Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортною пригодою. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.10.2019 року о 20 год. 16 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , власником, якого є позивач на пр.-т Правди 58 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, чим відповідач порушив п. п. 13.1,2.3б,2.5 Правил дорожнього руху України. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 21.02.2020р. встановлено вину [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст.ст.130ч.1, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Автомобіль « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] викрадений відповідачем. 05.11.2019 за заявою позивачки Подільським управлінням поліції головного управління національної поліції у м. Києві було відкрито кримінальне провадження №12019100070003910 за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч.2 ст.289 КК України. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно звіту № 05/24.11.19 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 06.11.2019р., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 134 059,58 грн., а матеріальний збиток без відновлювальних робіт складає 101256,42грн.. Крім того, позивач сплатила грошові кошти в розмірі 2000,00грн за послуги експерта та складання звіту. Позивачем було відновлено ремонт належного їй автомобіля за власний рахунок, за який вона сплатила грошові кошти в розмірі 134 059,59грн., що підтверджується квитанцією від 15.10.2019 на суму 73624,59грн. та від 01.11.2019 на суму 60435,0грн. Таким чином відповідач повинен відшкодувати шкоду в розмірі 134 059,59 гривень. Представник позивача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився. Належним чином неодноразово повідомлявся про час та місце судового засідання, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, відзиву, клопотань суду не надав, в зв`язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявних в справі доказах та постановити рішення. Суд з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Виходячи зі змісту ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, 05.10.2019 року о 20 год. 16 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , власником, якого є позивач на пр.-т Правди 58 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, чим відповідач порушив п. п. 13.1,2.3б,2.5 Правил дорожнього руху України ( а.с.9-10). Власником автомобіля « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо- транспортної пригоди є позивач по справі, що пітверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] (а.с. 8). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 21.02.2020р. встановлено вину [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст.ст.130ч.1, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з вимогамист. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вище наведеною постановою та в силу ч. 4 ст. ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено автомобіль « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] викрадений відповідачем. 05.11.2019 за заявою позивачки Подільським управлінням поліції головного управління національної поліції у м. Києві було відкрито кримінальне провадження №12019100070003910 за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч.2 ст.289 КК України. Так, позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 134059 грн. 59 коп. Згідно звіту № 05/24.11.19 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 06.11.2019р., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 134 059,58 грн., а матеріальний збиток без відновлювальних робіт складає 101256,42грн.. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп. Як убачається з письмових матеріалів справи, позивачем не надано жодного підтвердження про укладення договору про надання правової допомоги, акту надання послуг, що позивач поніс витрати на правову допомогу та квитанцію про сплату витрати на правову допомогу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 16 ,22, 511, 636, 999, 1166, 1187, 1193, 1194 ЦК України,

Outcome: partial