Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 30.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями. 08.12.2014 року до додаткової угоди № 2 договору факторингу від 30.09.20145 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Відповідно до п. п. 1.1, 1.3. ТОВ «Дата [PERSON]» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ПАТ «Альфа Банк») за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 500335300 від 10.01.2013 року позичальником згідно якого є [PERSON]. 10.01.2013 року ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500335300. Відповідно до умов вказаного договору кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит в сумі 13200, 00 грн., відповідач в свою чергу зобовязується в порядку та на умовах які визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування крдитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Кредитор свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачці кредит в розмірі 13200, 00 грн. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав в результаті чого станом на 10.03.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 11\~585, 86 грн., за відсотками 2, 22 грн. та по комісії 13\~644, 39 грн. У звязку з систематичними порушеннями боржником своїх обовязків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства їй нараховано неустойку, яка становить 4200 грн. Тому позивач змушений був звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що ТОВ «Дата [PERSON]» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом(а.с.23-28). 10 січня 2013 р. між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Дата [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500335300, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 13200,00 грн., з кінцевим строком повернення до 11 січня 2016 р. (а.с.4-6). 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа банк» та ТОВ «Дата майнінг груп» було укладено договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями (а.с.14-28). 08 грудня 2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року доповнено перелік договорів, що відступаються. Відповідно до умов договору ТОВ «Дата майнінг груп» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа банк» за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата майнінг груп» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №500335300 від 10 січня 2013 року позичальником згідно якого є відповідач [PERSON] (а.с19). Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта. Згідно ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Через невиконання відповідачкою зобовязань за кредитним договором №500335300 від 10 січня 2013 року, станом на 10 березня 2016 р. склалася заборгованість відповідачки перед ТОВ «Дата майнінг груп» в розмірі 29432,47 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 11 585,86грн.; - заборгованість за відсотками 2,22 грн.; - заборгованість за комісією 13644,39грн., - штраф 4200,00 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №500335300 від 10 січня 2013 року (а.с. 7). Встановлено, що позивачем на імя відповідачки надсилалась досудова вимога про повернення заборгованості (а.с.12). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідачка від виконання своїх зобовязань ухиляється. Таким чином, відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, якою визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 29432,47 гривень. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved