Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1751088, 40 грн., 0,1% річних від суми боргу за кожен день прострочення, що складає 177378 гри., проценти за 13 місяців користування позикою в сумі 207740 грн.,а всього загальну суму 2136206, 40 грн та судові витрати. Посилаючись на те, що 07.05.2013 року між ним і відповідачкою укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачці [PERSON] в якості позики 1598000 гривень, що на момент передачі коштів становило 200000 доларів США. Зазначену суму позичальник зобов'язувалась повернути йому в строк до 7 березня 2014 року, тобто договір був укладений строком на 10 місяців. Вказані кошти відповідач брала під особисті потреби для ведення селянського господарства, яке належало її батькові. На підтвердження фактичного одержання вказаної суми [PERSON] надала йому власноручно написану розписку від 07.05.2013 року. Відповідно до п. 2 договору позики за користування грошовими коштами позичальник щомісячно, але не пізніше останнього дня кожного місяця, повинна сплачувати йому грошові кошти в сумі 1% від предмета позики за кожен місяць, що становить 15 980 гривень на місяць. Однак, всупереч умовам договору позики відповідач запозичені кошти не повернув у встановлений термін, тобто до 07.03.2014 року, відсотки за користування коштами жодного місяця не сплачувала, тобто свої обов'язки за договором позики не виконала. На письмову вимогу про сплату боргу від 07.04.2014 року відповідач не відреагувала, в зв'язку з чим він був вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру серії [NUMBER] від 11.08.2014 року та договору від 27.06.2014 року про надання правової допомоги позовні вимоги підтримав повністю. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON], який діє на підставі довіреності зареєстрованої в реєстрі за №573/687-2014 від 04.07.2014 року, позовні вимоги визнав повністю. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення на підставі слідуючого. Судом встановлено, що 07.05.2013 року між позивачем і відповідачем укладений договір позики, відповідно до якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в якості позики 1598000 гривень, що на момент передачі коштів становило 200000 доларів США. Зазначену суму позичальник зобов'язувалась повернути мені в строк до 7 березня 2014 року, тобто договір був укладений строком на 10 місяців. Вказані кошти відповідачка брала під особисті потреби для ведення селянського господарства, яке належало її батькові. На підтвердження фактичного одержання вказаної суми [PERSON] надала позивачу власноручно написану розписку від 07.05.2013 року. Відповідно до п. 2 договору позики за користування грошовими коштами позичальник щомісячно, але не пізніше останнього дня кожного місяця, повинна сплачувати йому грошові кошти в сумі 1% від предмета позики за кожен місяць, що становить 15 980 гривень на місяць. Однак, всупереч умовам договору позики відповідач запозичені кошти не повернув у встановлений термін, тобто до 07.03.2014 року, відсотки за користування коштами жодного місяця не сплачувала, тобто свої обов'язки за договором позики не виконала. На письмову вимогу про сплату боргу від 07.04.2014 року відповідач не відреагувала, в зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Згідно з положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших грошей, визначених родовими ознаками. Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положенням ст. 1048 ЦК України передбачена можливість одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Крім того, згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. У цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України - тобто сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. В нашому випадку розмір неустойки встановлений п. 8 договору позики в розмірі 0,1% від суми зобов'язання за кожен день прострочення. Отже, відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві суму позики згідно договору в розмірі 1598000 грн., з урахуванням індексу інфляції 1751088, 40 грн. та 0,1% річних від суми боргу за кожен день прострочення (з 08.03.2014 року по 27.06.2014 року - 111 днів), що складає 177378 грн., та проценти за 13 місяців користування позикою в сумі 207740 грн., а всього загальну суму 2136206, 40 грн., тому позов нобхідно задовольнити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме оплати судового збору при звернені до суду у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved