Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на те, що між приватним підприємством «Новий Світ» та відповідачем був укладений договір оренди землі б/н від 10 червня 2008 року щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки за кадастровим номером 3523687000:02:000:0406 площею 12,82 га, яка розташована на території Тернівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державну реєстрацію зазначеного договору оренди землі проведено 21 жовтня 2011 року у Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної Філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №352360004000696. Відповідно до п. 1 Договору оренди належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-КР № 035296 виданий 30.04.2002 року. Пунктом 8 договору оренди визначено, що договір укладений на 12 років. Згідно п. 7 договору оренди земельна ділянка вважається переданою орендарю на наступний день після державної реєстрації цього договору, таким чином, строк дії договору оренди закінчується 21 жовтня 2023 року. Станом на дату укладення позивачем договору оренди з відповідачем, державній реєстрації підлягало не саме право, а документ (договір оренди чи додаткова угода), проте, такий договір набрав чинності та відповідно право оренди виникало лише після проведення державної реєстрації договору. Отже, на момент подання цього позову договір оренди землі між позивачем і відповідачем, зареєстровані позивачем відповідно до чинного на той час законодавства, що підтверджується відповідними відмітками у оригіналі договору про державну реєстрацію договору в Новоархангельському відділенні регіональної Філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Починаючи від початку дії договору оренди позивачем виконуються всі обов`язки, своєчасно сплачується орендна плата, використовуються земельні ділянки виключно за їх цільовим призначенням. Отже, договір оренди був зареєстрований у Новоархангельському відділенні регіональної Філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» відповідно до чинного на той час законодавства, що підтверджується відповідною відміткою на оригіналі договору оренди. При отриманні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер:203404637 було виявлено, що державним реєстратором Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області Арделян Інною Іванівною щодо земельної ділянки реєстраційний номер 2037895635236 за кадастровим номером 3523687000:02:000:0860 площею 12,8175 га, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51523251 від 10.03.2020 року та на його підставі внесено відповідні записи: - № 35850585 від 04.03.2020 року про інше речове право - право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі між відповідачем та [PERSON] . Таким чином, позивачем було виявлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3523687000:02:000:0435 площею 10,52 га було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія, номер та дата видання якого, повністю збігається з зазначеним у Договорі оренди, укладеного між позивачем та відповідачем, натомість кадастрові номери зазначені зовсім інші, ніж той, який міститься у договорі оренди - 3523687000:02:000:0406. Таким чином є всі підстави вважати, що земельній ділянці, що була передана позивачеві у тимчасове платне користування було здійснено поділ земельних ділянок та присвоєно інші кадастрові номери та відомості щодо неї внесено до Державного земельного кадастру. Однак, не зважаючи на вищевикладене, відповідачем було укладено договори оренди та земельні ділянки передано в оренду третій особі [PERSON] . Оскільки, договір оренди, укладений між позивачем та відповідачем є чинним, і розірваний за згодою сторін, не припинений та не визнаний недійсним в судовому порядку існування одночасно двох правочинів щодо однакового об`єкту договору та зобов`язань прямо суперечить законодавству України. На момент подання цього позову оспорювана земельна ділянка згідно акта приймання-передачі від 20.08.2008 року перебуває у користуванні позивача й відповідачу не поверталася, оскільки відповідач не звертався за її поверненням. У зв`язку із цим відповідач не міг передати земельну ділянку третій особі [PERSON] . Отже, позивач вважає, що договори оренди землі між відповідачем та третьою особою [PERSON] були укладені з прямим порушенням чинного законодавства та прав позивача як орендаря на належне користування землею та не можуть бути дійсними, тому що були укладені в період дії договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем. З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав обов`язків сторін позивач вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України право позивача оренди земельної ділянки площею 12,82 га кадастровий № 3523687000:02:000:0406 підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного 03.03.2020 року відповідачем як орендодавцем з іншим орендарем третьою особою [PERSON] . Позивач зазначив, що повний захист прав та інтересів позивача, як орендаря, можливий шляхом визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з одночасним скасуванням рішення про державну реєстрацію права оренди. Позивач просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.03.2020 року, кадастровий № 3523687000:02:000:0860 площею 12,8175 га. розміщеної на території Тернівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області укладеного між відповідачем - [PERSON] та третьою особою [PERSON] та скасувати державну реєстрацію іншого речового права оренди індексний номер 35850585 від 04.03.2020 року. Відповідачка, в свою чергу, надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначила, що вона заперечує позовні вимоги в повному обсязі на підставі наступного. Так, дійсно між позивачем та нею було укладено договір оренди земельної ділянки від 10 червня 2008 року щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки за кадастровим номером 3523687000:02:000:0406 площею 12,82 га., яка розташована на території Тернівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Відповідно до пункту 8 договору оренди земельної ділянки від 10 червня 2008 року договір укладений на 12 років, а згідно з пункту 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі підписаний сторонами також в 2008 році, тобто позивач фактично користувався вказаною земельною ділянкою саме 12 років і саме на цей термін і було укладено договір оренди з позивачем. На підставі викладеного вище, відповідачка є власником земельної ділянки за кадастровим номером 3523687000:02:000:0406 площею 12,82 га., яка розташована на території Тернівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області відповідний договір оренди, укладений з позивачем закінчив свою дію. На підставі вказаних норм чинного в Україні законодавства відповідачка має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Відповідачкою неодноразово письмово повідомлялось позивачу про відсутність наміру з її боку продовжувати дію договору оренди земельної ділянки. Крім того під час особистої зустрічі 30.04.2020 року щодо використання відповідачкою земельної ділянки на власний розсуд представником позивача в присутності голови Новоархангельської райдержадміністрації було підтверджено припинення договору оренди земельної ділянки від 10 червня 2008 року, укладеного між відповідачкою та позивачем. Заперечень щодо використання нею земельної ділянки за кадастровим номером 3523687000:02:000:0406 площею 12,82 га., починаючи з 2020 року не надходило. Зазначене можуть підтвердити свідки, які були присутні на цій зустрічі та чули усні домовленості щодо припинення дії договору оренди укладеного з позивачем. Друга зустріч між відповідачкою та представником позивача відбулась 05.05.2020 року безпосередньо біля земельної ділянки за кадастровим номером 3523687000:02:000:0406, де також відбулась розмова про припинення договору оренди від 10 червня 2008 року, та відсутності будь-яких заперечень з боку позивача на використання відповідачкою своєї земельної ділянки на власний розсуд. Під час цієї зустрічі були також присутні свідки. Відповідачка просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. В свою чергу позивачем було надано відповідь на відзив, у якій виклав аналогічний зміст позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила судове засідання проводити за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала, в задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, оскільки викладені у позовній заяві обставини не відповідають змісту цивільного законодавства. Крім того, свідків визначених у клопотанні, просила не викликати та не допитувати їх. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність учасників, які не з`явились у судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 12.82 га, яка розташована на території Тернівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, кадастровий номер 3523687000:02:000:0406/а.с.9-10/. 20 серпня 2008 року між ПП «Новий світ» та [PERSON] було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки терміном на 12 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі 21.10.2011 року за №352360004000696/а.с.4-8/. Акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі підписано сторонами 20.08.2008 року/а.с.11/. Із світлокопії витягу з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що між відповідачкою та третьою особою [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки /а.с.13/. Відповідно до статуту ПП «Новий Світ» воно належить компанії « КІНТАС Лімітед» /а.с.14-23/. 03 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3523687000:02:000:0860, терміном на 15 років /а.с.53-56/. Вирішуючи виниклий спір, суд застосовує наступні норми права. Ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Статтею 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Спеціальним законом, що регулює орендні відносини щодо земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі». Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду Землі» вказує, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду Землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Дефініція договору оренди землі дана у ст. 13 Закону України «Про оренду землі», зокрема - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України «Про оренду Землі»). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. В розумінні ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду Землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. В розділі IV закріплені права та обов`язки орендодавців і орендарів, захист їх прав. З аналізу зазначених норм матеріального прав випливає, що сторони зобов`язання - договору оренди землі, предметом, якого є земельна ділянка, повинні суворо дотримуватись положень спеціального Закону (Закону України «Про оренду Землі», який виступає регулятором, щодо даних правовідносин, при цьому не порушуючи будь-яких прав сторін в зобов`язанні. Пунктом 43 Договору укладеного між повивачем, передбачено, що договір набирає чинності після його підписання та державної реєстрації. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно частини 1 статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В розумінні ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Ч. 1 ст. 51 ЦПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Нормами цивільного процесу саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до частин 1, 3 та 5 ст. 53 ЦПК України законодавець зокрема визначив, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Треті особи належать до осіб, які мають матеріально-правову і процесуально-правову заінтересованість у справі. Участь третіх осіб у цивільній справі зумовлена тим, що судовий спір між сторонами опосередковано стосується прав та інтересів інших осіб, а тому участь у справі третіх осіб, є формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язанні зі спірними правовідносинами. Разом з тим, їх участь у справі дозволяє суду повно та всебічно дослідити обставини справи, з`ясувати дійсні взаємовідносини учасників спору. 22.09.2020 року цивільну справу за позовом приватного підприємства «Новий Світ» до [PERSON] , треті особи [PERSON] , державний реєстратор Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі призначено до судового розгляду. Зі змісту позову слідує, що він пред`явлений до одного відповідача у справі, а саме [PERSON] , хоча як вбачається з матеріалів справи, наданими сторонами в ході підготовчого судового засідання слідує, що остання уклала договір оренди землі з [PERSON] , який залучений у справі в якості третьої особи, хоча своїми діями він також порушив права позивача та схвалив з відповідачкою правочин. Дане вказує, що він повинен мати процесуальний статус відповідача у справі, а не третьої особи, як вказав позивач у позовній заяві. Разом з тим суд зауважує на те, що виходячи з предмета позову, в разі задоволення заявленої по даній цивільній справі матеріально-правової вимоги, це може бути наслідком (підставою) в подальшому скасувати укладений пізніше в часі договір оренди землі між відповідачем та третьою особою. На думку суду розгляд справи та ухвалення судового рішення по суті матеріально-правової вимоги буде наслідком порушення прав третьої особи, з огляду на перебування її у статусі третьої особи, оскільки зміст прав третьої особи має більш звужений характер ніж у відповідача (зокрема право на подачу відзиву на позов). З огляду на те, що на даний час справа знаходиться на стадії судового розгляду, суд не вправі навіть при наявності клопотання позивача залучити в якості співвідповідача особу, з якою відповідач схвалив останній в часі договір оренди землі - то в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати по справі суд відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed