Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за посилаючись на те, що 22.03.2016 року позивач [PERSON] надав відповідачу боргу у розмірі 8000 грн. 00 коп., в свою чергу відповідач зобов'язався повернути борг не пізніше 01.06.2016 року. Після спливу домовленого строку на повернення позики позивач звернувся до відповідача з проханням повернути борг. Відповідач в свою чергу повідомив, що зможе повернути борг до 01.08.2016 року, але після розмови 02.08.2016 року відповідач починав уникати зустрічі з позивачем та не реагував на телефонні дзвінки. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму 8000 грн. 00 коп.. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Дніпровського ГУ НП м. Києва, щодо завдання йому матеріальної шкоди у розмірі 8000 грн 00 коп. у зв'язку з тим, що він дав в боргу вказану суму (8000 грн. 00 коп.) [PERSON] близько 4-х місяців тому. (а.с.50) Відповідно до висновку по заяві грн. [PERSON] встановлено, що у гр. [PERSON] відібрано пояснення з яких вбачається, що [PERSON] дійсно підтвердив факт, що винен гр. [PERSON] грошові кошти в розмірі 8000 грн. 00 коп. та зобов'язався повернути до 10.10.2016 року. (а.с.47,51) Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи наведене, позивачем правомірно заявлено вимоги про повернення суму позики, а тому з відповідача підлягає стягненню 8000 грн. 00 коп. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надала жодного доказу того, що в нього відсутня заборгованість перед позивачем, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Оскільки, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, перед позивачем, в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму 8000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved