Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2011 року розірвано і від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Починаючи із 01.09.2012 року і по даний час дитина проживає біля позивача, навчається у школі, знаходиться на його повному утриманні. Мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини, його вихованням не займається. Із 01.09.2012 року і по даний час відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, ніколи не надавала належної матеріальної допомоги, ухиляється від сплати аліментів, не спілкується із дитиною, не цікавиться його фізичним розвитком , станом здоров'я, продукти харчування, одяг та іграшки не купує. Позивач особисто займається вихованням та утриманням дитини і тому звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити, суду пояснив, що із колишньою дружиною втратив зв'язок після розлучення, про місце її перебування йому не відомо. Їх син до літа 2012 року був із відповідачем, на літо 2012 року позивач забрав дитину до своєї матері, а із вересня 2012 року дитина стала проживати біля нього, перебуває на повному його утриманні, матір аліменти не сплачує, внаслідок невідомої її адреси проживання, виконавча служба відмовляє у примусовому виконанні рішення суду щодо стягнення аліментів із відповідача так як іїї місце перебування нікому не відоме. Знає із близьких родичів лише про дядька відповідачки, який проживає у м.Дніпропетровську, однак зв'язку із ним він немає та не спілкується. Із вересня 2012 року відповідач повністю самоусунулась від виховання та утримання дитини. З приводу пояснень сина повідомив, що зустріч дитини із матір'ю можлива була влітку 2013 року, а не 2014 року, оскільки він зі своєю матір'ю вже значний час не підтримує стосунків. В судове засідання відповідач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ст.ст. 74, 77 ЦПК України, причини неявки суду невідомі, заперечень на позов не подано. Крім того, судом був здійснений виклик відповідача на передбачувану адресу повідомлену позивачем , відповідно за якою можливе її місце перебування, до суду повернулось зворотнє повідомлення із зазначенням про особисте отримання судової повістки відповідачем, однак відповідач будь-яких письмових пояснень, клопотань до суду не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Голованівської райдержадміністрації в судове запсідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують. Допитаний малолітній свідок [PERSON] в присутності психолога Новоархангельського НВК [PERSON] суду пояснив, що останній раз маму бачив влітку після закінчення 2 класу в м.Умані коли він із бабусею був на базарі, разом купували речі до школи. Більше матір не бачив, вона із ним не спілкується, до школи не приїздить, нічого не купує, не телефонує. Він проживає біля батька у його новій сім'ї, його ніхто не ображає і всі живуть дружно. Розуміє про те, що розглядається справа про позбавлення батьківських прав його матері, яку він не любить, не заперечує про позбавлення прав його матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], його матір'ю записана [PERSON]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], останній проживає у с.Клинове Голованівського району Кіровоградської області разом із співмешканкою, пасинком, спільним сином та дитиною позивача [PERSON] Сім'я проживає у будинку належному співмешканкі, обробляють присадибну земельну ділянку, утримують домашнє господарство. Довідками виданими директором Клинівської загальноосвітньої школи Голованівського району Кіровоградської області засвідчено, що [PERSON] навчається у 4 класі вищевказаної школи і його мати [PERSON] з моменту навчання сина у школі з 1 вересня 2012 року не відвідувала школу. Довідкою Клинівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області зазначено, що син [PERSON] [INFO] проживає біля батька [PERSON] із 2012 року і перебуває на його утриманні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 11.12.2013 року було визначено місце проживання дитини [PERSON] [INFO] біля батька [PERSON]. Згідно висновку органу опіки та піклування піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 24.03.2015 року згідно розглянутого пакету документів на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення щодо доцільності в інтересах дитини позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Згідно із ст. 9 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постаново Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року №789-ХП, частин 7,8. ст.7 СК під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оскільки регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин (ст.7 Сімейного Кодексу України) то, за таких обставин судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо ігнорує виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина, не цікавиться про стан здоров'я дитини, не спілкується із нею, матеріальну допомогу не надає, аліменти не сплачує, шкоду не відвідує, не цікавиться про навчання дитини, не дбає про духовний та моральний розвиток дитини. Визначення місця проживання дитини біля батька не змінило ставлення матері до дитини, що свідчить про те , що матір протягом значного періоду часу свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. Виходячи із інтересів дитини, з метою забезпечення її всебічного, повноцінного розвитку , суд приходить до висновку , що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved