Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2019 року, є власником будинку [ADDRESS] . Дане свідоцтво було видане державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. та зареєстровано в реєстрі за №2-1051. У вказаному будинку, станом на 16.09.2019 року, згідно довідки №3174 зареєстровані: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Відповідач - співробітник її покійного чоловіка, коли стало питання про прийняття його на роботу, у відповідача не було реєстрації та її покійний чоловік вирішив допомогти [PERSON] . Відповідача вона ніколи не бачила. Чоловік був власником будинку, який їй дістався у спадок. На даний час вона в будинку проживає сама, сплачує комунальні послуги ще й за зареєстрованого відповідача. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 1993 року і по теперішній час. Просять визнати [PERSON] , [INFO], таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Право приватної власності на будинок [ADDRESS] , за позивачем підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2019 року, видане державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. та зареєстровано в реєстрі за №2-1051 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер витягу: 161277141 від 27.03.2019 року). Згідно довідки №3174 від 16.09.2019 року виданої виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Згідно довідки №3175 від 16.09.2019 року виданої виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради, [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 1993 року і по теперішній час. Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 06.11.2019 року. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , оскільки відповідач не проживає у даному будинку більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного та

Outcome: approved