Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 11 839,44 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 25.12.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак позивальник [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 15.07.2019 року утворилась заборгованість у сумі 11839,44 грн., яка складається з: 7339,69 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 360,30 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3099,48 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.17.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 539,97 грн. - штраф (процентна ставка), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. В судові засідання, призначені на 03.04.2020 року, 15.06.2020 р., 16.09.2020 р., відповідач по справі не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позову та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавала. Судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою остання зареєстрована, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», на конверті містяться відмітки листоноші про залишення відповідачу повідомлення про необхідність з`явитись до поштового повідомлення для отримання кореспонденції, але з невідомих причин відповідач не отримала судову повістку. В зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти заочного вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Судом встановлено, що 25.12.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Згідно довідки про умови кредитування по даному кредитному договору (а.с. 10) відповідач зобов`язаний був у строк до 25 числа наступного за звітним здійснювати черговий платіж з погашення кредитних коштів та процентів за користування. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушує вимоги кредитного договору №б/н від 25.12.2014 року, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7339,69 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 360,30 грн., та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі - 3099,48 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Під час вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд приходить до наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial