Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме 12 липня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO]. З березня 2013 по 19 квітня 2014 року вони з чоловіком проживали в орендованих за рахунок коштів її батьків квартирах, оскільки власного житла у них не було.З 19 квітня 2014 року по 04 червня 2014 року вони проживали із батьками відповідачаза адресою: [ADDRESS]. Проте, 04 червня 2014 року вона вимушена була покинути квартиру, оскільки чоловік в черговий раз влаштував скандал. Їх шестимісячну дочку вона забрати з собою не змогла, тому що в квартирі знаходилися чоловік і його непрацюючі батьки (вони постійно вдома). Вона перебувала в стані напівнепритомності, боялася взяти дочку на руки, щобне впустити її. Зараз донька знаходиться у чоловіка, який не дає мені можливості бачитись з дитиною, піклуватись про неї, у неї відсутня будь-яка інформації про стан її здоров'я та точне місцезнаходження. На даний момент вона разом із сином від першого шлюбу проживаю за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS].Вважаю, що подальше перебування доньки відповідачем може зашкодити її здоров'ю та розвитку. Під час їх спільного проживання [PERSON] здійснював фізичний та моральний тиск на неї, зокрема висловлював погрози щодо неї, її родичів та знайомих. Неодноразово застосовував фізичну силу.Поведінка [PERSON] характеризувалася постійними перепадами настрою, проявами агресії та гніву, що супроводжувалось биттям посуду, виламуванням дверей, киданням у неї різноманітних предметів. Він є інвалідом ІІІ групи по зору, ніде не працює та не має власного житла.Всі рішення щодо виховання, лікування дитини вирішувались відповідачем одноособово. Здійснення прогулянок на вулиці з донькою та відвідувати лікаря, відповідач дозволяв тільки за його присутності або його матері.Крім того, за ініціативою чоловіка у квартирі постійно знаходились домашні тварини, зокрема за декілька місяців утримувалось почергово близько 7 собак різних порід. [PERSON]всіма можливими способами чинить перешкоди у здійсненні мною піклування та догляду за донькою.З приводу неправомірної поведінки [PERSON] вона зверталась до Служби у справах дітей Дніпровського району міста Києва, Відділу міліції Дніпровського району міста Києва, Кримінальну міліцію у справах неповнолітній Дніпровського району міста Києва, Прокуратуру Дніпровського району міста Києва.На даний момент шлюбні відносини між нимиприпиненні, але зважаючи на те, що їх донці лише шість місяців, вона потребує материнського догляду, якого на даний момент позбавлена. Їй важко усвідомити, що її дитина знаходиться не поряд, перебуває у небезпеці, не відчуває материнської ласки та турботи, лише через те, що відповідач так вирішив. Вважає неприпустимим її розлучення з дитиною, оскільки зараз вона потребує її опіки та піклування.Відповідно до положення принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., в якому зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».У Відповідача не має самостійного заробітку та житла, має проблеми із зором та зважаючи на малий вік їх доньки, за таких умов доньці краще буде проживати зі мною. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки він не надає. Просить суд відповідно до ст.ст. 161, 162, 180 СК України визначити місце проживання дитини разом з нею, відібрати дитину від відповідача та стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до повнолітня доньки. У судовому засіданні позивач та її представник позов визнали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином, повторно в судове засідання не з'явився. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. 12.02.13 сторони уклали шлюб. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 pоку малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З висновку Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (протокол зсідання комісії №13 від 02.07.14) вбачається, що враховуючи інтереси дитини, рекомендації комісії з питань захисту дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, а тому визначає місце проживання дитини з позивачем. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач неналежним чином виконує свої обов'язки щодо утримання неповнолітніх дітей, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в частці від його заробітку (доходу). Суд при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, відповідача та приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Крім того, за положеннями ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Таким чином, питання про визначення місця проживання дитини вирішується лише зараз, то підстав вважати, що відповідач самочинно змінив місце проживання дитини у суду не має, а тому у цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити. З викладеного,

Outcome: partial