Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що 02 грудня 2011року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № ICKGMCU. 12062.004. Відповідно до п.п. 2.2-2.8,3.1,3.4 договору банк зобовязується протягом 30 днів з моменту укладення цього договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 6200грн на рахунок № 26256000012351, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Нарахування процентів здійснюється щоденно. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою. Кредит надавався на підставі Анкети-Договору позичальника на споживчі цілі. Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, у період обслуговування кредитного договору (п.3.4). Банк в повній мірі виконав умови кредитного договору, встановивши 02 грудня 2011року кредитний ліміт у розмірі 6200грн на рахунок № 26256000012351, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак відповідач свої зобовязання, передбачені кредитним договором, не виконує. За порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п.5.2 кредитного договору). Відповідач порушив умови кредитного договору та станом на 19 березня 2015року має заборгованість в сумі 10749,92грн, в тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту 5990,88грн, прострочена заборгованість за процентами 3609,09грн, пеня 1149,95грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву , в якій просять розглядати справу без їх участі. На позові наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з«явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність Позовні вимоги не визнає. Її представник [PERSON] в судовому засіданні визнав факт укладання договору і наявність простроченої заборгованості. Але вважає, що в позові необхідно відмовити через те, що заборгованість виникла під час воєнних подій в регіоні. У відповідачки , через воєнні події, змінилося фінансове становище. На сьогодні вона не має можливості сплачувати суму відповідно графіку, оскільки не заробляє таку суму. [PERSON] неодноразово зверталася до банку про реструктуризацію заборгованості, просила їх переглянути розмір щомісячного платежу за договором в бік його зменшення. Але банк її прохання ігнорує. Також вважає, що банк взагалі не мав право нараховувати їй неустойку згідно Закону України від 02.09.2014року № 1669 - VII, при звернені до суду мав поставити також вимогу про розірвання договору, але такої вимоги не ставить. Крім того, банк мав врахувати вимоги ст. 258 ЦК України, згідно якої пеня нараховується за рік, а банк здійснює нарахування пені за договором з кінця 2013року, що є більше року. Просить в позові відмовити. Суд , дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 02 грудня 2011року укладено кредитний договір №ІСKGМСU.12062.004 , згідно якому Банк надає відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 6200грн, шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок №2625.6.000012351, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки в розмірі 365 річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25 числа за попередній місяць. (а.с.4) Відповідно до п. 4.2.2. договору відповідач зобовязався погашати заборгованість в порядку і строки, зазначені в договорі. Відповідно до п.5.1 договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвоєної процентної ставки, що встановлена в п.2.3. Відповідно до п. 5.2 договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. (а.с.5) Суд встановив, що відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови кредитного договору щодо погашення кредиту і процентів за ним у звязку з чим, станом на 19.03.2015року виникла заборгованість у загальній сумі 10749,92грн. в тому числі: заборгованість за кредитом 5990,88грн; заборгованість по процентам 3609,09грн, пеня , яка нарахована за період з 03.12.2013року по 18.03.2015року, 1149,95грн. (а.с.2-3). Розмір заборгованості по тілу кредиту та процентам відповідач не оспорює. Оскільки відповідач не виконує умови договору щодо повернення кредиту, процентів, суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту 5990,88грн, і процентам 3609,09грн, підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Також з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення умов кредитного договору, відповідно до п. 5.2 кредитного договору , але суд вважає, що розмір пені має бути зменшений. Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. Відповідно до ст.264 позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до боржника, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивач звернувся до суду з позовом 02 квітня 2015року. Із розрахунку заборгованості, який доданий позивачем, вбачається, що пеня відповідачу нараховується з 03 грудня 2013року, що перевищує термін, зазначений в ст. 258 ЦК України. Пеня за період з 02 квітня 2014року по 18.03.2015року становить 865,44грн, з розрахунку 1149,95грн - 233,70грн, де 1149,95грн, пеня станом на 19.03.2015року, 233,70грн пеня, яка нарахована станом на 24.02.2014року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 865,44грн. Загальна сума до стягнення становить 10465,41грн. В решті позову необхідно відмовити. Суд не погоджується з думкою представника відповідача , що позивач взагалі не мав підстав для нарахування пені. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, доручено Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону: забезпечити прийняття відповідно до своєї компетенції нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014року № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, але дію цього розпорядження було зупинено згідно з Розпорядженням КМ № 1079-р від 05.11.2014року. На день розгляду справи дія розпорядження №1079-р від 05.11.2014року про визначення населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція не відновлена, таким чином, суд вважає, що підстав для не нарахування відповідачу пені у період з 14.04.2014року до 01.04.2015року не було. Суд не погоджується з думкою представника відповідача, що банк зобовязаний в позові поставити вимогу про розірвання кредитного договору. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь державного бюджету м. Дружківки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial