Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу, мотивувавши свої вимоги тим, що період перебування відповідача на посаді генерального директора публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» останній під час здійснення свої управлінських функцій завдав шкоди позивачу звільнивши [PERSON], яку оцінює в сумі 59 821,30 грн., матеріальну шкоду, яка полягає в ухиленні від виконання рішень судів у розмірі 252 483,55 грн., несплаті земельного податку в сумі 114 977,04 грн. та несплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 334 634,90 грн. Ухвалами суду уточнену позовну заяву залишено без розгляду, а представнику відповідача відмовлено у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду. Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити, а також заслухавши думку представника третьої особи, яка його підтримала, а представник відповідача проти його задоволення заперечував, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Статуту ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», розділ 8.3. визначає права та обов'язки генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». Конкретні умови діяльності генерального директора визначаються в контракті. 31 жовтня 2012 року наказом №546 «ОС» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України призначено [PERSON] з 01 листопада 2012 року на посаду генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на умовах контракту терміном з 01 листопада 2012 року по 31 жовтня 2017 року включно. 01 листопада 2012 року наказом №158-к [PERSON] приступив з 01 листопада 2012 року до виконання обов'язків генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». Відповідно до контракту № 27, укладеного між [PERSON] як генеральним директором ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 31 жовтня 2012 року, п. 1.1. визначає, що генеральний директор зобов'язується забезпечувати прибуткову діяльність ПАТ «КИІВЗНДІП», ефективне використання і збереження закріпленого за товариством державного майна. Пунктом 2.4. контракту визначено, що генеральний директор ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» забезпечує високоефективну у стабільну роботу товариства та зміцнення його фінансового стану, отримання та зростання прибутку, рентабельність виробництва, повну та своєчасну сплату обов'язкових платежів та податків до державного бюджету, позабюджетних та інших фондів, виплат поточної заробітної плати, а у разі наявності заборгованості із заробітної плати та інших соціальних виплат її погашення. Наказом № 214 від 05 серпня 2014 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України [PERSON] було відсторонено від виконання обов'язків генерального директора з 07 серпня 2014 року. Наказом № 391К/ОС від 10 вересня 2014 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України було розірвано контракт від 31 жовтня 2012 року № 27, укладений між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України та [PERSON] та звільнено [PERSON] з посади генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» 12 вересня 2014 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] не погодився із звільненням та звернувся до суду. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі №757/29656/14-ц залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, третя особа Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництва» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник позивача, як на одну з основних підстав зазначає про преюдицію вказаного рішення, яким встановлено, що згідно листа ДПІ у Печерському районі міста Києва №38551/10/19-110 від 06 листопада 2012 року, станом на 01 листопада 2012 року ПАТ «КиївЗНДІЕП» має податковий борг перед бюджетом в загальній сумі 1 040 102,5 грн., в тому числі з податку на прибуток приватних підприємств - 224 404,65 грн., з податку на додану вартість - 18 333,19 грн., з податку на частину чистого прибутку господарських організацій - 79 651,79 грн. та з земельного податку з юридичних осіб - 717 712,87 грн. Поряд із цим ним встановлено, що згідно листа ДПІ у Печерському районі міста Києва №2125/0/10-13 від 06 березня 2013 року станом на 20 лютого 2013 року ПАТ «КиївЗНДІЕП» має податковий борг перед бюджетом в загальній сумі вже 1 300 864,78 грн., в тому числі з податку на прибуток 199 279,05 грн., з податку на додану вартість 225 277,11 грн., з частини чистого прибутку господарських організацій - 76 096,15 грн., з земельного податку з юридичних осіб - 800 212,47 грн. Тоді як згідно листа ДПІ у Печерському районі міста Києва від 29 липня 2014 року станом на 23 липня 2014 року заборгованість ПАТ «КиївЗНДІЕП» перед бюджетом збільшилась вже до 3 806 498,99 грн., а саме з податку на додану вартість - 1 844 981,38 грн., земельний податок з юридичних осіб - 1 690 558,47 грн., з податку на прибуток приватних підприємств - 194 690,51 грн., з частини прибутку (доходу) господарських організацій - 76 124,40 грн.. авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств - 144,23 грн. Також обліковується податковий борг з частини прибутку (доходу) господарських організацій (державних, казенних підприємств та їх об'єднань), що вилучаються до бюджету - в сумі 76 124,40 грн. Наявність заборгованості ПАТ «КиївЗНДІЕП» перед бюджетом підтверджуєтеся судовими рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року у справі №826/606/14, від 30 жовтня 2014 року у справі №826/15462/14, від 22 травня 2014 року у справі №826/1306/14, від 05 листопада 2013 року у справі №826/15065/13-а, від 25 червня 2014 року у справі №826/7745/14, якими з ПАТ «КиївЗНДІЕП» стягувалось до державного бюджету України суми податкової заборгованості, надано дозвіл на реалізацію майна товариства, яке перебуває у податковій заставі, стягувалась заборгованість перед органами пенсійного фонду по відшкодуванню витрат на виплату різниці в розмірі пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних позабюджетних підприємств і організацій. Суд критично оцінює доводи представника позивача щодо неможливості прийняття даних судових рішень як доказів по справі, оскільки вони не є преюдиційними відносно [PERSON] Стороною у справах було ПАТ «КиївЗНДІЕП», а відтак судовими рішеннями встановлені обставини щодо товариства. З викладеного вбачається, що за час перебування [PERSON] на посаді Генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» податковий борг підприємства збільшився. Відповідно до Звіту про виконання фінансового плану ПАТ «КиївЗНДІЕП» за 2013 рік, дохідну частину підприємством не виконано на суму 3 949 400 грн. Збиток підприємства за 2013 рік становить 149 000 грн. при запланованому чистому прибутку 192 000 грн., що свідчить про невиконання фінансового плану на 2013 рік. Згідно звернення ПАТ «Київенерго» №42АУ/93ПЗ/4039 від 15 липня 2014 року, за ПАТ «КиївЗНДІЕП» наявна заборгованість у розмірі 3 324 572,85 грн., щодо якої ПАТ «Київенерго» висувається вимога щодо її погашення, з одночасним попередженням можливості ініціювання банкрутства товариства. Із вказаної суми 1 782 174, 9 грн. підлягає стягненню за рішенням господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року у справі №910/4802/13, який стягнув з ПАТ «КиївЗНДІЕП» 67 074,78 грн. пені, 38 481,85 грн. річних та 38 824, 4 грн. витрат щодо сплати судового збору. З доводів позивача вбачається, що в ході примусового виконання вказаного судового рішення постановою державного виконавця від 13 березня 2014 року накладено арешт на рахунки ПАТ «КиївЗНДІЕП» в межах суми 1 926 555,93 грн. 30 жовтня 2012 року [PERSON] як керівником ПАТ «КиївЗНДІЕП» укладено договір №792 з громадським об'єднанням «Ніхто крім нас», згідно якого передав в оренду останньому нерухоме майно ПАТ «КиївЗНДІЕП», загальною площею 114 м.кв. строком на 5 років, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Таким чином, на 01 листопада 2012 року - дату призначення [PERSON] на посаду генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», як встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, податковий борг ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» станом на 01 листопада 2012 року становив 1 040 102,5 грн., в тому числі борг з податку на прибуток приватних підприємств - 224 404,65 грн., з податку на додану вартість - 18 333,19 грн., з податку на частину чистого прибутку господарських організацій - 79 651,79 грн. та з земельного податку з юридичних осіб - 717 712, 87 грн. Поряд із цим, представник позивача посилається на те, що за час перебування [PERSON] на посаді генерального директора сума податкового боргу збільшилася та становила станом на 23 липня 2014 року (за два тижні до дати відсторонення [PERSON] від посади) 3 806 498,99 грн., а саме з податку на додану вартість - 1 844 981,38 грн., земельний податок з юридичних осіб - 1 690 558,47 грн., з податку на прибуток приватних підприємств - 194 690,51 грн., з частини прибутку (доходу) господарських організацій - 76 124,40 грн., авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств - 144,23 грн. Також обліковується податковий борг з частини прибутку (доходу) господарських організацій (державних, казенних підприємств та їх об'єднань), що вилучаються до бюджету - в сумі 76 124,40 грн. Як встановлено рішенням суду, станом на 01 листопада 2012 року борг ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» зі сплати ПДВ становив 18 333,19 грн., за час роботи [PERSON] борг з ПДВ зріс до 1 844 981,38 грн., збільшившись на 1 826 648,19 грн., борг зі слати земельного податку становив станом на 01 листопада 2012 року 717 712,87 грн., збільшився до 1 690 558,47 грн., тобто зріс на 972845,6 грн. Загальний податковий борг станом на 01 листопада 2012 року становив 1 040 102,50 грн., за час керування [PERSON] загальний податковий борг збільшився до 3 806 498,99 грн., тобто зріс на 2 766 396,49 грн., при цьому ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» під керівництвом [PERSON] не сплачувалось ні ПДВ, ні земельний податок. Представник позивача вказує на те, що загальний податковий борг станом на 01 листопада 2012 року становив саме 1 040 102,50 грн. підтверджується листом [PERSON] до ДПІ у Печерському районі в місті Києві від 30 листопада 2012 року № 31-758. Так, загальна сума боргу, на яку борг ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за час керівництва [PERSON] по сплаті ПДВ і земельному податку збільшився складає 2 799 493,79 грн., а підтвердженням несплати ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» під керівництвом [PERSON] зокрема земельного податку є відповідь на заперечення до акту камеральної перевірки від 14 липня 2015 року ДПІ у Дніпровському районі в місті Києві, з якої вбачається, що самостійно задекларовані ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» зобов'язання зі сплати земельного податку: за жовтень 2013, граничний термін сплати - 30 листопада 2013 року - сплачено 16 квітня 2015 року; за листопад 2013 року, граничний термін сплати - 30 грудня 2013 року -сплачено 16 червня 2015 року, за грудень 2013 року, граничний термін сплати - 30 січня 2014 року - сплачено 19 червня 2015 року, за січень 2014 року, граничний термін сплати - 02 березня 2014 року - сплачено 16 червня 2015 року, з чого видно, що [PERSON] було задекларовано земельний податок, але не сплачено його протягом тривалого часу, що потягло за собою не тільки створення податкового боргу, але і накладення штрафних санкцій. Таким чином, позивач зазначає, що всі вказані вище оплати були проведені після того, як директором ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» став [PERSON] Відповідно до довідки за період січень-жовтень 2013 року за підписом [PERSON] як генерального директора та підписом головного бухгалтера, вбачається, що ПДВ, податок на прибуток та дивіденди у 2013 році не сплачувались. ПДВ сплачено тільки у квітні та травні 2013 року на суму 43,5тис.грн. [PERSON], перебуваючи на посаді генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІП»,23 листопада 2012 року видав наказ №169-к, яким звільнив з посади фінансового директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» [PERSON], а рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2014 року у справі №757/24109/13-ц залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 26 травня 2014 року скасовано вказаний наказ, а [PERSON] поновлено на посаді. Стосовно доводів позивача щодо боргу перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», то відповідно до акту звіряння розрахунків за теплову енергію між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за період з 01 жовтня 2011 року по 01 лютого 2013 року станом на 01 серпня 2013 року, станом на листопад 2012 року ПАТ «КИІВЗНДІЕП» мав борг перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» 1 232 117,74 грн. за період 01 січня 2011 року по 01 липня 2011 року, станом на 01 серпня 2013 року за період керівництва [PERSON], борг збільшився до 1 782 174, 90 грн., тобто на 550 057,16 грн. Відповідно до листа ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» від 11.09.2013, вбачається, що за період з 01 жовтня 2012 року по 01 серпня 2013 року у ПАТ «КИІВЗНДІЕП» виник борг перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на суму 610 659,77 грн. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2013 року у справі № 910/4802/13 позов ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до ПАТ «КИІВЗНДІЕП» задоволено частково, стягнуто з ПАТ «КИІВЗНДІЕП» зокрема 67 074,78 грн. пені, 38 481,85 грн. 3% річних, 38 824,40 грн. судового збору, всього - 144 381,03 грн. Стягнення з ПАТ «КИІВЗНДІЕП» цих сум стало наслідком невиконання ПАТ «КИІВЗНДІЕП» під керівництвом [PERSON] своїх договірних обов'язків перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Крім того, відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за період керівництва [PERSON] не сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого ДПІ у Печерському районі ТУ ДФС у м. Києві була пред'явлена вимога від 04 листопада 2015 року №10-8095-17 на суму 878 275,70 грн. На підставі даної вимоги державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ в місті Києві було винесено постанову від 24 грудня 2015 року про відкриття виконавчого провадження та постанову від 27 січня 2016 року про арешт коштів боржника, а 03 жовтня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу юридичній особі матеріальної шкоди. Представник позивача на підтвердження позовних вимог посилався на те, що під час здійснення відповідачем керівних функцій у ПАТ «КИІВЗНДІЕП», останньому заподіяно матеріальну шкоду і в розумінні ч. 4 ст. 136 КЗпП України мотивує своє право звернення до суду. Так, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, що передбачає ч. 1 ст. 132 КЗпП України. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, що передбачає ч. 2 ст. 132 КЗпП України. Зокрема, у відповідності до ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. У відповідності до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Стаття 130 КЗпП України містить загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівників. Так, відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України право притягнути працівника до матеріальної відповідальності у підприємства виникає, зокрема, у разі одночасної наявності таких фактів: порушення трудових обов'язків, пряма дійсна шкода, причинний зв'язок між порушенням і шкодою, вина або бездіяльність працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення до матеріальної відповідальності працівника. Матеріальна відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Підстави та умови, що мають бути встановлені для притягнення працівників до матеріальної відповідальності, узагальнив також Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 11 грудня 2015 року № 12. Зокрема, у постанові визначено категорії прямої дійсної шкоди, такими є: недостача, втрата, знищення, пошкодження чи зіпсування матеріальних цінностей; шкода, спричинена незаконним продажем товарів за зниженою ціною; витрати, спричинені незаконними або необґрунтованими виплатами (переплатами); витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників; суми неустойки, фінансових санкцій, пені, сплачені на користь контрагентів за цивільно-правовими договорами, державного чи місцевого бюджетів, державних органів; виплати на користь інших суб'єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників; нестягнена з боржника дебіторська заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена у зв'язку зі спливом строку позовної давності; нестягнена з боржника шкода (за винятком тієї частини шкоди, яка належить до категорії неодержаного прибутку), якщо можливість її стягнення втрачена. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій або бездіяльності. Вимог про стягнення з відповідача шкоди у розмірі середнього місячного заробітку, у відповідності до положень ст. 132 КЗпП України, позивачем не заявлено, а відтак, з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, передбачену ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості застосування положень ст. 132 КЗпП України, оскільки позивачем не було заявлено вимог з цих підстав. Судом встановлено, що у період з 01 листопада 2012 року по 10 вересня 2014 року відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем. Обґрунтовуючи свої вимоги представник ПАТ «КиївЗНДІЕП» вказує, що період перебування відповідача на посаді генерального директора вказаного підприємства останній під час здійснення свої управлінських функцій завдав шкоди позивачу, зокрема: звільненням [PERSON], матеріальну шкоду, яка полягає у понесенні витрат по сплаті боргу по ПДВ, земельного податку та сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивач не навів достатнього обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди у визначеному розмірі, з огляду на відсутність в даному випадку преюдиційної складової, а також не довів протиправності поведінки відповідача та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою у визначеному ним розмірі. За встановлених обставин, позивачем не доведено правових підстав покладання на відповідача обов'язку з відшкодування шкоди завданої звільненням [PERSON], матеріальної шкоди, яка полягає в ухиленні від виконання рішень судів у розмірі 252 483,55 грн., несплаті земельного податку в сумі 114 977,04 грн. та несплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 334 634,90 грн., а тому дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed