Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11980,47 гривень заборгованості за кредитним договором б/н від 10.10.2013 року, а також понесених судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2013 року відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви від 10.10.2013 року. [PERSON] власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір, проте, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 20.04.2020 року, утворилась заборгованість в розмірі 11980,47 грн., яка складається із 8398,39 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 8398,39 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3582,08 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач разом із понесеними судовими витратами просить стягнути з відповідача. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою від 14.08.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений ухвалою суду термін не подавав відзиву та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ним було отримано судову повістку разом із копіями документів 21.08.2020, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення наявним у матеріалах справи. Тому, оскільки відповідач відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений, проте в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, суд доходить висновку про можливість проведення судового засідання без його участі та ухвалення заочного рішення в порядку передбаченому статтями 280, 281 ЦПК України. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Із матеріалів справи вбачається, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій (а.с.58-61). Як встановлено в судовому засіданні 10.10.2013 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку (а.с.20). Аналізуючи зазначений доказ, суд доходить висновку, що з нього неможливо встановити вид та розмір кредиту, який був отриманий відповідачем, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань, оскільки копія анкети - заяви, що долучена позивачем до позовної заяви, не містить такої інформації. Крім того, з аналізу даного доказу вбачається, що в заяві-анкеті не зазначено, з якою метою [PERSON] звертався до Приват Банку, не зазначено бажаного кредитного ліміту та про те, що відповідач взагалі отримав будь-яку суму кредиту. Тому, оскільки зазначений доказ не містить інформації щодо предмета доказування, а саме - отримання відповідачем будь-якої суми кредиту, то у відповідності до ст. 77 ЦПК України суд відкидає зазначений доказ як неналежний, поданий позивачем на підтвердження позовних вимог. Разом з тим, суд не бере до уваги як доказ довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , оскільки з її змісту неможливо встановити розмір початкового кредитного ліміту, про отримання якого зазначає позивач, так як у довідці зазначено про старт карткового рахунку 05.08.2016 року, а позивач у позові посилається на отримання ліміту відповідачем 10.10.2013 року (а.с.18). У довідці йдеться про відкриття кредитних рахунків 26.03.2016 року та 02.11.2018 року (а.с.19). Крім того, в анкеті-заяві відсутня відмітка про те, що [PERSON] отримав пам`ятку клієнта, в тому числі Тарифи банку і Умови та правила надання банківських послуг, та ознайомився з їх змістом під підпис, як про це зазначено в позовній заяві. На підтвердження позовних вимог позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», проте будь-яких даних про отримання відповідачем кредитної карти матеріали справи не містять. Також суд вважає за необхідне заначити, що у позовній заяві вказано розмір відсотків за користування кредитом по кредитних картках «Універсальна» та «Універсальна Голд», яких, як вбачається із анкети-заяви, відповідач не отримував. Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, суд вважає за необхідне врахувати правову позицію, яка була викладена 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду, коли було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом по справі №342/180/17. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 10.10.2013 року [PERSON] , згідно якого позивачем виставлено розмір заборгованості за договором на суму 11980,47 грн., яка складається із 8398,39 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 8398,39 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3582,08 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Але оскільки в судовому засіданні з досліджених судом доказів наданих позивачем вбачається, що [PERSON] фактично не отримував кредитні кошти, в анкеті-заяві не зазначено розмір кредиту по платіжній карті, суд доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені позовні вимоги. Суд дійшов даного висновку на підставі аналізу поданих позивачем доказів, згідно яких відсутні підстави вважати про отримання кредиту відповідачем, про те,що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed