Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, згідно свідоцтва [NUMBER] від 20.06.2008 року, займається підприємницькою діяльністю у сфері роздрібної торгівлі тютюнових виробів, згідно ліцензії [NUMBER] від 22.01.2013 року. 31.01.2013 року, до нього продавцем в кіоску, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], влаштувалася відповідач - [PERSON]. 31.01.2013 року, був укладений договір про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність, згідно якого відповідач, перебуваючи на посаді продавця та виконуючи роботу продавця, безпосередньо пов'язану з відвантаженням, розвантаженням, перевезенням товару, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їй матеріальних цінностей. Так, відповідач на протязі часу з січня до серпня 2013 року, працювала у позивача продавцем в кіоску, реалізовувала тютюнові вироби та отримувала за це заробітну плату. Але, після того, як відповідач 22.08.2013 року, надала позивачу звітність з остатків товару в кіоску, виявилось, що в неї утворилась недостача в розмірі 22052,52 грн., щопідтверджуються актом від 27.08.2013 року, згідно якого, в результаті інвентаризації встановлено недостачу грошових коштів за час роботи [PERSON], в розмірі 22052,52 грн. Відповідач пояснила, що взяла цю суму у позивача в борг для повернення кредиту в банку та зобов'язалась повернути йому ці гроші у строк до 01.10.2013 року. Із даною умовою відповідача позивач погодився і тому вона склала на його ім'я дві розписки, згідно яких зобов'язалась повернути йому до 01.10.2013 року грошові кошти в сумі 22052,52 грн. Однак, відповідач борг позивачу так і не повернула, тому позивач був вимушений звернутися до правоохоронних органів, але згідно постанови від 21.10.2013 року, кримінальне провадження було закрито у зв'язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання та не відповідає на вимоги щодо оплати боргу. В зв'язку з тим, що права споживача не відновлені позивач був змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь загальну суму боргу в розмірі 22 052,52 грн. та стягнути на його користь з відповідача судовий збір в розмірі 229,40 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, не погодився звимогами позову, та звернувся до позивача з зустрічним позовом про визнання правочину не дцйсним. В обгрунтування зустрічного позову зазначила, що дійсно працювала продавцем в кіоску, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить позивачу за первісним позовом. Дійно був укладений трудовий договір та договір договір про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність, однак, як зьясувалось під час розгляду справи за первісним позовом, він не був належним чином зареєстрований в державній службі зайнятості. Дійсно було виявлено нестачу коштів, але за думку позивача за зустрічним позовом вона була створена відповідачем за зустрічним позовом - позивачем за первісним позовом, штучно, оскільки заборгувавши заробітну плату він таким чином не хотув її сплачувати, розписки були написані під примусом, коштів вола з каси не брала, ревізія до початку її роботи не провлодилась. Представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустічним позовом первісний позов не визнав, протий ого задоволення заперечував, вимоги зустрічного позову підтримав, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавші позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом, його представників, представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом, допитавші свідка, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом обґрунтовані та підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, згідно свідоцтва [NUMBER] від 20.06.2008 року, займається підприємницькою діяльністю у сфері роздрібної торгівлі тютюнових виробів, згідно ліцензії [NUMBER] від 22.01.2013 року. 31.01.2013 року, до нього продавцем в кіоску, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], влаштувалася відповідач - [PERSON]. 31 січня 2013 року був укладений договор між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, а також був укладений договір про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність, згідно якого відповідач, перебуваючи на посаді продавця та виконуючи роботу продавця, безпосередньо пов'язану з відвантаженням, розвантаженням, перевезенням товару, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їй матеріальних цінностей. [PERSON] з 31.01.2013 року до 22.08.2013 року працювала у ФОП [PERSON], зауважень до умов та оплати праці від неї не надходило. Той факт договор між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю не був зареєстрований її не хвилював цікавилась ним та не предьявляла ні яких вимог до роботодаця з цього приводу. Після того, як відповідач 22.08.2013 року, надала позивачу звітність з остатків товару в кіоску, виявилось, що в неї утворилась недостача в розмірі 22052,52 грн., що підтверджуються актом від 27.08.2013 року, згідно якого, в результаті інвентаризації встановлено недостачу грошових коштів за час роботи [PERSON], в розмірі 22052,52 грн. Відповідач склала на ім'я позивача дві розписки, згідно яких зобов'язалась повернути йому до 01.10.2013 року грошові кошти в сумі 22052,52 грн., що підтверджується вказаними розписками. Факт доборільності складання [PERSON] розписки після того як вона самовільно з виторгу взяла кошти, був підтверджений поясненнями свідка [PERSON] який працював бухгалтером у ФОП [PERSON] та проводив 22.08.2013 року ревізію коли було виявлено нестачу, був особисто присутній при складанні росписок, підтвердив що [PERSON], визнавала факт нестачі коштів, пояснювала що брала їх з виторгу, оскільки сплачувала крдит та їй необхідні були гроші, сама просила [PERSON] про можливість сплатити взяті кошти добровільно та без жодного примусу написала розписки, встановши час для повернення боргу. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтю 526 визначені загальні умови виконання зобов'язання,а саме, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Строк (термін) виконання зобов'язання встановлений статею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов'язання припиняетья зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, грошові кошти в сумі 22052,52 грн. відповідачем позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача. Щодо зустрічного позову, на думку суду він не підлягає задоволенню, оскільки обставини що в ньому викладені, повністю спростовуються фактами встановленими під час розгляду справи. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат - судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved