Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки , про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ майна, мотивуючи свої вимоги тим, що він проживав в гуртожитку з 01.07.1992 року по травень 1996 року. Із співмешканкою [PERSON], позивач розпочав проживати у цивільному шлюбі як чоловік та жінка з 15 жовтня 1995 року, ще коли проживав у гуртожитку і разом вони вели домашнє господарство. Весь свій сімейний бюджет вони ділили порівну, кошти, які заробляли витрачали як на сімю. З травня 1996 року, позивач разом зі співмешканкою переїхав із гуртожитка проживати в [INFO] де проживали у матері відповідачки в літній кухні по вереснь 1998 року. За цей період вони спільно разом вели домашнє господарство, вигодовували домашню птицю, свині, щоб потім продати на ринку скласти кошти та купити власний будинок. В жовтні 1998 року разом з відповідачкою, позивач переїхав проживати в будинок №71, який розташований по вул. Радянській в с.Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, де із власником будинку [PERSON] вони домовилися про те що мали купляти даний будинок, і заплатили йому завдаток в сумі 1000 грн. на що останній погодився і ще до оформлення договору купівлі-продажу поселив позивача і відповідача в свій будинок. 30 жовтня 1999 року, позивач і його співмешканка [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, нотаріально оформили у приватного нотаріуса, куплений ними спільно за 2500 тис. грн. будинок при цьому доплативши власнику будинку ще 1500 грн. згідно домовленості. При оформлені будинку, позивач погодився та попросив приватного нотаріуса, щоб договір купілі будинку оформили лише на [PERSON], так як вважав, що вони одна сімя і він їй довіряв, і був впевнений, що вона його після оформлення будинку не зніме його з реєстрації за вказаною адресою та не вижене на вулицю. До липня 2002 року, позивач був зареєстрований у гуртожитку, хоча проживав в [INFO], а з 24 липня 2002 року, по 04.10.2012 рік, був зареєстрований і проживав разом із співмешканкою [PERSON] в своєму будинку який ними був куплений спільно за адресою: вул. Радянська буд.71, с.Торговиця Новоархангельський район Кіровоградська область. Після купівлі будинку вони спільно привели до порядку будинок та прибудинкову територію, встановили деревяну огорожу, провели ряд ремонтно-будівельних робіт. За час спільного проживання придбали за спільні кошти бензопилу, холодильник пральну машину та телевізор. [PERSON] переслідуючи мету вигнати його на вулицю та заволодіти його часткою майна, яке було нажито ними спільно, виписала 04.10.2012 року його з будинку, мотивуючи тим, що позивач нічого не заробляє і нічого до її майна не має щоб, позивач забирався від неї, так, як вона не бажає більше з ним співмешкати і виставила його особисті речі з будинку, щоб позивач забирався від неї. Після цього, позивач протягом 2 років з нею не проживав, а проживав на квартирі, але постійно надавав допомогу її, як матеріально так і морально її підтримував, так як її було жити одній важко, після чого вона його перепросила і вони знову з нею зійшлися і починаючи з 15 жовтня 2014 року по 03.08.2015 рік вони проживали спільно, як сімя вели домашнє господарство, вигудовували домашню живність, працювали в різних підприємствах, а після цього [PERSON] знову без всяких на то підстав вигнала позивача із речами на вулицю. В даний час, він змушений проживати на квартирі у громадянина [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]. Новоархангельського району Кіровоградської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що він спільно із відповідачкою заощаджували кошти на купівлю будинку, тримали господарство, продавали його і на виручені кошти придбали спірний будинок, в якому потім робили ремонт. Довіряючи відповідачці він запропонував оформлення нерухомості вчинити на її імя. Вчасно не зареєструвався у купленому будинку, так як мав борги за проживання у гуртожитку в сумі близько 20 мільйонів. Підтвердив усно, що не проживав у спірному будинку з 2010 року. На запитання не повідомив який у них був бюджет, які саме були спільні кошти, конкретне джерело доходів їх сума. Відповідач в судовому засіданні повністю заперечила доводи позивача, дала пояснення відповідно до свого письмового заперечення і додала, що із жовтня 1995 року по квітень 1996року вона дійсно зійшлась із позивачем просто для проживання у гуртожиток, але сімєю не проживали, вона працювала в лікарні, мала свій кошт, спільного бюджету не було, позивач їй коштів не надавав. У квітні 1996року вона пішла проживати до своєї матері і разом із нею пішов проживати і позивач. Позивач зловживав спиртним, нічого не допомагав і вона вирішила купити собі будинок. Про купівлю будинку була домовленість із господарем [PERSON], якому вона спочатку дала завдаток в сумі 1250 грн., а через рік при нотаріальному оформленні договору купівлі віддала залишок в розмірі 1250 грн. Для купівлі будинку вона взяла у борг у своєї матері 500 грн., 750 грн у сестри, а решту мала своїх заощаджень. Позивач ніякої участі у купівлі будинку не приймав, спільного господарства вони не вели, як сімя не проживали, тому що він нічого не допомагав, «гуляв», і пішов від неї у 2010 році назавжди. Вже у 2012 році вона звернулась до суду із позовом до позивача про зняття його з реєстрації та виселення. На запитання з приводу реєстрації позивача у спірному будинку пояснила, що вона його просто «пожаліла як людину». Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом відповідачки і йому відомо, що із [PERSON] проживав Сергієнко, відносини між ними були недружелюбні, часті були сварки між ними і ремонти у будинку робились за рахунок найманих працівників. Коли люди і [PERSON] працювали [PERSON] ходив по городу, нічого не допомагав і на моє запитання відповідав, що для кого він має тут щось робити. Стверджував, що у [PERSON] характер такий, що вона завжди все пробачає. [PERSON] не жили як сімя, відносини не були у них сімейними. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він надав послугу у доставці пластикових вікон для відповідачки. При проведенні ремонтних робіт за його участі не було нікого Про стосунки та проживання між собою сторін йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав вивозити речі позивача з будинку [PERSON] Щоб позивач щось робив, він не бачив, участі у ремонтних роботах не приймав, про їх близькі стосунки йому нічого невідомо, але як подружжя сторони не проживали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що добре час він не памятає, так як події були дуже давно, однак стверджував ,що він дуже багато допомагав відповідачці по ремонту та облаштуванню будинку, [PERSON] при цьому не було. Світлана сама замішувала бетонний розчин, її матір возила від свого будинку пісок і відповідач сама робила «шубу» на будинку. Про особисті стосунки сторін йому невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству із матірю відповідачки і їй відомо, що всі роботи по облаштуванню будинку [PERSON] робив чоловік свідка та інші жителі села Торговиці. [PERSON] дуже давно не проживає із [PERSON], неодноразово на її питання повідомляв, що знайде собі молоду дружину. Не працював, якщо і заробить кошти на харчі, то сідає та їсть сам. Свідок додала, що сторони спільного господарства не вели і не мали, сімейних стосунків між ними не було, так як позивач нічого не бажав робити, заробляти кошти. З червня 2015 року по вересень 2015 року позивач проживав у [PERSON] і взагалі проживав у різних людей, які потім його виганяли. На запитання пояснила, що у зазначений період по позову сторони не проживали і їй відомо, що [PERSON] брала у борг у своєї сестри кошти на купівлю будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою відповідачки, стосунки між сторонами були погані, спочатку вони проживали у гуртожитку, а потім перейшли жити до матері. Спочатку її прізвище було «Орловська» і вона надавала у борг кошти сестрі на купівлю будинку, підтвердила факт написання розписки. Після купівлі будинку, всі ремонтні роботи робились без участі позивача, [PERSON] наймала людей, які працювали і оплачувала їм роботу. Позивач весь час казав, що відповідач у будинку господар, то нехай і робить все сама. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивача і спочатку сторони жили у гуртожитку, потім перейшли жити до матері відповідача, де тримали господарство. Потім пішли «на квартиру» і за спільно зароблені кошти купили будинок. [PERSON] проживали разом із 1994 року по осінь 2013 року, брат періодично приходив до [PERSON] жити, так як вони то сварились, то мирились. У особисті стосунки між сторонами вона не вникала, вони жили нормально, після купівлі будинку брат навів порядки, вона також допомагала штукатурити будинок. На запитання представника позивача повідомила, що сторони жили як чоловік та дружина, як сімя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом із сторонами проживала у гуртожитку. Світлана проживала із [PERSON] із 1995 року близько року, а потім разом виїхали з гуртожитку. Відносини між ними буди добрими, вони жили як сімя, не сварились. На запитання пояснила, що про їх бюджет , борги та мету проживання відповідача біля позивача їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона допомагали у ремонті будинку, де проживали сторони, позивач колотив розчин, відповідач готувала їсти. Відносини між сторонами були нормальні, скільки часу вони жили та які між ними були стосунки їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо про час проживання сторін у гуртожитку у 1994-1995 роках, стосунки між ними були нормальними. Інших пояснень з приводу спору свідок більш не дав ніяких пояснень. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом відповідача, знає сторони з часу їх проживання у матері відповідача, стосунки між ними були нормальними, [PERSON] все робив сам по ремонту будинку. Олександр повідомляв, що його ображає [PERSON], про їх особисті стосунки між собою та їх бюджет йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він продав будинок [PERSON], який дав мені завдаток за будинок в сумі 1000 грн, а через рік домовились про оформлення купівлі-продажу. На запитання повідомив, що домовленість про купівлю була із матірю [PERSON], будинок продавався у 1998 році, кому продав будинок не памятає, так він страждає склерозом. У нотаріуса при оформленні купівлі були він, [PERSON], але його підпису у договорі немає, тому договір є недійсним. У договорі підпис ставив лише він один. Щодо недійсності договору купівлі-продажу він ніде не звертався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони вдвох купили будинок, [PERSON] навів порядки, у 2015 році сторони разом садили город, збирали врожай. Про їх особисті стосунки йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що постійно бачив позивача, який господарював на території будинку відповідача. Близько 2,5 років тому він працював у сусідів [PERSON] і бачив [PERSON] біля відповідача. Про особисті стосунки сторін йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона як нотаріус оформляла договір купівлі спірного будинку і при оформлені попереджувала позивача, що останній пожалкує про те, що його не вписали у договір, однак останній відмовився. На запитання пояснила, що до договору Сергеєв ніякого відношення немає і договір ніким не оспорювався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу 30.10.1999 року за реєстром № 1800 [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок за адресою с. Торговиця вул. Радянська 71 Новоархангельського району Кіровоградської області. Даний договір зареєстрований в органах БТІ 10.12.1999 року. За згодою відповідача позивач був зареєстрований у вищевказаному будинку 24.07.2002 року, а відповідно до рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2012 року знятий з реєстрації. Крім того, відповідно до рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2012 року позивач виселений з вищевказаного будинку без надання іншого житлового приміщення. Позивачем як доказ спільного бюджету надано довідку про розмір нарахованої заробітної плати за період з серпня 1996 року по лютий 2000 року включно, який становить 2966 грн.75 коп. Однак ці дані спростовуються поясненнями ряду свідків, які повідомили, що їм нічого не відомо про їх особисті стосунки, їх бюджет та взаємовідносини. [PERSON] стали проживати із жовтня 1995 року разом до серпня 2010 року, про що відповідач не заперечувала як у письмовому запереченні, так і усно пояснивши. Дана обставина також підтверджується і довідкою Торговицької сільської ради Новоархангельського району, де зазначено, що сторони не проживають разом у будинку по вул.Радянській 71 у с. Торговиці Новоархїангельського району з 2010 року. Іншу довідку Торговицької сільської ради Новоархангельського району, де зазначено, що сторони проживали однією сімєю до 28.09.2012 року суд не може прийняти як належний доказ, оскільки вказана у довідці інформація спростовується як поясненнями відповідача, так і вищезазначеною довідкою. Інший період часу взагалі нічим не доведений у відповідності до вимог чинного законодавства. Оскільки позивачем ставиться у позові питання визнання майна спільною сумісною власністю, а саме вищезазначеного будинку, який був придбаний до 01 січня 2004 року ( до часу набрання чинного ЦК України), то згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-135цс13, що є обовязковим щодо застосування судами України в порядку ст.360-7 ЦПК України зазначено, що відповідно до розяснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 закону «Про власність», ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 стст.17, 18, п.2 ст.17 закону «Про власність»), тощо. \~ \~\~ \~ \~Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-135цс13, предметом якої був спір про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, зокрема, суд зробив правовий висновок, про те, що майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення ч.1 ст.17 закону «Про власність» вважається правильно застосованим. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки між сторонами у зазначений позивачем періоді часу. Доказів спільної праці їх як сімї, а саме їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету в судовому засіданні також не здобуті. Купівля будинку була здійснена за кошти відповідача, які були частково отримані нею у борг та за власні заощадження, що підтверджено наданою до суду розпискою та показами свідка [PERSON], яка підтвердила факт надання у борг відповідачці коштів у сумі 750 грн. Факт отримання коштів відповідачем у борг на купівлю будинку позивачем належними доказами не спростовано. Інші докази на спростування доводів відповідача позивачем до суду не надано. Крім того позивачем у позові предявлено вимоги про встановлення факту проживання сімєю з 15 жовтня 2014 року по 03.08.2015 рік. Відповідно до п.5 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Так, відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» розяснив, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п.20). Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Спільне проживання жінки та чоловіка породжує спільну сумісну власність лише за наявності сімї. Сімї притаманні риси взаємоповаги, моралі, любові, дружби, взаємодопомоги, турботи один про одного, спільного виховання дітей, рівності у вирішенні найважливіших питань життя сімї, обовязку спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу. Оскільки Сімейний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 р. і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. З врахуванням пояснень сторін, свідків та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що ознак сімї у стосунках сторін у вказаний у позовній заяві період не встановлено. Оскільки у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому позовні вимоги позивача щодо встановлення факту проживання сімєю в період з 15.10.2014 року по 03.08.2015 року взагалі ніякими доказами не доведені, позивачем не зазначено яке майно він бажає поділити і тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони є необгрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed