Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу, на користь позивача в рахунок погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором №40/478-5 від 30 серпня 2005 року, яка станом на 25 липня 2018 року складається із заборгованості в сумі заборгованості за кредитом у розмірі 824680,65 грн, суми заборгованості за відсотками - 16710,53 грн, суми заборгованості за комісіями - 81,33 грн, розміру інфляційних витрат за кредитом - 32955,90 грн, розміру інфляційних витрат за відсотками - 1886,33 грн, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 30 серпня 2005 року між відповідачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому було перейменовано на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), було укладено договір кредиту №40/478-5, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 950358,25 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, між тими ж сторонами був укладений іпотечний договір №532, відповідно до якого відповідач передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме вищезазначену квартиру. Зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, в результаті чого станом на 25 липня 2018 року має перед банком прострочену заборгованість. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 01 листопада 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вважає, що нею не порушувалися умови кредитного договору, що допускають звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що сума вимоги, що складає 992371,62 грн, з яких 824680,65 грн сума заборгованості за кредитом, відрізняється від суми фактично узгоджених та отриманих кредитних коштів, оскільки їй було надано 164981,49 грн. Крім того нею на виконання укладеного кредитного договору було укладено договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків №234/05 від 15 грудня 2005 року з Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Згідно умов даного договору, фонд від імені держави відшкодовує частину відсотків за кредитним договором. В подальшому 27 жовтня 2005 року між сторонами була укладена додаткова угода, відповідно до якого змінено валюту розрахунку та перераховано суму виданого кредиту, а також укладено додаткову угоду до іпотечного договору. Також у подальшому сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору та позивач вважає, що сума узгодженого грошового зобов`язання за іпотечним договором узгоджена у розмірі 32813,10 доларів США. Вказує, що нею належним чином виконувались зобов`язання за кредитним договором, а строк платежу ще не настав, оскільки кінцевим терміном є 29 серпня 2020 року. Відповідачем та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» протягом 2015-2018 років сплачено платежі в сумі 392376,46 грн. Наголошує, що певні затримки з оплатою зобов`язань обумовлені порушеннями своїх договірних зобов`язань Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та є тимчасовими й не завдають збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідач продовжує належним чином, на її думку, виконувати свої зобов`язання, тому вважає, що у позивача відсутні підстави для дострокового стягнення усієї суми заборгованості. Крім того, зауважує, що позивачем не вірно розраховано суму заборгованості. Також зазначає, що іпотечний договір не містить п.2.4.4, тобто сторонами не узгоджено умов щодо порядку стягнення на предмет іпотеки, до того ж іпотечним договором передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки лише в разі невиконання дострокового погашення зобов`язань за основним договором. Вказує, що вона не була обізнана про вимоги про усунення порушень та про добровільне виселення, оскільки їх не отримувала, тобто була позбавлена права виконати основне зобов`язання протягом тридцяти денного строку. Звертає увагу суду, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є протиправним з огляду на встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави. 11 червня 2019 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON], згідно яких додатково зазначає, що позивачем не доведено, що саме вимоги про усунення порушень та про добровільне виселення надсилався ним у поштовому відправленні позивачу, на яке він посилається. Крім того, вказує, що відповідач не була обізнана про такі вимоги, оскільки їх не отримувала. Постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №204/5153/18, в якій брали участь ті ж самі сторони, розглядалися обставини щодо виконання зобов`язань за договором кредиту та іпотечним договором та встановлено, що відповідач жодної письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором не отримувала, матеріали справи не містять доказів отримання боржником направленої кореспонденції. Враховуючи викладене, вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з таким позовом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи №204/4262/17, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач є власником квартири, першої черги житлового комплексу з офісними приміщеннями, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.77, т.2 а.с.3-7). 30 серпня 2005 року між відповідачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому було перейменовано на АТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту №40/478-5, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 164981,49 грн зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29 серпня 2020 року. Згідно п.1.3 даного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань кредитор, зокрема, укладає з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить позичальнику на підставі договору, визначеному в п.1.2 цього договору; з позичальником та [PERSON] договір поруки, за умовами якого останній зобов`язується у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником умов цього договору; з позичальником та Акціонерним товариством закритого типу «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» договір поруки, за умовами якого останній зобов`язується у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником умов цього договору; протягом двох робочих днів після оформлення та реєстрації права власності на квартиру укладає з позичальником додаткову угоду до іпотечного договору, в якій сторони змінюють опис предмета іпотеки замість майнових прав на квартиру - квартира, із зазначенням її реєстраційних даних, заставної вартості та із посиланням на відповідне свідоцтво про право власності (т.1 а.с.5-7,31-34). 27 жовтня 2005 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року, відповідно до умов якої предмет договору було змінено та узгоджено, що кредитор надає позичальнику грошові кошти у сумі 32813,10 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном заборгованості до 29 серпня 2020 року (т.1 а.с.8). 07 квітня 2015 року сторони уклали договір про внесення змін №2 до договору кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року, згідно якого сторони уклали договір кредиту в новій редакції та, зокрема, узгодили, що кредитор надає позичальнику грошові кошти у сумі 32813,10 доларів США зі сплатою 13% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеним в Додатку №1 до цього договору з кінцевим терміном заборгованості до 29 серпня 2020 року. Крім того, сторонами було узгоджено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань кредитор укладає з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , для придбання якої позичальнику надавався кредит, заставною вартістю 219975,32 грн (пункт 1.3.1.) (т.1 а.с.9-16). Договором про внесення змін №3 від 08 квітня 2015 року до договору кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року визначено, що сторони домовились, що погашення частини заборгованості за кредитом в сумі 500 доларів США здійснюється позичальником не пізніше 08 квітня 2015 року та щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням (т.1 а.с.17). Договором про внесення змін №4 від 08 квітня 2015 року до договору кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року визначено, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість за договором кредиту складає: заборгованість за кредитом у сумі 25359,10 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12655,23 доларів США. Крім того сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни та змінити валюту кредиту, перевести суму кредиту разом із нарахованими процентами в гривню за курсом 25 грн за долар США, що загалом становить 950358,25 гривень. Договором встановлено, що в результаті здійснення конвертації заборгованості за договором кредиту, заборгованість за кредитом складає 950358,25 грн, а заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими на дату укладення договору про внесення змін, вважається погашеною. Процентна ставка починаючи з 08 квітня 2015 року по 31 березня 2020 року встановлюється в розмірі 9,9% (т.1 а.с.18-20). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому було перейменовано на АТ «Укрсоцбанк», та відповідачем було укладено іпотечний договір №532, за яким відповідач передала банку в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: двокімнатну квартиру (будівельний [ADDRESS] проекту), загальною проектною площею 71,38 кв.м. [ADDRESS] на [ADDRESS] , згідно договору №Ж1-7-23 про інвестування житлового будівництва від 22 серпня 2005 року, укладеного між іпотекодавцем та акціонерним товариством закритого типу «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», який по відношенню до іпотекодавця є боржником. Згідно п.3.1 даного договору, у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених п.п.2.1.1-2.1.14 цього договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку визначеному п.2.3.2 цього договору (т.1 а.с.21-23). 27 жовтня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому було перейменовано на АТ «Укрсоцбанк», та відповідачем було укладено додаткову угоду до іпотечного договору №532 від 30 серпня 2005 року, згідно якої п.1.2 ст.1 іпотечного договору змінено та викладено в іншій редакції, зокрема, яким встановлено що сума кредиту становить 32813,10 доларів США зі сплатою 13% річних (т.1 а.с.24). Договором від 08 квітня 2015 року про внесення змін №2 до іпотечного договору №532 від 30 серпня 2005 року, сторони домовились внести зміни та п.1.1-1.4 викласти в новій редакції, зокрема визначили, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання нею зобов`язань за договором кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року квартиру, яка складається з 1-хол, 2-вбиральня, 3-кухня, 4,5- житлові, 6-ванна, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить відповідачу на праві приватної власності. Сторони погодили, що заставна вартість предмету іпотеки становить 1251590 грн (т.1 а.с.25-26). 15 грудня 2005 року між відповідачем та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків №234/05, за яким фонд від імені Держави відшкодовує частину відсотків за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком Дніпропетровською обласною дирекцією Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» згідно з кредитним договором №40/478-5 від 30 серпня 2005 року. Пунктом 2.1 даного договору передбачено, що часткова компенсація визначається в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,5% (т.1 а.с.138-140). 27 лютого 2018 року ПН КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3166, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми заборгованості в розмірі 857.018 грн 15 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2017 року, яка складається із строкової заборгованості у розмірі 490028 грн 40 коп., простроченої заборгованості у розмірі 346.286 грн 08 коп., строкової заборгованості по нарахованим відсоткам 459 грн 98 коп., простроченої заборгованості по нарахованих відсотках 19622 грн 36 коп.; строкової заборгованості по комісії 01 грн 33 коп.; простроченої заборгованості по комісії 620 грн. Загальна сума заборгованості становить 857018 грн 15 коп. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, позов відповідача до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець Щигарцев Ігор В`ячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено та визнано виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 27 лютого 2018 року та зареєстрований у реєстрі за №3166, про стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 857018 грн 15 коп., таким що не підлягає виконанню, а також стягнуто на користь відповідача судові витрати (т.1 а.с.247-255). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2019 року залишено без змін, у цивільній справі №204/4262/17 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про стягнення заборгованості задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість, яка виникла станом на 01 червня 2018 року, за тілом кредиту у розмірі 824680 грн 65 коп., за відсотками у розмірі 11073 грн 04 коп., заборгованість по комісії у розмірі 61 грн 33 коп., інфляційні витрати за кредитом у розмірі 40350 грн 05 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2337 грн 91 коп., судові витрати по справі у розмірі 13071 грн 47 коп., а всього 891574 грн 45 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.244-246, т.2 а.с.11-14). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, на час пред`явлення даного позову до суду розмір заборгованості відповідача за договором кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року перед позивачем складає за тілом кредиту 824680 грн 65 коп., за відсотками - 11073 грн 04 коп., заборгованість по комісії - 61 грн 33 коп., інфляційні витрати за кредитом у розмірі 40350 грн 05 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2337 грн 91 коп., а всього 878502,98 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за порушення відповідачем умов кредитного договору станом на 25 липня 2018 року у розмірі 992371,52 грн та який складається з: суми заборгованості за кредитом - 824680,65 грн, суми заборгованості за відсотками - 16710,53 грн, суми заборгованості за комісіями - 81,33 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 111403,94 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4652,94 грн, інфляційних витрат за кредитом - 32955,90 грн, інфляційних витрат за відсотками - 1886,23 грн, судом до уваги не приймається з огляду наступне (т.1 а.с.35-37,163-165,240-243). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, після рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року у цивільній справі №204/4262/17, яким на користь банку за його позовом було достроково стягнуто весь розмір заборгованості по кредитному договору №40/478-5 станом на 01 червня 2018 року, банк має право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, якщо є для цього законодавчо визначені підстави. Встановивши строк виконання зобов`язань, банк продовжував нараховувати пеню та проценти після цієї дати, про що свідчить розрахунок заборгованості, у якому зазначені платежі нараховувались до 25 липня 2018 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору. Що стосується доводів позивача, що до складу заборгованості також входять інфляційні витрати за кредитом у розмірі 32955,90 грн та за відсотками у розмірі 1886,33 грн, судом враховується, що такі витрати вже стягнуті рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року, але у наступному розмірі: інфляційні витрати за кредитом у розмірі 40350 грн 05 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2337 грн 91 коп. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховані дані інфляційні витрати за період з липня 2017 року по червень 2018 року, тобто за період який охоплюється стягнутими інфляційними витратами рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року. До складу заборгованості за інший період позивачем інфляційні витрати не включені, а тому судом враховуються лише розмір інфляційних витрат, що визначений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року. Позивач направляв на адресу відповідача вимогу про усунення порушень та вимогу про добровільне виселення (т.1 а.с.38-39). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.525, 526, 530, 625 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» встановлює реалізацію предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача [PERSON] , оскільки ним належними та допустимими доказами не спростована наявність заборгованості за кредитним договором. Всі докази щодо сплати відповідачем заборгованості враховані під час ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року у цивільній справі №204/4262/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про стягнення заборгованості, оскільки сплата заборгованості відбувалася до 23 квітня 2018 року. ДРУДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» останнього разу сплачував проценти 29 травня 2018 року, тобто також до ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року у цивільній справі №204/4262/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про стягнення заборгованості (т.1 а.с.141-165). Також судом враховується, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року в даному випадку не може бути застосована, оскільки пунктом 1 ч.1 даного Закону передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Як вже було зазначено, Договором про внесення змін №4 від 08 квітня 2015 року до договору кредиту №40/478-5 від 30 серпня 2005 року змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту разом із нарахованими процентами в гривню, а тому враховуючи, що даний Закон регулює взаємовідносини за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, на дані правовідносини він не розповсюджується. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому останньої на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13144,72 грн (а.с.4).

Outcome: approved