Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони проживали разом у незареєстрованому шлюбі з 2005 року. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] . 24 вересня 2014 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Суворовському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні характери, розходження поглядів на сімейні цінності, сімейні обов`язки та введення спільного господарства. У листопаді 2017 року сторони припинили сімейні стосунки, вони проживають окремо, не спілкуються, зв`язку не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, на даний час шлюб існує лише формально. Примирення не можливо. Позивачу судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Також [PERSON] зазначив, що тривалий час проживає з іншою жінкою, яка нещодавно народила від нього дитину. Позивач наголосив на тому, що примирення між сторонами та збереження шлюбу неможливо. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належними чином, причини неявки суду не відомі. На судовому засіданні, яке відбулося 02 липня 2019 року [PERSON] вказала, що не бажає розлучатися з чоловіком та хоче зберегти сім`ю, просила визнати явку позивача обов`язковою, щоб мати можливість поспілкуватися з ним у наступному судовому засіданні. Крім того від відповідача до суду надійшла заява про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 02 липня 2019 року явку позивача було визнано обов`язковою та викликано його у судове засідання для надання особистих пояснень. Вказана ухвала була виконана [PERSON] . Однак, на судове засідання, яке відбулося 30 липня 2019 року відповідач не з`явилася, крім того в матеріалах справи присутні численні клопотання відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату. А тому суд розцінює неявку [PERSON] , як зловживання своїми правами та спробу затягнути розгляд справи. Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Оскільки судової розгляд справи було неодноразово перенесено на іншу дату з причини не явки відповідача, яка була належним чином повідомлена, про дату, час та місце проведення судового засідання, суд, для недопущення порушення законних прав позивача, вважає за можливим розглянути справу без [PERSON] . Крім того, не зважаючи на висловлене відповідачем у попередньому судовому засіданні бажання поспілкуватися з чоловіком у судовому засіданні, відповідач до суду не з`явилася, чим, на думку суду, підтвердила, що вона лише намагається затягнути розгляд справи, а не зберегли шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов має бути задоволено з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, сторони проживали разом у незареєстрованому шлюбі з 2005 року. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] . 24 вересня 2014 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Суворовському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні характери, розходження поглядів на сімейні цінності, сімейні обов`язки та введення спільного господарства. У листопаді 2017 року сторони припинили сімейні стосунки, вони проживають окремо, не спілкуються, ніякого зв`язку не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, на даний час шлюб існує лише формально. Примирення не можливо. Суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо. Стосовно клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд зазначає наступне. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, смію, шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Враховуючи вищенаведене, а також заперечення з боку позивача стосовно надання строку на примирення, проживання [PERSON] з іншою жінкою та наявність у них спільної дитини, суд вважає недоцільним надання строку на примирення в даному випадку. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, -

Outcome: approved