Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є правонаступником ПАТ «Український страховий капітал» (далі - ПАТ «УСК»). 29.04.2016 між ПАТ «Український страховий капітал» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ТР16-201/0456, у відповідності до якого ПАТ «УСК» зобов`язалася компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] . 09.07.2016 у с. Микуличин, Яремчанської міської ради відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen LT35, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та застрахованого транспортного засобу Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02.08.2016 у справі № 354/484/16-п винним у вказаному ДТП визнано відповідача - [PERSON] . Внаслідок даного ДТП транспортному засобу марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику - [PERSON] завданий матеріальний збиток у розмірі 47 232, 20 грн. ПАТ «УСК» на підставі страхового акту № ТР/00/026-16 від 02.08.2016 сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 47 232, 20 грн власнику застрахованого автомобіля марки «Hyundai Santa Fe» - [PERSON] на рахунок СТО ТОВ «Дункан Моторз». Оскільки ДТП сталося з вини відповідача та його відповідальність на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» за полісом №АЕ/4923536, позивач здійснив стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 47 232,21 із вказаної страхової компанії. Однак, ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» в рахунок компенсації збитків, спричинених ДТП, здійснило неповну страхову виплату, а саме у розмірі 28 972,35 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Отже, залишилися не відшкодованими фактичні витрати компанії із виплати страхового відшкодування у розмірі 18 259,86 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Зазначає, що 03.01.2019 між ПрАТ «УСК Харків» (перейменовано з ПрАТ «УСК») та ТОВ «ЮВІД-2009» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору, у тому числі за страховим відшкодуванням, що є предметом спору. З огляду на те, що відповідач [PERSON] є особою, відповідальною за завдані збитки, відмовляється їх відшкодовувати, а розмір страхової виплати здійснений його страховиком ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» є недостатнім, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 18 259, 86 грн та судові витрати по справі. Процесуальний рух справи Позовна заява надійшла до суду 15.07.2019 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Польській М.В. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18.07.2019 вказана позовна заява залишена без руху з наданням строку у десять днів для усунення недоліків. 31.07.2019 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВІД-2009» надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Суду від 01.08.2019 відкрито провадженні у справі та призначено її до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.08.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет на стороні відповідача - фізичну особу-підприємця [PERSON] . Підготовче судове засідання, призначене 09.10.2019, було відкладено у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі. 28.11.2019 ухвалою Суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 03.04.2020 відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Польської М.В . Однак, визначення судді, який би розглядав вказану справу не відбулося з причин відсутності у штаті суду суддів. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справа передана для розгляду судді Остап`юк М.В. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області справа прийнята суддею Остап`юк М.В. до свого провадження. У підготовче судове засідання, призначене 12.11.2020 року з`явилися відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лейбюк В.П. Представник позивача ТОВ «ЮВІД-2009» та третя особа [PERSON] не з`явилися. 12.11.2020 від позивача ТОВ «ЮВІД-2009», за підписом директора Ю.В. Єпіхіна, надійшло клопотання № 72 від 09.11.2020, зареєстроване у канцелярії суду, про розгляд справи без участі представника позивача у зв`язку із неможливістю позивача забезпечити явку представника. Відноснотретьої особи [PERSON] , то до суду повернувся не врученим конверт з повісткою про виклик останньої, остання повідомлялася за адресою місця проживання, вказаною у позовній заяві: [ADDRESS] . Причини не вручення: «адресат відсутній за вказаною адресою».Отже, суд вважав, що третя особа не є належно повідомлена про дату та час підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні представник відповідача надав суду інформацію про нову адресу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , отриману згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суд протокольною ухвалою постановив повторно викликати третю особу [PERSON] у судове засідання, за адресою, наданою представником відповідача. У зв`язку із неявкою третьої особи та необхідністю повторного повідомлення останньої належним чином, підготовче судове засідання було відкладено до 26.01.2021. У підготовче судове засідання 26.01.2021 року позивач не з`явився. 17.12.2020 через канцелярію суду надійшло клопотання від позивача ТОВ «ЮВІД-2009», за підписом директора Ю.В. Єпіхіна, про розгляд справи без участі представника позивача у зв`язку із неможливістю позивача забезпечити явку представника для участі у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лейбюк В.П.у судове засідання з`явилися. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату та час розгляду справи була належно, про що свідчить розписка у справі. До підготовчого судового засідання пояснень щодо позовних вимог чи клопотання від останньої не надходило. Суд протокольною ухвалою постановив проводити підготовче судове засідання, оскільки всі учасники справи повідомлені належно та неодноразово. Крім того, позовна заява до суду надійшла ще у липні 2019, провадження у справі триває майже два роки, що свідчить про те, що сторони мали достатньо часу реалізувати свої процесуальні права у підготовчому судовому засідання, передбачені та гарантовані процесуальним Законом. У підготовчому судовому засіданні представник відповідача адвокат Лейбюк В.П. заявив клопотання про заміну неналежного відповідача у справі. У свою чергу у відповіді на відзив позивач зазначив, що у нього відсутні обгрунтовані підстави для подання до суду клопотання щодо заміни неналежного відповідача (а.с.7). Враховуючи зазначене, суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а з боку останнього таке волевиявлення відсутнє, про це він чітко зазначив у відповіді на відзив (а.с. 7). З огляду на те, що всі учасники справи достовірно знали про дату та час розгляду справи, жодних клопотань, які суд мав би розглянути у підготовчому судовому засіданні від них не надходило, відповідач та його представник не заперечили щодо призначення справи до судового розгляду, Суд 26.01.2021 постановив ухвалу закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 31.03.2021. 23.02.2021 до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «С-ФІНАНС», яке не є учасником справи. Заявник зазначив, що є правонаступником ТОВ «ЮВІД-2009» на підставі Договору відступлення права вимоги, укладеного 16.11.2020. Просив замінити сторону позивача у вказаній цивільній справі з ТОВ «ЮВІД-2009» на Товариство з обмеженою відповідальністю «С-ФІНАНС». Судом заява заявника залишена без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки до клопотання не додано належних доказів (подані завірені копії документів із завірених копій, що суперечить ч. 2 ст. 95 ЦПК України), а зміст заяви заявника суперечить змісту клопотань самого позивача ТОВ «ЮВІД-2009», датованих 09.11.2020 та 26.01.2021, у яких останній просив розгляд справи проводити без участі представника позивача у зв`язку із неможливістю позивача забезпечити явку представника для участі у судовому засіданні. Позивач ТОВ «ЮВІД-2009» у вказаних клопотаннях жодним чином не зазначав, про те, що триває процес правонаступництва, і про те, що він не має права вимоги за предметом спору, хоча, якщо брати до уваги зміст заяви ТОВ «С-ФІНАНС», то позивач вже станом на 20.11.20 року не мав права вимоги за страховим відшкодуванням, що є предметом спору і зобов`язаний був повідомити про це суд, а не подавати клопотання з проханням проводити розгляд справи у відсутності представника. Сторони повинні добросовісно користовуватися своїми процесуальними правами. У судове засідання 31.03.2021 року з`явилися позивач [PERSON] , його представник адвокат Лейбюк В.П. У судове засідання з`явився адвокат Бойчук Я.В., який представився представником третьої особи на стороні відповідача [PERSON] .. Однак, адвокат Бойчук Я.В. зазначив, що він уповноважений представляти інтереси [PERSON] як фізичної особи, остання не наділила його повноваженнями здійснювати захист її інтересів як фізичної особи-підприємця, а [PERSON] залучена у якості третьої особи у справі саме як фізична особа-підприємець. З огляду на це, останній не брав участь у справі як учасник, однак був присутній у судовому засідання, оскільки розгляд справи є відкритий. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи зазначене, зважаючи на те, що розгляд справи триває майже два роки (з липня 2019 року) і відповідно кожен з учасників мав достатньо часу для висловлення власної позиції та подання доказів і заперечень, з урахуванням того, що у матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про те, що сторони достовірно знали про розгляд справи, суд визнав за можливе розглядати справу. 31.03.2021 відбувся судовий розгляд справи. Аргументи сторін Позивач зазначає, що у відповідності до ст. 1191 ЦК України, він, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, тобто відповідачем, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. ДТП сталося з вини відповідача [PERSON] . Його відповідальність на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» за полісом №АЕ/4923536. Однак, ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» в рахунок компенсації збитків, спричинених ДТП, здійснило неповну страхову виплату позивачу а саме: із загальної суми страхового відшкодування у розмірі 47 232,21 грн - виплатила лише 28 972,35 грн. Отже, залишилися не відшкодованими фактичні витрати компанії із виплати страхового відшкодування у розмірі 18 259,86 грн. Зазначає, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, а розмір страхової виплати здійснений його страховиком ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» є недостатнім для повного відшкодування завданої ним шкоди, відповідач [PERSON] повинен на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодувати залишок суми, який не виплачений його страховиком у розмірі 18 259,86 грн. У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 12.09.2019, відповідач [PERSON] заперечив позовні вимоги. Зазначив, що він не є власником застрахованого транспортного засобу. Власником транспортного засобу, за кермом якого він був є [PERSON] .. Вказаний транспортний засіб застрахований у СК «Альфа-страхування» за полісом АЕ№ 4923536. Вважає, що відповідачем у цій справі може бути виключно [PERSON] , як власник застрахованого автомобіля. Крім того, він працював на момент ДТП у ФОП [PERSON] водієм. ДТП трапилося при виконанні ним своїх службових обов`язків. Зазначив, що він може бути відповідачем виключно за позовом потерпілої сторони в ДТП фізичної особи [PERSON] . Просив відмовити у позові. Не погоджуючись із твердженнями відповідача, позивачТОВ «ЮВІД-2009» подав відповідь на відзив, яка надійшла до суду 30.09.2019. У відповіді на відзив позивач зазначає, що учасники справи мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим ( [PERSON] ) - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілим ( [PERSON] ) та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що у відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з положеннями законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. До страховика, який виплатив страхове відшкодування переходить за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодо набувач ( [PERSON] ), передає страховику (позивачу) своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди (відповідача). Суброгація допускається у договорах майнового страхування. Вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі є суброгацією. Зазначає, що згідно з практикою Верховного Суду, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (47 232, 21-28 972, 35=18 259, 86) є законною та обгрунтованою. Щодо твердження відповідача про те, що останній був при виконанні службових обов`язків у третьої особи, то зазначає, що відповідачем до відзиву не додано жодних доказів, які б підтверджували факт перебування відповідача у трудових відносинах з третьою особою та не доведено даного факту. Зазначив, що звертався до третьої особи з приводу надання останньою документів про факт перебування відповідача із нею у трудових відносинах, однак відповіді не отримав. Тому вважає, що на даний час не має обгрунтованих підстав для подання до суду клопотання про залучення третьої особи в якості співвідповідача чи заміни неналежного відповідача. Позиція Суду Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та, з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮВІД-2009», яке є правонаступником ПАТ «Український страховий капітал» звернулося до відповідача [PERSON] відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка відшкодована ПрАТ «СК» Альфа-Страхування» не у повному розмірі. Обставини справи полягають у наступному. 09.07.2016 в с. Микуличин мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля, марки «Volkswagen LT35», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження, що підтверджується довідкою №95472423 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.26-27). Винним у вказаному ДТП, постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2016 (справа № 354/484/16-п), визнано [PERSON] , який керував транспортним засобом «Volkswagen LT35», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, [PERSON] , завдані матеріальні збитки у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до рахунку № [NUMBER] від 22.07.2016 року СТО ТОВ «Дункан Моторс» (а.с.28) та Акту виконаних робіт №КУЗ1600519/03885 від 20.09.2016 року (а.с.29-30), становить 47 232, 24 грн з ПДВ. Автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] був застрахований на випадок пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № ТР16-201/0456 від 29.04.2016, укладеного між учасником ДТП [PERSON] та ПАТ «Український страховий капітал». На виконання умов вказаного Договору страхування ПАТ «Український страховий капітал»сплатило на рахунок СТО ТОВ «Дункан Моторс» 47 232,21 грн страхового відшкодування [PERSON] за ремонт автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №2405 від 05.08.2016 року. У свою чергу ПАТ «Український страховий капітал», як зазначається у позовній заяві, звернулося із стягненням виплаченого страхового відшкодування у сумі 47 232, 24 грн до ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», оскільки транспортний засіб марки «Volkswagen LT35», яким на момент ДТП керував відповідач [PERSON] , був застрахований у вказаній страховій компанії. 06.07.2017 ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» в рахунок компенсації збитків, спричинених ДТП, здійснило страхову виплату за Полісом № АЕ/4923536 у розмірі 28 972, 35 грн. на користь ПАТ «Український страховий капітал» 28 972, 35 грн страхового відшкодування за автомобіль Хюндай, [NUMBER] , зг.с/а № [NUMBER] від 22.06.17 стр. [PERSON] , пот. [PERSON] (платіжне доручення № 15549 від 06.07.2017). Таким чином, залишилися не відшкодованими фактичні витрати із виплати страхового відшкодування у розмірі 18 259, 86 грн. Тому, позивач ТОВ «ЮВІД - 2009» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення не відшкодованих фактичних витрат із виплати страхового відшкодування у розмірі 18 259, 86 грн. з [PERSON] , як винуватця ДТП. Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen LT35», д.н.з. [NUMBER] , яким на момент вчинення ДТП керував відповідач [PERSON] , належить на праві власності [PERSON] . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а. с. 96). З матеріалів справи вбачається, що вказаний транспортний засіб марки «Volkswagen LT35», д.н.з. [NUMBER] є застрахований у ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», поліс № [NUMBER] , який станом на 09.07.2016 був діючий (а.с. 97). Вказане узгоджується також зі змістом довідки № 95472423 про дорожньо-транспортну пригоду, у якій, зокрема, зазначається, що транспортний засіб марки «Volkswagen LT35», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] , наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ae 4923536. Крім того, у платіжному дорученні № 15549 від 06.07.2017, яке підтверджує факт часткової компенсації ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» страхової виплати позивачу, зазначено, що призначення платежу: страхове відшкодування за автомобіль Хюндай, [NUMBER] , зг.с/а № [NUMBER] від 22.06.17, страховиком виступає [PERSON] , а потерпілим [PERSON] . Отже, судом встановлено належними та допустими доказами, що мало місце заподіяння матеріальної шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Вказаний факт не спростований жодним із учасників. Судом також встановлено і те, що власником транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), за кермом якого був винуватець ДТП - [PERSON] , є [PERSON] . І цей факт також не спростований жодним із учасників. Главою 82 Цивільного кодексу України регулюються загальні положення про відшкодування шкоди. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 (справа № 6-108цс13) зазначив, що зміст положень глави 82 ЦК України розрізняє поняття: «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Аналіз положень, зокрема, ст. ст. 1187 та 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статей 1166, 1167 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальним нормам (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-108цс13) Аналіз вказаних норм законодавства та висновку Верховного Суду України свідчить про те, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у вказаній ситуації має відшкодовувати особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, джерелом підвищеної небезпеки. При цьому позивач повинен був надати докази, що підтверджують факт володіння на відповідній правовій підставі транспортним засобоммарки «Volkswagen LT35», д.н.з. [NUMBER] відповідачем у цій справі - [PERSON] , або заявити клопотання про витребування відповідних доказів у відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] чи у інших уповноважених органів, якщо були труднощі з отриманням відповідних документів. Таких доказів та клопотань з боку позивача не заявлялося. При цьому відповідач [PERSON] у цій справі зайняв активну позицію та представив суду ряд доказів, які підтверджують факт володіння вказаним транспортним засобом [PERSON] , яка залучена у цій справі третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог. Факт права власності вказаним транспортним засобом та володіння ним на правовій підставі під час настання ДТП не був спростований третьою особою [PERSON] , заперечень чи пояснень з приводу цього до суду від неї не надходили, хоча Судом достовірно встановлено, що остання знала про вказане провадження та дату і час розгляду справи, про що свідчить присутність у судовому засідання її представника, який, однак, не брав участь у судовому розгляді справі, оскільки зазначив, що не має повноважень на представництво [PERSON] , як фізичної особи-підприємця. Тому, суд вважає, що у даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів - факт наявності правової підставикерування транспортним засобом марки «Volkswagen LT35» [PERSON] , без якого неможливо останнього зобов`язати відшкодувати шкоду, так як не доведено, що саме він є спеціальним суб`єктом у даному деліктному зобов`язанні на якого покладено законом обов`язок відшкодувати шкоду. З матеріалів справи слідує, що належним відповідачем є саме [PERSON] , оскільки доведено належними та допустимими доказами, що остання є власником транспортного засобу. Відповідно, остання, у випадку відшкодування залишку страхового відшкодування позивачу, матиме право у порядку регресу звернутися до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, оскільки вина останнього у ДТП доведена рішенням суду, яке набрало законної сили. Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до особи, яка, є неналежним відповідачем у даній категорії справа, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed