Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовомдо [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів, мотивуючи вимоги тим, що 30.10.2013 року відповідач звернулася до відповідача із заявою щодо призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах, надавши до заяви всі необхідні документи та їй було нараховано щомісячну допомогу в розмірі 1748,82 грн. на період з 01.10.2013 року по 31.03.2014 року. 14 лютого 2014 року раніше встановленого терміна відповідач звернулася до управління, подавши заяву щодо призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах, долучивши всі необхідні документи та їй було нараховано допомогу в розмірі 990,30 грн. за період з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року. Згодом відповідач звернулася із заявою про припинення їй зазначених виплат у звязку із виходом на роботу з 12.06.2014 року. На час звернення нараховані кошти за червень 2014 року в розмірі 1009,92 грн. та за липень 2014 року в розмірі 130 грн. були перераховані на її особовий рахунок. Проте, у звязку з несвоєчасним поданням заяви відповідачем, нею були безпідставно отримані кошти в розмірі 769,62 грн., які позивач просить стягнути на його користь. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надавши заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, яка була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не зявилася, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 30 жовтня 2013 року звернулась до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради із заявою№ 1354, долучивши всі необхідні документи, про призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в результаті чого їй було призначено щомісячну допомогу в розмірі 1748,82 грн. за період з 01.10.2013 року по 31.03.2014 рік (а.с. 24-34) 14.09.2014 року [PERSON] повторно звернулася із заявою № 205, долучивши всі необхідні документи, про призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,в результаті чого їй було призначено щомісячну допомогу в розмірі 990,30 грн. за період 01.02.2014 року по 31.07.2014 рік (а.с. 11-23). Як вбачається із розрахунку розміру допомоги, оскільки відповідач раніше встановленого терміну звернулась із заявою про призначення зазначеної допомоги та з огляду на зменшення розміру такої допомоги за лютий 2014 рік та за березень 2014 рік, виникла переплата в розмірі 1517,04 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості, управлінням в межах свої повноважень було утримано переплату в розмірі 20 відсотків від розміру призначеної допомоги з 01.04.2014 року по 30.06.2014 рік в сумі 434,46 грн., тому станом на 01.07.2014 рік переплата складає 1082,58 грн. (а.с. 6). Своєю заявою від 15.07.2014 року [PERSON] визнала факт переплати та зобовязалась повернути на рахунок позивача надмірно виплачену суму в розмірі 1082 грн. 58 коп., проте на даний час кошти повернуті не були (а.с. 8). Позивач своїми листами № 260 від 23.02.2016 року та № 18 від 05.01.2017 року звертався до [PERSON] з проханням протягом місяця з моменту отримання повідомлень зявитися до управління для подальшого вирішення питання щодо відшкодування переплати допомоги по догляду за дитиною до 3-х років в розмірі 1082,58 грн., однак відповідачка не відреагували на вказані повідомлення (а.с.4, 5). Відповідно до загального правила частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, в тому числі про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Проте, згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто законом встановлено два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Зважаючи на встановленні судом обставини у справі, згідно з якими виплата позивачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у більшому, ніж передбачено, розмірі була проведена через те, що відповідач раніше встановленого терміну звернулась із заявою про призначення зазначеної допомоги. Тобто, у спірних правовідносинах наявна як рахункова помилка з боку позивача і недобросовісності з боку набувача (відповідача), за таких обставин суд вважає, що до даних правовідносин мають застосовуватися зазначені положення статті 1212 ЦК України, за якими кошти (переплата розміру допомоги), які позивач просить стягнути з відповідача, підлягають поверненню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно п. 19 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 640 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved