Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивував тим, що 08 листопада 2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля HYUNDAI, д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «АСТЕЛЛАС ФАРМА», під керуванням [PERSON] , та автомобіля «CITROEN С1», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до умов договору страхування №250591662.19 позивачем був складений страховий акт та виплачене страхове відшкодування в розмірі 43066,20 грн. За даними бази МТСБУ цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ УПСУ ( поліс №ЕР/121254063), однак за відповіддю останньої на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача про добровільне відшкодування понесених ним матеріальних збитків, однак спір не вирішений. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь позивача 43066,20 грн, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2021 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 17 червня 2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву. Однак, даний відзив у порушення вимог ч. 4,5 ст.\~178\~ ЦПК України поданий без надання документів, що підтверджують надіслання відзиву позивачу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2021 року суд витребував в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» копію матеріалів, які свідчать про те, що страховий поліс ЕР 121254063 припинив свою дію. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на нормах ЦК України щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації та Законів України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом установлено, що [PERSON] 08 листопада 2019 року о 12.10 год, керуючи транспортним засобом «CITROEN C1», д.н.з. [NUMBER] , по вул.Воїнів Інтернаціоналістів,3 в м.Вінниці, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «АСТЕЛЛАС ФАРМА». В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року [PERSON] визнана винною у вчиненні зазначеної ДТП і притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 10 грудня 2019 року (а.с. 57). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння ДТП поліс цивільно-правової відповідальності відповідача не діяв. За повідомленням ПрАТ «Українська пожежно-страхової компанії» ( вказівка на поліс якої містить схема дорожньо-транспортної пригоди) транспортний засіб «CITROEN C1», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, не забезпечений в ПрАТ «УПСК» (а.с.70). Суд витребовував в ПрАТ «УПСК» копії матеріалів, які свідчать про те, що страховий поліс ЕР 121254063 припинив свою дію, однак ухвала суду залишена без виконання. В той же час за даними сайту МТСБУ про чинність полісів внутрішнього страхування, інформація про які є загальнодоступною інформацією, страховий поліс ЕР 121254063 укладений, але не діє. Внаслідок ДТП автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «АСТЕЛЛАС ФАРМА», був пошкоджений. Автомобіль HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] , застрахований в АТ «Страхова компанія «ІНГО», що підтверджується договором №250591662.19 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 26 квітня 2019 року, відповідно до якого страховик зобов`язаний відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням та втратою автомобіля (а.с. 47-54). Власник пошкодженого автомобіля повідомив про страховий випадок та звернувся до позивача (страховика) з заявою на виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок ФО-П [PERSON] , яка здійснювала ремонт вказаного автомобіля та виставила рахунок на їх оплату на суму 46409,40 грн. (а. с. 65,59). Відповідно до страхового акту №2211143 від 18 листопада 2019 року позивачем прийняте рішення про проведення страхової виплати у сумі 43066,20 грн ( а.с.63). Згідно акту виконаних робіт №Ф-00001762 від 05 грудня 2019, виконаних ФО-П [PERSON] , загальна вартість робіт складає 43066,20 грн (а. с. 60). Позивачем здійснена виплата страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку у розмірі 43066,20 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 10 грудня 2019 року (а. с. 62). Позивач звертався в досудовому порядку з письмовою вимогою до відповідача про відшкодування шкоди (від 22 січня 2021 року №2195238), однак шкода відповідачем не відшкодована (а. с. 67-68). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У відповідності до умов договору страхування, позивачем у справі прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 43066,20 грн, яке перераховане на рахунок особи, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи (а. с. 62). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Позивачу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надане право звернення із заявою про виплату страхового відшкодування виплаченого ним у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди до страховика винної особи у встановлений цим законом строк. Зважаючи, на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була та позивач у визначеному вищезазначеним законом порядку не отримав страхового відшкодування, тому суд дійшов висновку, що така шкода має бути стягнута безпосередньо із [PERSON] . За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~п.\~2\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України № 6\~від 27\~березня 1992\~року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як установлено судом позивач свої зобов`язання за договором майнового страхування виконав, фактично поніс витрати в розмірі 43066,20 грн, а отже до нього в порядку суброгації перейшло право вимоги в межах цієї суми, яка і підлягає стягненню з особи, яка завдала шкоду відповідача по справі. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved