Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.06.2014 року відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в сумі 200000,00 грн.. На підтвердження укладеного договору позики, у відповідності з ч.2 ст.1047 ЦК України відповідач надав позивачу розписку, у якій зобовязався повернути позивачу отриману суму до 01.03.2015 року. У встановлений договором термін відповідач на порушення своїх договірних зобовязань позику не повернув. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 200000,00 грн.. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно розписки від 01.06.2014 року, [PERSON] взяв у [PERSON] в борг гроші в сумі 200000 грн., та зобовязався повернути до 01.03.2015 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено форму договору позики, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Як встановлено у судовому засіданні договір позики між сторонами не був укладений. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наданий позивачем доказ, а саме розписка [PERSON] від 01.06.2014 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики, а саме: по-перше, факт отримання боржником грошей в сумі 200000 грн., по-друге, зазначена розписка містить власноручний підпис боржника, строк повернення, а також дату її складення. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлений обовязок позичальника повернути позику. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, відповідач у встановлений строк, тобто до 01.03.2015 року не повернув позивачу борг, а це є порушенням грошового зобовязання з боку відповідача, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного та ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved