overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] Остання не проживає в даній квартирі з квітня 2015 року, обовязків по утриманню житла не виконує. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі з квітня 2015 року, а тому є всі підстави вважати відповідача такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири № [ADDRESS]. Зазначає, що у квартирі зареєстровані він, як власник квартири, його брат [PERSON], дочка брата [PERSON] та відповідач [PERSON], бувша дружина його брата. Остання з 2015 року не проживає у спірній квартирі 2015 року, а проживає у своєї мама по вул. Братковського, 31/6, витрати по утриманню квартири не несе. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4-1591 [PERSON] являється власником квартири № [ADDRESS] (а.с. 3). Як зазначив позивач в позовній заяві, то [PERSON], колишня дружина його брата [PERSON], у квартирі не проживає з 2015 року, витрат по утриманню житла не несе. На даний час вона проживає у своєї мами [ADDRESS]. Факт її не проживання стверджується повідомленням Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, в якому зазначено, що [PERSON] дійсно не проживає за вищевказаною адресою на протязі останніх трьох років по даний час (а.с. 13). Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником ? частини квартири [ADDRESS], власником іншої її частини є його рідний брат [PERSON] В спірній квартирі зареєстровані: його колишня дружина [PERSON], їх діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу в квітні 2016 року його колишня дружина разом з дітьми виселилися з квартири, забравши свої особисті речі. Місце проживання [PERSON] йому невідомо. Відповідач не вчиняє дій по зняттю з реєстрації, її реєстрація у квартирі впливає на розмір оплачуваних комунальних послуг та розмір субсидії, а тому він змушений звернутися до суду з позовом. Просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою № 69 в будинку № 88 по вул.. Шевченка в м. Луцьку Волинської області. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, а тому судом згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалено заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.01.2002 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з квітня 2016 року не проживає у спірній квартирі по даний час, дані обставини ствердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Крім того, факт її не проживання стверджується повідомленням Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, в якому зазначено, що [PERSON] не проживає за адресою [INFO] з квітня 2016 року і по теперішній час. Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] не проживає за зазначеною адресою понад шість місяців. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся, у зв'язку з чим суд за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернгові ради у вирішенні питання поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особа, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та постійно проживає в квартирі [ADDRESS]. В квартирі також зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] З 2009 року відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, наміру на користування квартирою не виявляла. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актами від 03.01.2014 року, від 20.01.2014 року, 23.01.2014 року, довідкою ЖЕК-13 Чернігівської міської ради від 21.01.2014 року №180. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири, в якій зареєстрована його колишня дружина, відповідач у справі. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у квартирі без поважних причин та не знялась добровільно з реєстраційного обліку, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки подальша реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання сторони не з`явились, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась в судове засідання, про поважність причин неявка суд не повідомила, заяв, клопотань, відзиву до суду не направляла. Враховуючи зазначене, суд вважає причини неявки відповідача не поважними і за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20.01.2014 було розірвано /а.с. 31/. Позивач є власником ј частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу №1891 від 16.06.1998 року /а.с. 27-28/. В квартирі зареєстровано семеро осіб, в тому числі і відповідач /а.с. 30/. Згідно акту про не проживання відповідача, від 14.02.2020 посвідченого ОСББ «Мишуги 114» вбачається, що відповідач не проживає в даній квартирі з 2012 року /а.с.29/. Позивач зазначає, що відповідач не проживає у її квартирі більше двох з половиною років без поважних причин, проте позивач несе витрати за утримання квартири з розрахунку зареєстрованих осіб, що порушує право власності останньої. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач не проживає у квартирі належній позивачу більше одного року без поважних причин, отже втратила право на користування останньою, що тягне за собою скасування реєстрації іздійснюється відповідним органом на підставі судового рішення, а тому в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації слід відмовити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстрований він та відповідач [PERSON] Відповідач по справі є його сином, зареєстрований в спірній квартирі, однак з листопада 2014 року не проживає в ній. Місце його теперішнього перебування йому не відоме. Відповідач не використовує спірну квартиру та не несе витрат по її утриманні. А тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки представник позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач, який є сином позивача, дійсно, зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі з листопада 2014 р. та в даний час місце перебування його не відоме. Спірна квартира належить на праві приватної власності позивачу, а тому позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що звільнена з посади директора, посилаючись на те, що згідно протоколу зборів учасників ТОВ «Спліт Максим» №3 від 01.10.2001 р. був призначений на посаду директора та виконував свої посадові обовязки. 14.04.2015 р. на адресу ТОВ «Спліт Групп» ним було направлено заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Він продовжує виконувати свої обовязки директора і станом на 29.04.2015 р. наказу про його звільнення не надійшло, в звязку із чим він змушений звернутись до суду. Прохає суд визнати його звільненим з посади директора ТОВ «Спліт Групп» за власним бажанням з 29.04.2015 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, надіслали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, прохають суд їх задовольнити, розглянувши справу за їх відсутності та не заперечують проти ухвалення по справі заочного рішення.. Представник відповідача не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 01.10.2001 р. згідно протоколу зборів учасників ТОВ «Спліт Максим» № 3 та наказу №21 К від 02.10.2001 р. [PERSON] був призначений на посаду директора ТОВ «Спліт Максим». ( а. с. 5,6), яке після продажу часток ввійшло до складу ТОВ «Спліт Групп»(а. с. 10-16). Директором вище вказаної юридичної особи продовжував працювати [PERSON] (а. с. 17-26). Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗПП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 14.04.2015 р. [PERSON] було направлено заяву про звільнення за власним бажанням на з 29.04.2015 року (а. с. 31-34), однак на момент розгляду справи його не було звільнено. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вивчивши наявні в справі докази, суд вважає, що порушено право позивача на самостійний вибір роботи, який виконав всі необхідні дії для звільнення з посади, повинно бути захищене судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання останнього таким , що втратив право користування житловим приміщенням , а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те , що відповідач не проживає в зазначеній квартирі понад один рік . В судове засідання позивач не з»явився , у поданій до суду заяві розгляд справи просив проводити у його відсутності . Відповідач в судове засідання повторно не з»явився , про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення у пресі . Представник 3-ої особи Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з»явився , у листі від 23.09.2015 р. розгляд справи просив проводити у відсутності представника . 3-і особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином , у поданих до суду заявах розгляд справи просили проводити у їх відсутності . Дослідивши матеріали справи , суд вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного . З матеріалів справи вбачається , що позивачу та третім особами на праві власності в рівних частках належить квартира [ADDRESS] (а.с.3). Згідно довідки форми № 3 від 05.09.2015 р. вбачається , що відповідач зареєстрований у вищезазначеній квартирі як наймач з 24.03.2005 р. ( а.с.5 ) . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 383 ЦК України встановлено ,що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Із затвердженого акту ЖЕД 305 м. Києва від 09.09.2015 р. вбачається , що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2012 р . ( а.с. 4 ) Матеріали справи не містять доказів , які б свідчили про поважність причини не проживання відповідача у вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову . Відповідно до ст. 88 ЦПК України , з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою по [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідач зареєстрований у вищевказаному домогосподарстві, але більше як вісім років в ньому не проживає. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, та не повідомив про причини неявки. Зі згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у господарстві по [ADDRESS]. Вказане господарство в цілому належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 17.09.2010 року. Відповідач з 2010 року по даний час у вказаному будинку не проживає, що підтверджується актом опитування сусідів №3413 від 22.10.2018 року та підписами свідків у ньому. Враховуючи те, що відповідач на даний час добровільно не знявся із реєстрації із вказаного будинку, то цим він порушує права власника будинку. Відповідно до ст.391 ЦК України права власника щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном слід задовольнити шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Оскільки позивачем вірно обраний спосіб захисту, то позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст.391 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі, але більше як сімнадцять років в ній не проживає. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, та не повідомив про причини неявки. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи. Суд дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію прав на нерухоме майно від 20.11.2003 року. Відповідач з 2002 року по даний час у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується актами опитування сусідів №17 та №18 від 20.02.2019 року та підписами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у ньому. Враховуючи те, що відповідач на даний час добровільно не знявся із реєстрації із вказаного будинку, то цим він порушує права власника будинку.\~ Відповідач являється сином позивача, а згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно [PERSON] втратив право користування житлом за місцем своєї реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню.\~ На підставі ст.405 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: approved