Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 липня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2014 р. шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], які проживають разом зі нею і перебувають на її утриманні. В період шлюбу за спільні кошти нами з Відповідачем набуто наступне майно: - трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 104 кв.м; - автомобіль Renault Scenic 2006 року випуску. На даний час між ними не досягнуто згоди стосовно поділу спільного майна. Слід відзначити, що на даний час відповідач не взмозі брати участь в утриманні дітей, в тому числі шляхом сплати аліментів достатніх для забезпечення їх нормального фізичного та духовного розвитку, оскільки ніде не працює та не має самостійних джерел заробітку. На протязі останніх років діти перебувають на її повному утриманні, а тому усі зазначені ризики та витрати несе на собі. За таких обставин, з метою захисту майнових інтересів дітей, вважає, що є всі правові підстави для відступу від засад рівності часток шляхом збільшення її частки у спільному майні та виділення у її власність спірної квартири, а відповідачу ? частину вказаної квартири. Оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, зареєстрований та використовується відповідачем, вважає за доцільне виділити вказаний автомобіль у особисту приватну власність відповідача із виплатою їй замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль грошової компенсації. Просила суд відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України здійснити розподіл спільного майна набутого під час шлюбу, відійшовши від засад рівності часток шляхом збільшення її частки у спільному майні, виділивши у власність їй ? частини квартири [ADDRESS], виділити у власність відповідача ? частини квартири [ADDRESS], виділити у власність відповідача автомобіль [NUMBER] та стягнути з нього на свою користь 82000 грн. Відповідачем подано зустрічний позов про визнання квартири особистою приватною власністю. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме сторони розірвали шлюб між собою 23.05.2014 рік, який було укладено 12 липня 1997 року. [PERSON] не має будь-яких законних підстав на те майно яке він купляв, а точніше інвестував особисті грошові кошти у квартиру ще до укладення шлюбу. 12 лютого 1996 року між ним та Інвестиційним, консалтинговим, центром «Трансстрой» було укладено Договір № 19, предметом якого є інвестиція в квартиру, що знаходиться в місті Київ, вул. М. Тимошенко, буд. 13 а, кв.83. Сума оплат, що здійснювалась ним зазначена у п. 5.3 Договору та квитанціях до приходного касового ордеру. Через декілька років, а саме 30 грудня 1999 року йому було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Таким чином, квартира, що знаходиться в м. Київ, вул. М. Тимошенко, буд. 13 а, кв.83, придбавалася ним особисто та за його власні кошти, та є його особистою приватною власністю. Просив суд відповідно до ст. 57 СК України, ст.ст. 3, 15, 16, 27, 59, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу Країни визнати квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов просили задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами укладено 12.07.1997 року. 23.05.14 рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. 12.02.1996 [PERSON] укладено договір №19 з Інвестиційно-консалтинговим центром «Трансстрой», за яким він доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання побудувати та передати у його власність нерухомість. Місцезнаходження: м. Київ, вул. Тимошенко, VI мікрорайон, площа загальна 138 кв.м (в тому числі трьохкімнатна квартира площею 82,4 кв.м, двохкімнатна квартира площа 55,6 кв.м), корпус 2-й, секція осі ІІІ, поверх 9. Сума договору складає 34500 доларів США. 01.04.1996 року [PERSON] оплачено [NUMBER] карбованців, 09.10.1996 року 14917,50 грн. та 01.11.1996 року - 2000 грн. За актом №13/1.7.97 [PERSON] була передана квартира загальною площею 105,3 кв.м згідно з договором 19 від 12.02.1996 року. 30.12.1999 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. 15.02.2007 [PERSON] придбано автомобіль [NUMBER]. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. У той же час, згідно положень ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу. Таким чином, враховуючи, що до укладення шлюбу між сторонами, [PERSON] було виконано зобовязання за договором №19, а саме оплачено в повному обсязі суму договору по роботам повязаним з будівництвом спірної квартири, то суд вважає, що квартира є особистою приватною власністю [PERSON], а тому відповідно поділу не підлягає. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, враховуючи відсутність згоди сторін на виплату грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, не внесення цієї грошової компенсації на депозитний рахунок суду, позбавляє суд можливості присудження грошової компенсації одній із сторін, а тому суд вважає за необхідне визнати право вланості по ? частині на спірний автомобіль. З викладеного,

Outcome: partial