Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням(квартирою) [ADDRESS] в порядку захисту права власності, відповідно до ст.ст.383,391 ЦК України. [PERSON] не є членом сім`ї позивача у справі. Позивач не надавав згоди на проживання у належній йому квартирі. Позивач придбав квартиру з прилюдних торгів, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №543690 від22 червня 2021 року. 09 липня 2021 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач звернувся до суду з метою захисту права власності на придбане з прилюдних торгів майно. Позивач направив в судове засідання представника, який позов підтримав та наполягав на його задоволені. Третя особа подала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності. Відповідач повідомлялася про час та дату судового засідання у встановленому порядку, проте не забезпечила своєї явки або явки уповноваженого представника. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Заперечень не висловлено щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Наслідки заочного розгляду роз`яснені та зрозумілі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Позивач є власником жилого приміщення, будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №543690 від22 червня 2021 року,відповідно до Свідоцтва про право власності. Відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 2009 року. Зазначена обставина не дає позивачеві у повній мірі реалізувати, визначені ст.ст.316,317,319,321,383 ЦК України, права володіти, користуватися, розпоряджатися, належною на праві власності квартирою. Вселення та реєстрація відповідача здійснювалась без згоди позивача. За ст.5 ЦПК особа, звертаючись до суду самостійно обирає спосіб захисту порушених прав. Суд, враховуючи позовні вимоги, може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. При винесення рішення судом враховуються висновки Верховного Суду(ст.263 ЦПК). Право членів сім`ї власника будинку(квартири)користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування квартирою підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Outcome: approved