Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеного 18.09.2014 р. між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого за № 3728, нікчемним; визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію «ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Банку. 18.09.2014 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., та зареєстрований за № 3728. Відповідно до п.3.1 Договору сторони визначили, що продаж квартири вчиняється за 2100000 гривень. Позивач посилається на те, що вартість квартири є заниженою, внаслідок чого Банк поніс збитки. Крім того, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до п.3.2 Договору купівлі-продажу квартири сторони погодили, що розрахунок за придбання квартири здійснюється у безготівковій формі, в сумі, визначеній в п.3.1 Договору, на рахунок Продавця, відкритий в ПАТ «ВіЕйБі Банк», шляхом надання Покупцем до Банку платіжного доручення на перерахування коштів з поточного рахунку Покупця, відкритого в ПАТ «ВіЕйБі Банк», грошових коштів в сумі заборгованості за цим Договором, до моменту підписання Договору. 18.09.2014 р. між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі, відповідно до якого сторони підтвердили здійснення остаточного розрахунку за Договором, однак станом на момент звернення до суду відповідач не здійснив розрахунок за придбане майно. Оскільки продаж квартири здійснено Банко за суттєво заниженою ціною та розрахунок за Договором купівлі-продажу квартири не здійснено, позивач просить визнати зазначений Договір нікчемним. Також, позивач зазначає, що продаж квартири відбувся без погодження з Національним Банком України в порушення постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії проблемних», якою введені певні обмеження щодо діяльності Банку, у т.ч. можливість здійснення відчуження будівель і споруд без погодження з НБУ. Посилаючись на положення ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач просить визнати нікчемним правочин з реалізації кв. [ADDRESS] , визнати за Банком право власності на квартиру. 07.09.2018 р. у даній справі на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким він просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на обраний позивачем неналежний спосіб захисту, невідповідність тверджень позивача щодо відсутності розрахунку за договором матеріалам позовної заяви, в якій позивач підтвердив проведення розрахунку за квартиру 20.11.2014 р., а також не доведення позивачем належними доказами факту продажу квартири за заниженою ціною. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що при укладенні між сторонами Договору купівлі-продажу квартири її вартість була значно занижена, внаслідок чого Банк зазнав збитків, а тому в силу положень ст.38 Закону України ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» даний правочин є нікчемним. Крім того, представник позивача посилалась на відсутність проведеного розрахунку за придбане майно з боку відповідача. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, зазначаючи на його необґрунтованість і недоведеність, відсутність доказів на підтвердження завданих збитків або ж заниження вартості придбаного майна, а також на неналежний спосіб захисту, обраний позивачем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.2014 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., та зареєстрований за № 3728. Відповідно до п.3.1 Договору сторони визначили, що продаж квартири вчиняється за 2100000 гривень. Згідно з п.3.2 Договору купівлі-продажу квартири сторони погодили, що розрахунок за придбання квартири проводиться Покупцем у безготівковій формі, в сумі, визначеній в п.3.1 Договору, на рахунок Продавця, відкритий в ПАТ «ВіЕйБі Банк», шляхом надання Покупцем до Банку платіжного доручення на перерахування коштів з поточного рахунку Покупця, відкритого в ПАТ «ВіЕйБі Банк», грошових коштів в сумі заборгованості за цим Договором, до моменту підписання Договору. Обов`язок Покупця щодо перерахування Продавцю суми Договору вважається виконаним з моменту перерахування суми Договору на рахунок Продавця вказаних у цьому Договорі (п.3.3 Договору). 18.09.2014 р. між сторонами даного правочину був підписаний Акт приймання-передачі до Договору купівлі-продажу квартири, відповідно до якого сторони підтвердили факт передачі квартири Покупцю та здійснення повного розрахунку. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 188 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк». На підставі зазначеної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 р. прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію Банку - Славкіну М.А. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що укладений між сторонами Договір купівлі-продажу квартири є нікчемним, оскільки при здійсненні продажу нерухомого майна вартість предмета продажу була значно заниженою, що тягне нікчемність договору на підставі положень ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтями 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оскільки Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був підписаний сторонами, суд приходить до висновку, що сторони даного правочину дійшли згоди щодо всіх його умов і зовнішній вираз їх волі відповідав внутрішньому. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року,вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його нікчемності (недійсності). Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину». Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину нікчемним, не дотримався зазначених вимог закону, та звернувся у спосіб не передбачений ст.215 ЦК України. Крім того, звертаючись до суду позивач посилається, що підставою нікчемності оспорюваного правочину є продаж квартири за заниженою ціною та відсутність розрахунку з боку Покупця за придбану квартиру. Відповідно до ч. 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Як встановлено судом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Славкіна М.А. зверталась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним, в ході розгляду якого була проведена судова будівельно-технічна експертиза, відповідно до якої ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 18.09.2014 р. становить 1950434 гривні. А отже, посилання позивача на факт продажу спірної квартири за заниженою ціною є безпідставним і в ході даного судового розгляду суду в порушення вимог ст.ст. 76, 78, 81 ЦПК України не надано належних, достатніх доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається позивач. Крім того, суду не надано доказів відсутності проведеного відповідачем розрахунку за придбану квартиру, а довідка Банку № 05/6028 від 20.09.2019 р. на підтвердження зазначених обставин не є належним доказом в розумінні ст.76 ЦПК України на підтвердження перерахування з рахунку відповідача на рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк» грошових коштів за Договором купівлі-продажу квартири. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» був здійснений продаж квартири [ADDRESS] без погодження з Національним банком України в порушення постанови Правління НБУ « 631/БТ від 03.10.2014 р., якою встановлені обмеження у здійсненні відчуження будь-яких будівель і споруд без погодження з Національним банком України. Однак, Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був укладений 18.09.2014 р., тобто до прийняття вищезазначеної постанови, на яку посилається позивач. Тобто, у даному випадку, суду не надано належних доказів на підтвердження нікчемності укладеного 18.09.2014 р. правочину купівлі-продажу квартири, а обставини, на які посилається позивач при зверненні до суду, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи зібрані і досліджені судом докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними в ході судового розгляду, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed