Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно , обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що після смерті спадкодавця, спадкоємиць за заповітом звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцем на нерухоме майно у виді земельної ділянки. В судове засідання позивач не зявився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що вони не заперечують з приводу задоволення заявлених позовних вимог. При вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить донаступного висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 24.11.2012 року, померла [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть видане [PERSON] сільською радою від 26.11.2012 року Серія І-КЕ № 225467. Відповідно до Заповіту від 25.06.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за№ 71, посвідченого [PERSON], секретарем Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, спадкодавець [PERSON] все своє майно де б воно не було, з чого б воно не складалося, заповіла своєму сину, - [PERSON]. Також судом встановлено, що після померлої, [PERSON] єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач, - [PERSON] Спадкоємиць за заповітом [PERSON], звернувся до Полтавського районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.05.2013 року за номером у нотаріуса 247/2013, але через відсутність правовстановлюючих документів на право приватної власності на землю, йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить лист Полтавської районної державної нотаріальної контори від 04.03.2016 року за № 530/0214. Отже, відсутність реєстрації правовстановлюючого документа у встановленому законом порядку на спадкове майно, який засвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку позбавляє позивача, як спадкоємця за заповітом можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на нього та одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно розпорядження Голови Полтавської районної державної адміністрації від 02.10.2012 року за № 777, судом встановлено факт того, що [PERSON] була передана безоплатно у власність земельна ділянка площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель, що перебували у постійному користуванні КСП «Турбота», що знаходилися за межами населених пунктів на території [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинились внаслідок смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування не суперечить закону та не порушує законних прав та інтересів інших осіб, оскільки ст.81 ЗК України встановлює, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частина 1 ст.328 ЦК України передбачає набуття права власності на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, роз»яснено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за ним як за спадкоємцем за заповітом права власності на спадкове нерухоме майно після померлої [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 328, 376, 392, 1216, 1218, 1225 1223, 1278, 1296 ЦК України,

Outcome: approved