Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про негайне відібрання малолітньої дитини та повернення її за місцем проживання батька. Вказаний позов надійшов до суду 01.09.2020 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 02.09.2020 року в справі відкрито провадження та позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 18.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 01.10.2020 року позивачем подано відповідь на відзив. Того ж числа відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. Сторонами надано письмові та відео-докази. 02.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони та їх представники не з`явились, надали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим розгляд справи проведено без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2011 року до 13.06.2016 року, коли їх шлюб було розірвано рішенням Володимирецького районного суду. За час шлюбу в подружжя народилась донька [PERSON] [INFO] . З листопада 2018 року малолітня [PERSON] постійно проживає з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великоцепцевицької сільської ради №2661 від 20.09.2019 року, характеристикою учениці 1-Б класу Великоцепцевицької ЗОШ №01-18/391 від 03.08.2020 року. Умови проживання дитини в сім`ї батька є задовільними, [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання та праці, що підтверджується письмовими доказами. Рішенням Володимирецької районної державної адміністрації №19 від 13.02.2020 року визначено спосіб участі відповідача - баби малолітньої [PERSON] - [PERSON] у вихованні дитини, шляхом відвідування дитини кожні останні вихідні місяця з 13 години суботи по 15 годину неділі за місцем проживання [PERSON] . Цим же рішенням на [PERSON] покладено обов`язок повертати дитину до місця проживання батька в [ADDRESS]. Також встановлено, що 01.08.2020 року відповідач [PERSON] не повернула дитину за місцем проживання батька, перешкоджає побаченням дитини з батьком та їх спілкуванню, що підтверджується зверненнями [PERSON] до державних та правоохоронних органів. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається зі ст.ст. 151,163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Зі ст. 162 СК України вбачається, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] самовільно, без згоди батька дитини змінила місце проживання малолітньої [PERSON] , у зв`язку з чим дитина підлягає негайному відібранню та поверненню за місцем проживання батька. Доводи відповідача про те, що після закінчення чергового побачення з дитиною 01 - 02 серпня 2020 року, вона передала дитину матері [PERSON] не спростовують висновків суду з огляду на таке. Як вбачається зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Про наявність спору про місце проживання малолітньої [PERSON] між її батьками свідчить наявність в Володимирецькому районному суді цивільної справи №556/1247/20 за позовом [PERSON] , яка не розглянута станом на 12.10.2020 року. Разом з тим вирішення спору про місце проживання дитини відноситься до компетенції органів опіки та піклування або суду, у зв`язку з чим [PERSON] не наділена правом передавати дитину будь-яким особам, в тому числі і матері. Твердження відповідача про те, що місце проживання дитини не визначено законом та судом, не відповідає фактичним обставинам, встановленим судом. Так, визначаючи спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки Володимирецькою районною державною адміністрацією було проведено відповідну перевірку та складено висновок від 14.02.2020 року №вих.-766/01-34/20, яким підтверджено факт проживання [PERSON] з батьком в [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] повертати дитину після побачень саме батькові. На думку суду, в такий спосіб орган опіки та піклування до вирішення справи судом визначив місце проживання малолітньої [PERSON] саме в [ADDRESS]. При цьому, таке рішення повністю враховує інтереси дитини, яка навчається у Великоцепцевицькій ЗОШ. В той же час зміна місця проживання дитини відповідачкою [PERSON] призвела до того, що з початку 2020-2021 навчального року Полосюк Єва не відвідує навчальних занять в Великоцепцевицькій ЗОШ, що підтверджується відповідними актами та не переведена в установленому порядку до іншого навчального закладу, що підтверджується інформацією Володимирецької районної державної адміністрації №П-252 від 30.09.2020 року. Разом з тим, у відповідності до пунктів 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ в своєму рішенні від 07.12.2006 року зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи наведенні положення міжнародно-правових актів та рішень ЄСПЛ, які у відповідності до ст.13 СК України є частиною національного сімейного законодавства України, суд приходить до висновку, що у даному випадку негайне відібрання дитини та повернення її у звичне, безпечне та благополучне середовище, де дитина матиме змогу продовжити навчання у закладі, який вона раніше відвідувала, з відома та згоди органу опіки та піклування, відповідатиме інтересам дитини та вимогам чинного законодавства. Наведене є підставою для задоволення позову [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved