Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона являється бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який від народження проживає з нею. Мати малолітнього [PERSON], [PERSON], померла [INFO], а батько [PERSON], [INFO], рішенням Тячівського районного суду від 27.09.2007 року був визнаний безвісно відсутнім з 01.06.2002 року. Між її дочкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб 20.08.2008 року. Після смерті матері онука, вона звернулася до органу опіки та піклування щодо призначення її опікуном над онуком [PERSON], [INFO]. Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації за № 367 від 07.08.2014 року її онукові надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та за № 389 від 20.08.2014 року її призначили опікуном. Рішенням Тячівського районного суду від 23.10.2014 р. скасовано попереднє рішення, щодо визнання [PERSON] безвісно відсутнім, де представляла його інтереси його мати [PERSON], яка діяла на підставі довіреності. Батько [PERSON] в суди не з'являвся, так як на даний час він знаходиться за межами країни. Після того, як батька [PERSON] рішенням суду було визнано особою, зникли підстави для перебування хлопчика на обліку служби у справах дітей і розпорядженням голови Тячівської РДА від 21.11.2014 року № 544 хлопчик втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування і тимчасово влаштований у її сім'ю, згідно її ж заяви. Також її онук, [PERSON], в присутності спеціаліста служби у справах дітей Тячівської РДА написав пояснення, що він не бажає їхати до батька і хоче залишитися проживати з нею. 21.11.2014 року вона звернулася до органу опіки та піклування Тячівської державної адміністрації про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його сина [PERSON] Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, на сьогоднішній день дитині вже 12 років, хлопчик не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Батько з сином не проживає вже з 2002 року, зовсім не цікавиться його долею, участь у вихованні не бере, матеріально не допомагає. [PERSON] проживає з нею, між ними склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. [PERSON] навчається в 7 класі Тячівської ЗОШ І-ІІІ ст №1, за всі роки навчання батько жодного разу до школи не приходив, участі у вихованні сина не приймав. Її онук займається у відділенні греко-римської боротьби з 01.09.2008 року, за час тренування батько не цікавився успіхами свого сина. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування його дитини, а з боку покійної матері та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. У відповідності з ч.4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця с. Руське Поле, Тячівського району, відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Прокурор Петечук А.А в судовому засіданні проти позову не заперечив. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили відносно позову та пояснили, що [PERSON] було визнано безвісно відсутнім для отримання допомоги від держави і про цей факт відповідачу не було відома, а коли стало відомо він звернувся до суду про скасування такого рішення. Разом з цим стверджують, що відповідач надавав матеріальну допомогу своїй дитині здійснюючи грошові переводи на адресу позивачки, а тому в позові просять відмовтию. Представник третьої особи орган опіки та піклування в судовому засіданні проти позову не заперечила та пояснила, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, навіть не з'являвся на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській райдержадміністрації, хоче належним чином повідомлявся про час і місце проведення засідання. На прохання і обіцянки представника відповідача, щодо явки [PERSON] на розгляд питання щодо малолітнього [PERSON], комісія декілька разів відкладала розгляд цього питання, однак відповідач так і не з'явився, що свідчить що йому байдужа подальша доля його сина. Тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON] та [PERSON], представника третьої особи орган опіки та піклування Лакієнко З.В., прокурора Петечук А.А.та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно до ст. ст. 150-180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної та середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.08.2014 року його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 20.08.2008 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 20.08.2008 р. Рішенням Тячівського районного суду від 27.09.2007 року відповідач [PERSON] визнаний безвісно відсутнім, де початком безвісної відсутності вважати 01.06.2002 року. Рішенням Тячівського районного суду від 23.10.2014 р. скасовано попереднє рішення від 27.09.2007 року, щодо визнання [PERSON] безвісно відсутнім. [INFO] [PERSON], мама малолітнього [PERSON], померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації за № 367 від 07.08.2014 року [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації № 389 від 20.08.2014 року позивачку [PERSON] призначено опікуном [PERSON], [INFO] Розпорядженням голови Тячівської РДА від 21.11.2014 року № 544 [PERSON], [INFO] втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування і тимчасово влаштований у сім'ю його бабуся [PERSON], згідно заяви позивачки. Платіжними переводами, а саме від 05.03.2010 року на суму 3000 руб, від 08.07.2010 р. на сум 3000 руб., від 28.12.2010 року на суму 3000 руб., від 19.12.2011 р. на суму 5000 руб, від 30.07.2012 на суму 5000 руб., від 23.05.2012 року на суму 4000 руб., від 23.08.2012 року на суму 5000 руб, від 11.12.2012 року на суму 7000 руб, від 06.03.2013 року на суму 3000 руб., від 30.04.2013 року на суму 300 грн., від 19.08.2013 року на суму 5000 руб., від 31.06.2014 на суму 12000 руб., стверджено, що відповідач [PERSON] здійснював періодичні платіжні переводи на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] за перерід з 05.03.2010 року по 31.06.2014 року. Висновком органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 32 від 09.02.2015 року надано згоду на позбавлення прав [PERSON], уродженця с. Руське Поле відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Цим же висновком стверджено, що на протязі 12 років [PERSON] життям сина не цікавився, за всі ці роки жодного разу [PERSON] не бачив, участі у його вихованні не брав, хоча перешкод у спілкуванні з сином батькові ніхто не створював. Спроба органу опіки та піклування налагодити контакт між батьком і сином результату не дала, оскільки [PERSON] неодноразово не являвся на комісію з питань захисту прав дитини при Тячівській райдержадміністрації на розгляд питання щодо малолітнього [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що сам факт здійснення періодичних платіжних переводів на утримання сина, за період з 05.03.2010 року по 31.06.2014 року, не підтверджує належне виконання батьком [PERSON] своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON]. Відповідно до ст. 164 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини. За таких обставин, суд вважає, що для захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON], слід позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця с. Руське Поле, Тячівського району, відносно сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved