Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії в розмірі 1792 грн. 24 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Білгород- Дністровському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 01.11.2013 року. Пенсію призначено на підставі заяви від 19.12.2013 з урахуванням стажу роботи 34 роки 06 місяців 22 дні (стаж враховано по 22.11.2013) та заробітної плати за період з 02.01.2001 по 22.11.2013 згідно даних системи персоніфікованого обліку. Однак, в вересні 2017 року в порядку контролю була перевірена пенсійна справа [PERSON] та виявлено, що під час розрахунку пенсії за віком невірно визначено дату права та відсоток підвищення у разі відстрочення виходу на пенсію за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку. Згідно з розпорядженням управління від 21.09.2017 року пенсійну справу [PERSON] було приведено у відповідність з 19.12.2013, тобто з дати звернення та без відсотку підвищення, оскільки відсутні повні місяці страхового стажу, починаючи з місяця наступного за місяцем досягнення пенсійного віку. Так, згідно індивідуальних даних про застраховану особу системи персоніфікованого обліку страховий стаж відповідача складає за вересень місяць 2013 року 26 днів, за жовтень 2013 року - 25 днів, за листопад 2013 року -22 дні. У звязку з цим за період з 01.11.2013 по 31.03.2017 р.р. виникла переплата пенсії [PERSON] у розмірі 1792 грн. 24 коп., яка сталася внаслідок рахункової помилки та у відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає поверненню відповідачем позивачу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна письмова заява, відповідно до якої останній просить здійснити розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач по справі не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та інших заяв та клопотань суду не надав. Враховуючи дані обставини, а також позицію представника позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає залишенню без задоволення наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставіст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Білгород- Дністровському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 01.11.2013. Пенсію призначено на підставі заяви від 19.12.2013 з урахуванням стажу роботи 34 роки 06 місяців 22 дні (стаж враховано по 22.11.2013) та заробітної плати за період з 02.01.2001 по 22.11.2013 згідно даних системи персоніфікованого обліку. Відповідно до ст. 29 Закону Украпи „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється. В вересні 2017 року в порядку контролю була перевірена пенсійна справа [PERSON] та виявлено, що під час розрахунку пенсії за віком невірно визначено дату права та відсоток підвищення у разі відстрочення виходу на пенсію за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку. Згідно з розпорядженням управління від 21.09.2017 пенсійну справу [PERSON] було приведено у відповідність з 19.12.2013 р., тобто з дати звернення та без відсотку підвищення, оскільки відсутні повні місяці страхового стажу, починаючи з місяця наступного за місяцем досягнення пенсійного віку. Так, згідно індивідуальних даних про застраховану особу системи персоніфікованого обліку страховий стаж відповідача складає за вересень місяць 2013 року 26 днів, за жовтень 2013 року - 25 днів, за листопад 2013 року - 22 дні. У звязку з цим за період з 01.11.2013 по 31.03.2017 р.р. виникла переплата пенсії [PERSON] у розмірі 1792 грн. 24 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки, як таку, що сталася внаслідок рахункової помилки. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Суд встановив, що відповідач не допустив будь-якої недобросовісної поведінки, не подавав до позивача\~\~жодної інформації та не вчиняв ніяких дій, які призвели або могли б призвести до виникнення переплати. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч.1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6- 91цс14). Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено\~Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~та «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до ч. 1\~ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1\~ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~суми пенсії, надміру виплачені пенсіонеру внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4. Зі змісту п. 3 цієї\~Постанови\~вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Доказів умисної чи недобросовісної поведінки зі сторони відповідача представником позивача суду не надано. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Суд вважає, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов'язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має програмний характер і допущена під час автоматичного перерахунку пенсій. А не внесення позивачем відповідних змін до програмного забезпечення та допущення помилок при формуванні даних масового перерахунку не можна вважати рахунковою помилкою, тим більше, що помилка при нарахуванні пенсії була неодноразовою, і повторювалася на протязі декількох років (з 01.11.2013 року по 31.03.2017 року). Матеріали справи не містять жодних доказів, за якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач; чи помилкою, пов'язаною з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних та ревізійних функцій. Також приймається до уваги, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17). За наведеного суд вважає, що заявлений позов є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed