Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. від 07.03.1997 року за №1697, з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» під №Н/97-0592 від 20.06.1997 року. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що у лютому 2019 року, під час оформлення документів йому стало відомо, що угода була укладена в порушення ст. 227 ЦК України, тобто без нотаріального посвідчення. У зв`язку з чим право власності, зокрема, право розпорядження зазначеною квартирою порушено. Позивач у судовому засіданні участі не приймав, однак приймав участь його представник, який позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.. Відповідач не приймав участь у судовому засіданні, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки до суду не повідомив, заперечень на позов не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.1997 року було укладено договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. від 07.03.1997 року за №1697, з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» під №Н/97-0592 від 20.06.1997 року. Одеським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 09.01.1998 року зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] . Суд виходить з того, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім пунктам договору. Так, позивач, з однієї сторони, передав відповідачу обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач, у свою чергу, передав правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, фактично передав у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, сплачує всі комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Outcome: approved