошторисного розрахунку, а у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами та правилами, вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства показників опосередкованої вартості. Згідно Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 11.10.2012 (п. 15) кошторисна вартість будівництва за затвердженою документацією становить грошову суму у розмірі 67 351,00 грн. Будь-яких підстав правильності розрахунку кошторисної вартості будівництва на загальну суму у розмірі 894\~154,90 грн. проведеного Департаментом економіки та комунального майна з рахуванням показників опосередкованої вартості будівництв позивачем не надано. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Дійсно, основні правові та організаційні засади у сфері пайової участі замовників у розвитку інфраструктури населених пунктів регламентує [PERSON] України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, згідно із ч. 2 ст. 40 якого замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 даної статті. Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (ч. 1 ст. 1 даного Закону). Об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури (ч. 1 ст. 4 даного Закону). Нове будівництво - будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об'єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури (згідно з ДБН А.2.2-3-2012). Таким чином, законом чітко роз'яснено поняття Замовника будівництва та Об'єкту будівництва. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що [PERSON] здійснила реконструкцію нежитлових будівель, які не є об'єктом будівництва. Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному\~\~Законом України Про регулювання містобудівної діяльності. Реконструкція - перебудова об'єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо) (Згідно з ДБН А.2.2-3-2012). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року за № 109 затверджено Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. Пунктом 25 Переліку визначено, що підчас реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються. За таких обставин вищезгаданими нормами законодавець чітко поділяє осіб, які зобов'язані прийняти участь у розвитку інфраструктури даної місцевості шляхом укладення договору пайового внеску та подальшого перерахування коштів до місцевих бюджетів, та осіб, на яких таке зобов'язання не поширюється. І саме у таких випадках (реконструкція приміщень без зміни зовнішньої конфігурації об'єкта по зовнішнім контурам фундаменту для яких містобудівні умови та обмеження не надаються), у органів місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо можливості самостійно чи в судовому порядку залучити замовника будівництва до пайової участі у розвитку інфраструктури міста. В інших випадках у Харківської міської ради (коли фізична особа має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, вона подає виконавчому органові міської ради заяву про намір такої забудови, та має обов'язок одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва, що надаються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури Харківської міської ради) наявні можливості та повноваження до залучення замовника будівництва до пайової участі у розвитку інфраструктури міста. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень № 18-1 18-8 першого поверху під магазин непродовольчих товарів, загальною площею 98,9 кв.м. в будинку № 6 по вул. Каразіна у м. Харків. Вказані приміщення розташовані у багатоквартирному будинку. Земельна ділянка, на якій розташований будинок та спірні приміщення у власність чи користування у визначеному законом порядку [PERSON] не надавалась. [PERSON] реконструювала належні їй приміщення без зміни їх зовнішньої конфігурації, що виключає забудову земельної ділянки. Таким чином, суд прийшов до висновку, що здійснена реконструкція нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: вул. Каразіна, буд. 6, м. Харків, не є об'єктом будівництва, а сам відповідач не є замовником будівництва у розумінні норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 1.6 «Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова», затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 9 листопада 2011 року №804 (зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22 травня 2013 року №319), та не є суб'єктом правовідносин щодо пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. Що ж стосується загальних норм матеріального права, то у відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такого виду відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету міста Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті. Матеріали справи не містять доказів в якості яких доходів, згідно класифікації, встановленої ст. 9 Бюджетного кодексу України, позивач міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження. Позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати визначені доходи в сумі 89\~415,49 грн., і тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed