Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Водянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що їй на підставі про право на спадщину за законом, посвідченим 21.04.2004 р. державним нотаріусом Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 663 вона отримала в порядку успадкування житловий будинок з надвірними прибудовами та присадибну земельну ділянку площею 0,31 га по вул. Шевченко, 102, с. Водяне. [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2018 р. № 27806719 за нею зареєстровано право власності на будинок. В 2012 р. вона зареєструвала в будинку рідного сина колишньої невістки [PERSON], [INFO], який з вересня 2014 р. не проживає в будинку, оскільки виїхав за кордон. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй отримати субсидію та вповній мірі розпоряджатись своєю власністю.\~\~Оскільки відповідачі у житловому будинку не проживають і їх місце проживання позивачу не відомо, владнати з ними в добровільному порядку питання про реєстрацію зняття з обліку за цією адресою не має змоги. Позивач вважає, що у неї є всі підстави для вирішення цього питання у судовому порядку, оскільки відповідачами порушується її право власності щодо повного володіння та розпорядження цим житловим будинком.Тому позивач просить суд усунути перешкоди прав власності, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Запорізька область, Камянсьо-Дніпровський район, с. Водяне, вул. Шевченко, 102. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 01.10.2018 року відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, на адресу суду повернулось поштове відправлення з відміткою «адресат не проживає». У зв'язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи виконавчого комітету Водянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області згідно ухвали суду від 01.10.2018 р. про відкриття провадження у справі пояснень на позов не подав. Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу по справі належить на праві приватної власності житловий будинок по вул.. Шевченко, 102 в с. Водяне Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 21.04.2004 року Кам'янсько-Дніпровського державною нотаріальною конторою Запорізької області за реєстровим № 663. Право власності на вказаний будинок зареєстровано 19.05.2004 року Орендним підприємством «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за № та зареєстровано 0.09.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 27806719, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1638225223224, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2018 року, індексний номер витягу: 136879562 (а.с. 5, 8). В зазначеному будинку залишається зареєстрованим відповідач, що підтверджується копією довідки № 1309, виданої 03.09.2018 року Виконавчим комітетом Водянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, який фактично в ньому не проживає з вересня 2014 р., що не спростовано стороною відповідача. Домовленості між сторонами про відсутність відповідача у житлі позивача та збереження за ним права користування в цей час не має. Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Пункт 7 ст.\~92\~Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Згідно ст.\~383\~ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. [PERSON] до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~\~\~\~[PERSON] ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] ст.\~321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Як вказано у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.11.2016 року (справа № № 6-709цс16) щодо застосування ст. 391 ЦК України, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 386\~ЦК України зазначається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вказаний підхід до вирішення аналогічний спорів знайшов своє підтвердження також у висновках Верховного Суду України, викладених в постанові від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11), в якій зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства). Отже, у разі будь- яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. [PERSON] до п.1 ст.\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Відповідач не користується житлом за місцем реєстрації без поважних причин з 2014 року, що дає законні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. [PERSON] до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідачі, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Реєстрація місця проживання хоча і не тягне за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки, відповідач не зміняв реєстрацію місця проживання, договір найму житла відсутній, відповідач не являється членами сім'ї позивача, не проживає в будинку без поважних причин, то ним порушено право власності позивача і її право щодо вимоги захисту порушеного права є законними і підлягає захисту. У зв'язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті, визнавши їх такими, що втратили право користування вказаним вище житловим будинком. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та норми матеріального права, є законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. \~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved