Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням,вказуючи, що їй належить 54/100 частин житлового будинку №1-Г по вул. Базарній у м.Харкові, які позивач отримала у спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 16.09.2016 р.. Інші 46/100 частин будинку належить [PERSON] Відповдіач зареєстрований в частині житлового будинку позивача, але він з 2004 р. не проживає за місцем своєї реєстрації. Він вивіз усі свої речі та з того часу не спілкується з позивачем. Позивач зазначила, що відповідач повністю втратив інтерес будинку, як до місця постійного проживання. Він не бере участі у витратах на утримання та експлуатацію будинку, не сплачує комунальні платежі, не отримує поштової кореспонденції за місцем реєстрації. Також позивач зазначила, що з аналогічним позовом до суду зверталась її мати [PERSON]К, але у звязку з її смертю Фрунзенським районним судом м.Харкова провадження у справі було закрито. Реєстрація відповідача в належній позивачеві частці домоволодіння змушує позивача нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг, чим порушуються права позивача як власника майна та чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Просить суд визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали. При цьому позивач пояснила, що відповідач - її рідний брат. Перешкод у користуванні житловим приміщенням вона йому не чинила. Відповідач добровільно залишив місце реєстрації, коли одружився та пішов жити до жінки. Відповідач та треті особи в судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені вчасно та належним чином, відповідач про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав. Третя особа [PERSON] просила про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує (а.с.31). За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутність відповідача та третіх осіб та ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних матеріалів, проти чого позивач не заперечує. Всудовому засіданні встановлено, що позивач є власником 54/100 частини житлового будинку №1-Г з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться у м.Харкові, вулиця Базарна на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2017 р., власником інших 46/100 частин будинку є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2016 р. (а.с.3, 4) Відповідно до даних адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області, станом на 07.11.2017 р. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO] (а.с.19). За повідомленням Дванадцятої Харківської нотаріальної контори від 22.12.2017 р. за №4048/01-16, після померлої 15.09.2016 р. [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO], заведено спадкову справу № 141/2017, що містить: заяву від 17.02.2017 р. доньки спадкодавця [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 01.12.2015 р. за реєстрованим №5-314. Інші заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Сину спадкодавця, [PERSON], належним чином було повідомлено про відкриття спадщини після смерті матері. Право на обовязкову частку у спадщині, згідно зі ст.1241 ЦК України, він не має, тому що він є працездатним за віком та станом здоровя. В суд про скасування заповіту він не звертався. 09.10.2017 р. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №1-486 на 54/100 частки житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Л-1» з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: м.Харків, вул.Базарна, буд.1-Г (а.с.41) Свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачем та її матірю [PERSON], яка померла, вона знайома з 1985 р. За адресою: м.Харків, вул.Базарна, буд.1-Г, проживає позивач, а раніше проживала також її матір. Відповідач також мешкав за цією адресою до 2002-2003 р.р., але потім він одружився та переїхав проживати до дружини, на Салтівку, і після переїзду до дружини свідок його більше не бачила. В будинку позивача вона буває щотижня, речей, які не належать позивачу, в будинку не бачила. Свідок допомагала позивачеві шукати відповідача через соціальні мережі, але безрезультатно. Відповідач виселився з будинку добровільно, його ніхто не виганяв. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач проживає в будинку навпроти нею. Раніше позивач проживала з матірю, але після її смерті мешкає одна. Більше десяти років тому в будинку також мешкав брат позивача [PERSON], потім він одружився та переїхав проживати до своєї дружини. До 15.09.2016 р. свідок була часто в будинку позивача, зараз буває не часто, чоловічих речей в будинку не має. Коли була жива матір позивача, то вона часто скаржилась та ображалась на відповідача, оскільки він її не відвідував. Про те, що між ними були сварки, свідок ніколи не чула. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сімї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що відповідач, який не є членом сімї позивача власника житла, не проживає у спірному домоволодінні без поважних причин з 2004 р., тобто понад 6 місяців, у звязку з чим дійшов висновку про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України. Враховуючи, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для скасування реєстрації у без судовому порядку, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині скасування реєстрації, як передчасно заявленої. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed