Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через постійні конфлікти, які виникали через образи та інше. Від вказаного шлюбу дітей не мають Шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, дату , місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за його відсутністю.(а.с.9;16). Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, під підпис особисто, причини неявки не повідомила, заперечень щодо позовної заяви не надала. Заяв про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило.(а.с.16). Розглянувши подану заяву, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 30 березня 1988 року міським відділом РАЦС м. Тирасполь, на підставі актового запису № 390, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3). Від цього шлюбу сторони не мають дітей, відповідач відмовився розірвати шлюб в органах РАЦС добровільно, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12.12.2013року сторонам було надано строк на примирення терміном 6 місяців. Однак раніше установленого судом терміну сторони не примирилися, позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає на його розірванні, відновлювати подружні відносини не має наміру, вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Сторони миритися не бажають, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 24, 105 ч.3, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved