Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив розірвати шлюб та залишити неповнолітню доньку на подальше проживання з ним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, ухвалює рішення у відсутності сторін, що відповідає положенню ч.2 ст. 158 ЦПК України. Судом встановлено, що 18 листопада 1995 року між сторонами зареєстровано шлюб Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 2438. Сторони припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Всебічно з'ясувавши обставини справи, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розлучення, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сторони не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, підтримки і взаємодопомоги у родині немає, проживають окремо, відсутні морально - правові основи шлюбу, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що [PERSON] [INFO], має самостійне права на визначення свого місця проживання, суд відмовляє в задоволенні позову в даній частині. У відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору .

Outcome: approved