Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 14.07.2019 року, з вини відповідача було пошкоджено автомобіль позивача ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] , а сам позивач отримав тілесні ушкодження та є потерпілим. Вина відповідача у ДТП встановлена судом. Після збільшення позовних вимог позивач, як потерпілий від ДТП, матеріальну шкоду оцінює в розмірі 44817,40 грн., яка включає: 38024,15 грн. - витрати для відновлення транспортного засобу, 2000,00 грн. - витрати на виготовлення звіту щодо оцінки матеріального збитку, 1400,00 грн. -витрати на замовлення евакуатора, 2378,05 грн. - витрати на лікування, 1015,20 грн. - витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи. Спричинення відповідачем ДТП завдало позивачу значних емоційних переживань, фізичних страждань. У зв`язку із позбавленням можливості тривалий час повноцінно користуватись транспортним засобом та відвести свою родину на відпочинок, позивач зазнав дискомфорт вільного подорожування, що є моральною шкодою, яку позивач оцінює в розмірі 50000,00 грн. Оскільки шкоду завдано відповідачем і його відповідальність не застрахована, тому позивач просить її відшкодувати у вищевказаному розмірі, шляхом стягнення з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі. У відзиві на позов відповідач заперечив позовні вимоги. Свої заперечення обґрунтував тим, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку не є належним доказом по справі, тому відсутні підстави стягнення витрат на його виготовлення. Вимога про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача та яка пов`язана з лікуванням на суму 2378,05 грн. є необґрунтованою, оскільки на місці пригоди він відмовився від медичної допомоги та звернувся до лікарні на третій день. Доказів призначення лікарем тих медичних препаратів, які зазначені в наданих позивачем копіях чеків, суду не надано, крім того оригінали фіскальних чеків ним не надані, їх копії мають низьку якість. Моральна шкода та судові витрати позивача не доведені належними доказами, тому вимога про їх відшкодування не підлягає задоволенню. Крім того, просив врахувати, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, він має інвалідність, хворіє на тяжку хворобу та не має можливості повноцінно працювати. Представник позивача - адвокат Клеветенко А.А. у відповіді на відзив навів спростування відзиву на позов, з посиланням на відповідні докази, та вказав на недоведеність заперечень відповідача проти позову. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Клеветенко А.А. збільшені позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених в позовній заяві, пояснив, що розмір збитків повністю підтверджується документами, наданими суду. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія, не застрахована. Розмір моральної шкоди обґрунтовує ступенем страждань, завданих позивачу, через зміну укладу життя його сім`ї, спричинене позбавленням користування власним транспортом. На даний час шкода не відшкодована, просив задовольнити позовні вимоги, а також задовольнити клопотання та відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12100,00 грн. Позивач підтримав збільшені позовні вимоги, а також клопотання свого представника щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Троянська І.В. в судовому засіданні частково заперечила позовні вимоги та зазначила, що розмір витрат на складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, витрати на лікування та моральна шкода не доведені належними доказами, тому вимоги про їх відшкодування не підлягають задоволенню. Витрати на правничу допомогу є завищеними, їх розмір також не доведений належними доказами. Просила врахувати заперечення відповідача, зазначені у відзиві на позов, зокрема, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, тяжко хворіє. Відповідач визнав позов в частині вартості автомобіля позивача, в розмірі станом на день дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вартість відновлювального його ремонту значно перевищує вартість самого автомобіля. Відповідач підтримав позицію свого представника. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що 14.07.2019 о 12 год. 15 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21013», д.н. [NUMBER] , по а/д Первозванівка-Кропивницький (вул. Заводська с.Первозванівка), не впевнився в безпечності здійснення повороту ліворуч та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 1103», д.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.12.1, п.16.13 Правил дорожнього руху України, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2019 року у справі № 390/1057/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили (справа № 390/397/19 а.с.21-22). Згідно матеріалів справи № 390/397/19 [PERSON] керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу «ЗАЗ 1103», д.н. [NUMBER] , є [PERSON] (справа № 390/397/19 а.с.10-11). З карти виїзду швидкої медичної допомоги № 1095 від 14.07.2019 року вбачається, що [PERSON] надано медичну допомогу, приводом для виклику зазначено ДТП (а.с.74-75). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2852/469 вбачається, що з 17 по 27.07.2019 року [PERSON] перебував на лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні з діагнозом ЗЧМТ (14.07.2019). Виписаний з призначенням прийому лікарських засобів (а.с.16). Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується безстроковим посвідченням серії [NUMBER] від 15.05.2019 року (а.с.8). 18.07.2019 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] надано звіт № 176 про оцінку вартості матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу марки ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] , складає 34214,12 грн. (а.с.10-12, 97-99). За клопотанням сторони позивача судом було призначено судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №3 від 10.02.2020 року, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 14.07.2019 року становила 38024,15 грн. Оскільки, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 68165,28 грн., сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер [NUMBER] , визначена ринковою вартістю транспортного засобу та становить 38024,15 грн. (а.с.121-142). Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 24.02.2017 року, дію якого продовжено до 30.11.2019 року, та відповідно до медичної документації, [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання (а.с.45-51, 150). Зі свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.52-53). Відповідно до довідки про доходи, наданою керівником Інгульської шахти 11.12.2019 року ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON] на підприємстві займає посаду слюсаря-сантехніка та загальна сума доходу останнього за період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року становить 36098,25 грн. (а.с.100). З повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Кропивницької РДА від 12.02.2020 року вбачається, що [PERSON] призначено державну соціальну допомогу, як інваліду, з 01.12.2019 року по 31.12.2054 року у розмірі 982,80 грн., а також адресну допомогу з 01.12.2019 року по 31.12.2054 року у розмірі 655,20 грн.(а.с. 151). Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наданою 05.09.2019 року в справі № 234/16272/15-ц, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, наведені в постанові Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2019 року обставини щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] не потребують повторного встановлення і доказування. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Судом встановлено та визнається сторонами, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, не застрахована, отже потерпілий вправі розраховувати на відшкодування завданих збитків лише з особи винної у їх спричиненні. Таким чином, досліджені судом докази щодо обставин справи свідчать про те, що майну позивача з вини відповідача, який керував автомобілем на достатній правовій підставі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завдано шкоду, та існує прямий причинний зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою, тому відшкодування цієї шкоди слід проводити за рахунок відповідача, і позивач, як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся з позовом до належного відповідача, який має відшкодувати йому матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП. Відповідачем та його представником доказів на спростування презумпції вини заподіювача шкоди суду не надано, що має наслідком відшкодування завданої ним шкоди. Суб`єктом оціночної діяльності проведено оцінку вартості матеріального збитку, завданого майну [PERSON] , а саме - автомобіля [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , під час якої надано звіт № 176, згідно якого вартість матеріального збитку встановлена у розмірі 34214,12 грн. Проте, даний звіт судом не враховується, як доказ на підтвердження розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу це лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, щовитрачена на відновлення транспортного засобу. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу - власнику пошкодженого автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] , визначена за результатом судової експертизи, перед проведенням якої експертів попереджено про кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального закону, її проведення доручено експертам державної спеціалізованої установи. Зазначена експертиза у справі призначена та проведена з додержанням вимог Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судову експертизу», а тому суд оцінює висновок експерта за результатами її проведення таким, що відповідає вимогам закону, та є належним і допустимим доказом по справі. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування матеріальної шкоди, в частині витрат для відновлення транспортного засобу позивача на суму 38024,15 грн., тобто у розмірі вартості пошкодженого автомобіля, і позовні вимоги в цій частині, підлягають задоволенню. Підстав для зменшення відшкодування витрат для відновлення транспортного засобу, передбачених ч.1-3 ст.1193 ЦК України, судом не встановлено. Згідно з ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Як встановлено судом відповідач є особою з інвалідністю загального захворювання, утримує двох малолітніх дітей, проте як вбачається з довідок про його доходи, [PERSON] офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, а також до 2054 року отримує державну соціальну допомогу. У зв`язку з чим, незважаючи на його особливі потреби через захворювання, суду не доведено, що відповідач перебуває у тяжкому матеріальному становищі, а також, що покладання на нього відшкодування за деліктним зобов`язанням, призведе до значного погіршення рівня і якості його життя, тому правові підстави застосування ч.4 ст.1193 ЦК України суд також не вбачає. Вирішуючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди в частині витрат на замовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку (2000,00 грн.), витрат на лікування (2378,05 грн.), витрат на евакуатор (1400,00 грн.) суд виходить з імперативних приписів ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, якими передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст.75 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.94 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Стороною позивача не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження здійснення позивачем витрат на виготовлення звіту щодо оцінки матеріального збитку, витрат на лікування та витрат на евакуатор, надані копії документів, зокрема виготовлені неякісно, що суперечить вищевказаним вимогам щодо порядку надання доказів, тому у суду виникає сумнів щодо їх достовірності, тому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо зазначених обставин. З метою дотримання загальних принципів цивільного судочинства, судом в межах наданих йому повноважень, забезпечено реалізацію процесуальних прав учасників судового розгляду, в тому числі і витребовування доказів, за відповідними клопотаннями представників сторін. Упродовж судового провадження суду не надано достовірних доказів на підтвердження обставин здійснення матеріальних збитків, зазначених позивачем, а саме: витрат на замовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку (2000,00 грн.), витрат на лікування (2378,05 грн.), витрат на евакуатор (1400,00 грн.) і перед судом стороною позивача не ставились питання щодо витребування доказів через неможливість їх самостійного отримання. У зв`язку із вищенаведеним, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в частині витрат на замовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку (2000,00 грн.), витрат на лікування (2378,05 грн.), витрат на евакуатор (1400,00 грн.) задоволенню не підлягаютьчерез їх недоведеність та необґрунтованість. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступних міркувань. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За встановлених судом обставин мало місце протиправне діяння відповідача, яке мало наслідком пошкодження майна позивача від ДТП, провина заподіювача шкоди встановлена судом та існує причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та наслідками, що настали. Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він був позбавлений можливості тривалий час повноцінно користуватись транспортним засобом, відвезти сім`ю на відпочинок, отримав дискомфорт вільного подорожування. Розмір отриманої моральної шкоди оцінив в сумі 50000 грн. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що позивачу завдано шкоду шляхом пошкодження належного йому матеріального блага, що має високу вартість - автомобіля, вартість відновлення якого коштує вище ніж вартість самого автомобіля і це майно пошкоджено виключно з вини відповідача. З урахуванням його статусу особи постраждалої від аварії на Чорнобильській АЕС відновлення прав позивача щодо користування власним транспортом потребує деякого часу, впродовж якого позивач позбавлений повноцінно користуватись втраченим майном та реалізовувати свої права щодо цього майна, що у свою чергу негативно змінило звичний для нього уклад життя. Вказане суд відносить до душевних страждань і переживань позивача, спричинених від ДТП з вини відповідача. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини порушення, згідно якої порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей можуть кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди, зокрема у рішенні від 28.05.1985 року у справі «Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom», в якому зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним. Крім того, суд враховує, що від дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.07.2019 року, позивач є потерпілим, оскільки зазнав фізичних страждань, через отримані тілесні ушкодження, про що свідчать докази звернення за медичною допомогою з приводу ДТП. Проте, оцінюючи розмір відшкодування, позивач не дотримався принципів розумності і справедливості та переоцінив глибину своїх моральних страждань, не довів суду втрату сімейного відпочинку, через ДТП, яким він обґрунтовував моральну шкоду. В той же час суд враховує особу заподіювача шкоди - відповідача: його незадовільний стан здоров`я, наявність двох малолітніх утриманців у відповідача, а також того, що після аварії його стан здоров`я не погіршився і він не втратив працездатність з огляду на довідку про доходи, з якої вбачається, що з липня по грудень 2019 року він виконував роботу за посадою. З урахуванням обставин справи, вимог виваженості та дотримання справедливого балансу між інтересами потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди та реальної можливості її компенсації відповідачем, з огляду на висновки суду щодо необхідності відшкодування позивачу матеріальної шкоди в переважній частині, суд вважає, що достатнім розміром компенсації моральної шкоди буде присудження позивачу 5000 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 38024,15 грн. в рахунок відшкодування витрат на відновлення транспортного засобу, а також 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів глави 8 ЦПК України, ст.132, ч.5 ст.139, згідно яких судові витрати, складаються із судового збору, витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, та проведенням експертизи та професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. Як вбачається сторони по справі звільнені від сплати судових витрат у виді судового збору, зокрема позивач на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI, оскільки віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. В свою чергу суду надано посвідчення серії [NUMBER] від 24.02.2017 року, згідно якого відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи. Згідно приписів ч.3 ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України. Отже відповідач має пільги по сплаті судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону № 3674-VI, що підтверджується відповідним посвідченням. Таким чином, у зв`язку зі звільненням сторін від сплати судового збору судові витрати по справі у виді судового збору суд відносить на рахунок держави. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із проведенням судової експертизи у розмірі 1015,20 грн., згідно рахунку-фактури № 3 від 16.01.2020 року, оригінал якої надавався суду та вручений позивачу (а.с.110, 115). Вимога позивача, щодо стягнення судових витрат за виготовлення звіту № 176 задоволенню не підлягає через недоведеність їх понесення належними та достовірними доказами. Вирішуючи питання щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає, що розмір цих витрат та їх співмірність входить до предмету доведення стороною, яка заявила вимогу його відшкодування. Стороною позивача заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 12100,00 грн., на підтвердження яких він надав квитанції про сплату правової допомоги. Представник позивача в обґрунтування їх розміру вказав, що розрахунок вартості виконаних робіт відображена в актах виконаних робіт, наданих суду, в яких зазначено вид роботи та кількість годин її виконання. Представник відповідача заперечила проти їх відшкодування з огляду на їх не співмірність та не доведеність. Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховним Судом у постанові від 12.05.2020 року по справі № 904/4507/18 домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору № 31/19 від 18.07.2019 року та додаткової угоди до нього, адвокатське об`єднання «Рада» надає [PERSON] правничу допомогу у справі № 390/1263/19, яка складається із окремих доручень та включає надання консультацій, складання документів правового характеру, представництво інтересів [PERSON] в суді. Фактичні витрати адвокатського об`єднання, пов`язані з наданням правничої допомоги, відшкодовуються замовником. Результат правничої допомоги оформляється актом та є підставою нарахування гонорару. В акті зазначається гонорар та/або винагорода, фактичні витрати здійснені виконавцем. Ціна договору визначається сторонами за результатом фактичного надання правової допомоги. Винагороду за договором сплачується після складання акту. Відповідальною особою за надання правової допомоги за погодженням сторін визначено адвоката Клеветенка А.А. (а.с.21-22, 62). Детальний (погодинний) розпис робіт і послуг, отриманої [PERSON] професійної правничої допомоги, на підставі вказаного договору, пов`язаних з розглядом даної справи, наведений у актах про надання правничої допомоги, які є додатками до договору № 31/19 від 18.04.2019 року, та є невід`ємними його частинами. Згідно вказаних актів адвокатським об`єднанням «Рада» в порядку надання правничої допомоги [PERSON] виконано наступні роботи та надані такі послуги: - 26.07.2019 року - консультація з питань ознайомлення з матеріалами справи та з питань підготовки клопотання до суду, на загальну вартість 2000,00 грн.; - 28.08.2019 року - консультація з питань підготовки позовної заяви, ознайомлення з матеріалами судової справи, аналітика її матеріалів, технічні витрати, на загальну вартість 5800,00 грн.; - 30.09.2019 року - представництво інтересів замовника в суді, вартість 800,00 грн.; - 22.11.2019 року консультування з питань підготовки відповіді на відзив, технічна робота з документами, на загальну вартість 850,00 грн.; - 24.12.2019 року - підготовка клопотання про призначення експертизи, представництво інтересів в суді, , на загальну вартість 1400,00 грн. (а.с.178-180). Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 10850 грн., оскільки саме ця сума підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі і клопотання про їх відшкодування та розрахунок були надані до завершення судових дебатів. Витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, вони відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст.4, 16, 22, 23, 386, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1193 ЦК України.

Outcome: partial