Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року було задоволено позов [PERSON], про стягнення з позивача в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку. Позивач не був присутнім в судовому засіданні, так як перебуває у Вінницькій області, де має періодичні заробітки. Ці заробітки на даний час такі незначні, що він не міг навіть зібрати собі на білет, щоб приїхати додому. Зі слів своєї мами, позивач взнав про існування цивільної справи і про отримання нею судового рішення. Позивача дивує, чому суд стягнув з нього на одну дитину 1/3 частину його заробітку, коли на одну дитину суди завжди стягують 1/4 частину від заробітку. Позивач розуміє і знає, що я повинен утримувати свого сина, що і робив постійно. Причому утримував всю сім?ю, так як дружина ніде не працювала. До вересня 2015 року сторони жили разом, позивач утримував сім?ю, але відповідачка постійно попрікала тим, що він мало заробляє, хоча намагався постійно працювати у приватних осіб на будовах. У вересні відповідач вигнала позивача з хати саме із-за малих заробітків. Він і тепер продовжує працювати у приватників, але платять тепер не багато і робота не постійна. З постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції позивач взнав про відкриття виконавчого провадження і його повідомили, що повинен щомісячно сплачувати відповідачці аліменти на сина по 1262 гривні. Ця сума визначена виходячи із даних статистичного управління по Стрийському району. Але середній заробіток по району виведений виходячи із великих заробітків, які мають працівники заводу «Леоні». Позивач ж там не працює і таких великих заробітків не має. Тому змушений звернутись до суду з позовом про зменшення стягуваних аліментів, причому просить стягувати їх у твердій сумі, так як позивач не має постійної роботи, а має непостійний, мінливий заробіток, проживає на приватній квартирі, сплачуючи за оренду та комунальні платежі, тому згідний сплачувати щомісячно на утримання свого сина по 500 гривень, що є більше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку. Свою ж працездатну дружину позивач утримувати не має матеріальної можливості. Вона є здоровою, працездатною і тільки тому, що вона не бажає працювати, а звикла жити за рахунок позивача, утримувати її не бажає. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову заперечила та пояснила, що вимоги позивача є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач є здоровою людиною, має постійний заробіток, а запропонованих ним аліментів в розмірі 500 грн., не вистачить на повноцінний розвиток дитини, оскільки йому постійно потрібно купувати сезонний одяг та взуття, кількаразове харчування, тому просила відмовити у задоволенні позову. З?ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов?язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст ст. ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв?язку із значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем [PERSON], не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища після винесення рішення Стрийським міськрайонний судом про стягнення аліментів на утримання дитини. Та обставина, що позивачу не вистачає заробітної плати на оплату комунальних послуг, а тому не має змоги сплачувати аліменти в визначеному судом розмірі не може слугувати підставою зменшення розміру стягуваних аліментів. Доказу сплати орендної плати позивачем взагалі не надано. Останній є здоровим та працездатним, а інших доказів про будь-яке захворювання позивачем не надано, тому він зобов'язаний, відповідно до чинного законодавства України утримувати свою неповнолітню дитину. Враховуючи вищевикладене, насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання дитини не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище [PERSON], а обставини, наведені ним, щодо обґрунтування заявлених вимог не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення, тому суд приходить до висновку що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed