Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON], яка діє як законний представник в інтересах малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що позивачу на праві власності належить вищевказаний будинок. З березня 2012 року за вказаною адресою зареєстрована відповідачка, яка є онукою позивача та її дитина, однак з травня 2017 року вони в будинку не проживають, місце знаходження відповідача не відоме. Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачка [PERSON], яка діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах малолітнього [PERSON] у судове засідання не з'явилася з невідомих причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про поважні причини своєї неявки суд не повідомила. Через неявку відповідачки у судове засідання, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Мелітопольської державної районної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування №01-24/1322 від 28.12.2018 року. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2011 року, позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією вказаного свідоцтва /а.с.5/, та копією Витягу про державну реєстрацію прав /а.с.6/. Відповідно до Довідки від 14.08.2018 року № 1819 голови Вознесенської сільської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], 1991 року народження разом із сином [PERSON] 2012 року народження, але не проживають за вказаною адресою з 15.05.2017 року /а.с.7/. На підтвердження доводів позивача свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його батько - [PERSON] впустив проживати до себе у будинок свою онуку - відповідачку з дитиною. Вона не оплачувала комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 38000 гривень. За несплату комунальних послуг вимкнули електропостачання. На теперішній час його батько змушений виплачувати вказану заборгованість зі своєї пенсії. Відповідач разом з дитиною виїхали з будинку у 2016 році, їхніх речей у будинку немає. Судом встановлено, що у зв'язку з реєстрацією відповідачів у належному позивачу будинку, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Оцінюючи наданий органом опіки та піклування Мелітопольської державної районної адміністрації Запорізької області висновок №01-24/1322 від 28.12.2018 року суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, реєстрація місця проживання особи офіційно підтверджує лише факт проживання особи за певною адресою, але не впливає на володіння та користування нерухомим майном, не позбавляє особу майна. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦПК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до наданої до матеріалів справи довідки голови квартального комітету №25 від 16.01.2019 року, батько дитини - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач є членом сім'ї позивача, а саме онукою, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача в будинку судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та сплаченого судового збору при зверненні до суду суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 вказаної статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2,3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження складу та розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, позивачем надані до суду договір про надання правової допомоги (а.с.12), документ, що свідчить про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги - квитанція б/н від 10.08.2018 року (а.с.11), а також звіт щодо обсягу наданих послуг з правової допомоги та їх вартості. Таким чином, враховуючи викладене, оскільки позивач надав суду належні докази про обсяг виконаних адвокатом робіт, тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та покладенні на відповідача відшкодування зазначених витрат. Крім того, позивачем при зверненні до суду також був сплачений судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок, що підтверджується доданою до матеріалів справи квитанцією (а.с.1), який також підлягає стягненню з відповідача у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved