Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ ДМС України в м.Дніпропетровськ, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2004 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради, відповідно до Рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №641/9 від 11.12.1992 року позивач [PERSON] є власником домоволодіння №46 по вулиці Желябова у м. Дніпро. Разом з ним в спірному домоволодінні зареєстрований його син [PERSON], який з 15 липня 2005 року в домоволодінні не проживає, не користується ним, не несе витрат на утримання домоволодіння. Тому позивач звернувся до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю, визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилою площею житлового будинку №46 по вул. Желябова в м.Дніпро. В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволені позову наполягали. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи: Амур-Нижньодніпровський районний відділ ДМС України в м. Дніпропетровськ у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином. Надавши до суду заперечення на позов. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2004 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради, відповідно до Рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №641/9 від 11.12.1992 року позивач [PERSON] є власником домоволодіння №46 по вулиці Желябова у м. Дніпро. Разом з позивачем в спірному домоволодінні зареєстрований його син [PERSON], який з 15 липня 2005 року в домоволодінні не мешкає без поважних причин, особистих речей в будинку не має, оплату комунальних послуг не здійснює. Дані обставини підтверджуються наданими письмовими доказами та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідач втратив право користування спірним житлом. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved