Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурна Д.В., в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 04.08. 2018 року між ним та [PERSON] , посвідчений 04.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., за реєстровим номером №459 та скасувати заборону на квартиру [ADDRESS] , накладену 04.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., за реєстровим номером №460. В обґрунтування позову зазначено, що позивач після отриманої травми у березні 2018 року став прикованим до ліжка і інвалідного візку та не може без сторонньої допомоги та догляду впоратись, тому що знаходиться у безпорадному стані. 04.08.2018 року він з відповідачем уклали договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В. Згідно якого відповідач зобов`язалась повністю утримувати позивача, забезпечувати його, щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, надаючи йому все необхідне для існування, медикаментами, одягом, ремонтом квартири та забезпечувати належний догляд та необхідну допомогу. Натомість він передав відповідачу у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,3 кв.м. Як зазначив позивач, відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, не звергає уваги на його потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, тощо. Крім того, відповідач отримала реєстрацію на проживання у квартирі та вселилася разом із своїм чоловіком до квартири, та зайнявши певну житлову частку квартири позбавила його можливості жити на цій території, що вважає порушенням умов договору. Ухвалою суду від 11.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 29.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що відповідачка не виконує умови договору довічного утримання, не забезпечує його, не доглядає, погано до нього ставиться, в добровільному порядку відмовляється розірвати договір довічного у тримання, тому він наполягає на розірванні договору довічного утримання, укладеного 04.08. 2018 року між ним та [PERSON] . Також пояснив, що отримує пенсію 15600 грн. і всі матеріальні витрати на харчування, медикаменти, комунальні послуги, одяг та таке інше ніс він, відповідачка лише допомагала фізично до 23.02.2019 року купити продукти харчування, приготувати їжу. Гроші він складав у шафу і відповідачка брала звідки стільки, скільки їй було потрібно на потреби не тільки його, але й її сім`ї, яка складалася з відповідачки та її чоловіка, так як вона отримувала мінімальну пенсію і фактично жила за його рахунок. В подальшому він виявив пропажу грошових коштів в сумі 4000 доларів США, після цього виявилося, що сусід, який віддав борг відповідачці вона йому не передала, стала погано до нього відноситися, забороняла доступ у квартиру, де вона оселилася з чоловіком, його сусідів та друзів, з якими він дуже добрих відносинах. Після того, як він виявив пропажу грошових коштів відповідачка взагалі перестала доглядати за ним, він вимушений звертатися за допомогою до сусідів, які купують йому продукти харчування, ліки, готують їжу, вивозять на вулицю, купають та таке інше. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, в подальшому угода між ним та позивачем була розірвана. Відповідачка у судове засідання не з`явилася жодного разу, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. У матеріалах справи є відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову. Зазначила, що позивач рідний дядько її чоловіка [PERSON] . Вони завжди були в дуже гарних стосунках, усі родичи постійно здійснювали за позивачем догляд, а останні роки в основному вона з чоловіком та їх син. Від нього ніколи нічого не вимагали, а допомагали йому. У липні 2018 року позивач зателефонував їй та попросив приїхати. Він запропонував укласти договір довічного утримання, оскільки не може жити один, йому потрібен постійний догляд, важко одягатися, готувати їжу та інше. 04.08.2018 року вони уклали договір довічного утримання, позивач був дуже задоволений. Вони з чоловіком майже одразу переїхали до нього . До січня 2019 року в них була «ідилія». Вона постійно була з відповідачем, здійснювала за ним догляд, прибиралась в квартирі, готувала їжу, купали його, гуляли з ним, тобто жили однією сім`єю. Єдине що їй було не до вподоби, що к позивачу приходили сусіди, брали в нього гроші в борг. 20.02.2019 року позивач сказав їй щоб вона виїхала з квартири, і нічого не пояснив. Зазначила, що виконує договір довічного утримання в повному обсязі. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, тому просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідачка в повному обсязі виконувала умови договору довічного утримання. Дійсно з лютого 2019 року вона перестала виконувати умови довічного утримання і подала позов до [PERSON] про стягнення витрат за договором довічного утримання. В подальшому в судові засідання не з`являлася, про причини неявки до суду не повідомляла. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурна Д.В. у судове засідання не з`явилася, заперечень щодо позову не подала. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідачки, показання свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (Відчужувач) передає другій стороні (Набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 04.08.2018 року між [PERSON] (відчужувач) та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду) - (надалі Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурною Д.В., реєстровий № 459. За умовами договору, позивач передав у власність відповідача належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,3 кв.м., яка оцінена сторонами у 470000,00 грн. Відповідно до договору довічного утримання нотаріусом накладено заборона відчуження квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу Відповідно до частини першої ст. 749 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. У відповідності до п. 2 Договору [PERSON] приймає у власність квартиру, зобов`язується повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати його харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної за цим договором квартири, а також надати можливість безкоштовного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення (продуктів, одягу, необхідної допомоги) встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої законодавством України. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем умови договору довічного утримання виконані у повному обсязі. Як зазначив у судовому засіданні позивач, після укладення договору довічного утримання, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань по виконанню вказаного договору, не виконувала свої обов`язки належним чином. У судовому засіданні були допитані свідки, а саме: свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його сусідом, який проживав один і сам себе доглядав до 2018 рку, коли зламав шийку бедра і став нуждатися в посторонній допомозі. Сусіди до нього дуже добре відносилися, ходили за його дорученням по продукти, ліки, іншим побутовим справам, вивозили на вулицю, таке інше, однак доглядати його постійно ніхто з сусідів не мав можливості та наміру. Таким чином, в серпні 2018 року позивач уклав договір довічного утримання із своєю далекою родичкою - відповідачкою по справі, яка з чоловіком переїхала до нього жити. До 13.12.2018 року вони разом жили непогано, хоча всі витрати ніс тільки позивач, відповідачка допомагала тільки фізично- прибрати квартиру, приготувати їжу, та таке інше. В подальшому [PERSON] став скаржитися на відповідачку, що вона погано відноситься до нього, не виводить із квартири, не дає можливості спілкуватися із сусідами, вкрала гроші. З 23.02.2019 року Відповідачка виїхала з квартири позивача і з того часу взагалі з дідом не спілкується, та не допомагає йому. Знову позивачу стали допомагати сусіди. Зазначив, що знає, що у відповідача пенсія 1600 грн., а у [PERSON] 15000 грн. і тому продукти харчування, ліки для позивача відповідачка купувала за кошти самого позивача. Свідок [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] часто скаржився на [PERSON] , щодо невиконання нею належним чином умов договору довічного утримання, його погано годують, не купують ті продукти, до яких він звик, так як має дуже велику пенсію, однак відповідачка витрачає її на свої потреби. Свідок [PERSON] пояснив, що брав гроші в борг у позивача і коли приніс їх віддати, то з квартири вийшла відповідачка і гроші він передав їй. В подальшому зі слів позивача виявилося, що кошти [PERSON] позивачу не передала. Спілкуватися з позивачем не давала, хоча до цього сусіди навідували діда, він дуже освічений, багато знає, в нього багато літератури по історії війни та таке інше. Він дуже добрий, одного разу допоміг купити сусідській дівчині піаніно і спілкування та підтримання дружніх стосунків з багатьма сусідами це його життя, до якого він звик. Згідно із ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друге сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В силу ч.ч.2.3 ст.653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є: як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.12. ч. 1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідач не надала суду жодного доказу, щодо виконання нею умов договору довічного утримання від 04.08.2018 року. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання слід задовольнити, оскільки відсутні докази, щодо належного виконання відповідачем своїх обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Так як позивач є інвалідом війни 1 групи і звільнений від сплати судового збору, то вони стягуються з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved