Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду від 04.08.2005 року у справі №2-2060 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 16.06.2005 року і до його повноліття, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Виконавчий лист перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Коростенського МРУЮ у Житомирській області (виконавче провадження №35539845), за яким стягнення проводиться з його пенсії. Останнім часом, більше як пів року неповнолітній син проживає разом із ним та перебуває на його утриманні, хоча стягнення аліментів з його пенсії не припинилось і відповідач регулярно отримувала вказані кошти. В зв`язку з наведеним просить рішенням суду звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] , які стягуються на підставі рішення суду від 04.08.2005 року у справі №2-2060/05, а також зобов`язати відповідача внести грошові кошти в сумі 3807,30грн. на особовий рахунок неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. 05.03.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадження повідомлялось шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов`язку утримувати неповнолітнього сина, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України. Сторони від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 04.08.2005 року у справі №2-2260/2005 ухвалено про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 16.06.2005 року і до його повноліття, але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Виконавчий лист, виданий на виконання вказаного рішення суду, перебуває у відділі ДВС Коростенського МРУЮ в Житомирській області, виконавче провадження №35539845. Згідно акту обстеження умов проживання від 04.12.2018 року, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Фіцай Н.М. та довідки про склад сім`ї №3182 виданої КП КВЖРЕП № 1 від 18.12.2018 року слідує, що станом на 04.12.2018 року неповнолітній син позивача [PERSON] , [INFO] проживає разом із своїм батьком - позивачем по справі [PERSON] . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу положень статей 179-181 СК України слідує, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Нормами ст.ст. 267-271 СК України, визначено осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів, це є повнолітні брати, сестри, мачуха, вітчим, особи, у сім`ї яких виховувалася дитина. До вказаного кола осіб позивач не відноситься. Посилання позивача щодо нецільового витрачання аліментів відповідача є голослівними. Так, статтею 186 СК України передбачено, що за заявою платника аліментів орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до вищевказаної норм Закону позивач дій не вчиняв. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, доводи, на які посилається позивач щодо звільнення від сплати аліментів, відповідно до чинного законодавства, не можуть бути підставою для задоволення позову. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed