Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, вимоги за яким уточнив в ході підготовчого провадження, просить визнати недійсними рахунки за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року з централізованого опалення, і такими що не підлягають оплаті, застосувати позовну давність до нарахованої відповідачем суми боргу з 30 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року, зобовязання ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти з ним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення, зобовязання ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок за надання послуг з централізованого опалення з 30 вересня 2017 року, повідомивши його належним чином, рекомендованим листом, зобовязання ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти із ним договір на реструктуризацію суми заборгованості визначеної за період з 30 вересня 2017 року по день завершення розгляду справи судом. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що до 30.09.2014 він не мав жодного відношення до квартири [ADDRESS], яку прийняв у спадщину після смерті попереднього власника, а тому відповідач йому без жодних правових підстав виставляє рахунки за надання послуг з централізованого опалення вказаної квартири за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року. Крім цього, з моменту успадкування ним даної квартири відповідач не запропонував йому укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, а тому безпідставно виставляє йому рахунки на оплату наданих послуг теплопостачання без наявності між ними договірних відносин. Крім цього, відповідач звертався про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 1 липня 2014 року, однак ухвалою Личаківського районного суду від 28.08.2018 судовий наказ за його заявою скасовано. Вказані обставини на його переконання свідчать про безпідставність та необґрунтованість проведених відповідачем нарахувань, такі слід привести у відповідність шляхом їх перерахунку та укладення відповідних угод. Просить позов задоволити. Ухвалою суду від 17.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначив, що відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону України Про теплопостачання, інших підзаконних актів вони являються теплопостачальною організацією, яка надає послуги з постачання споживачам (в тому числі позивачу) централізованого опалення. Такі послуги за період з 2014 року по даний час позивачу надавались за адресою знаходження його майна, а саме квартири [ADDRESS], яку він прийняв у спадщину після смерті попереднього власника. А тому позивач незважаючи на наявність укладеного договору зобовязаний нести витрати по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг. Вважають, що вартість таких послуг ними належно розрахована відповідно до затверджених Правил надання послуг централізованого опалення, а тому підстав для здійснення перерахунку немає. Крім цього вважає, що незважаючи на той факт, що позивач став власником квартири з 30.09.2014, однак вказану квартиру він прийняв у спадщину після попереднього власника, а відтак до нього перейшли всі права та обовязки, що належали спадкодавцю, в тому числі щодо оплати житлово-комунальних послуг, в звязку з чим просять відмовити в задоволенні позову. Позивачем подано відповідь на відзив щодо позову 19.11.2018, відповідно до якого зазначив, що відповідача про смерть попереднього власника ним було повідомлено ще 28.09.2013р. Проте на даний час він дізнався про наявність договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення від 01.07.2014 де зазначено споживачем [PERSON] а не його. На даний час вказаний договір не розірвано, з ним не укладено, а тому аргументи відповідача вважає безпідставними. Відповідачем подано 28.11.2018 р. заперечення на відповідь на відзив, в якому повідомляє, що до 1 липня 2014 року виконавцем послуг теплопостачання за місцем проживання позивача було ЛКП №507, в той же час з моменту надання цих послуг ними було сформовано договір про надання послуг з централізованого опалення на основі типового договору затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 №630 та направлено позивачу. Дійсно при підготовці договору було допущено механічну описку у написанні прізвища позивача, однак позивач жодних дій щодо укладення договору не вчинив. Однак, незалежно від факту укладення договору, позивач, як споживач наданих йому житлово-комунальних послуг зобовязаний оплачувати одержувані ним послуги. Будь яких доказів помилки в розрахунках оплати наданих позивачу послуг чи неналежної якості таких позивачем суду не представлено, а тому просить в задоволенні позову відмовити. 20.11.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позов, дав пояснення аналогічні вище наведеним. Крім того, зазначив, що з того часу, як він став власником квартири №31 по вул. Черемшини у м. Львові, а саме з 30 вересня 2014 року, відповідач в суд з вимогою до нього про стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг централізованого опалення, не звертався і тому безпідставно пропустив строк позовної давності, який просить застосувати до нарахованої відповідачем суми боргу. В звязку із застосування строку позовної давності просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок нарахованого боргу за період з 30 вересня 2017 р. по даний час. Оскільки вважає, що заборгованість виникла в звязку з халатною бездіяльністю відповідача, просить зобовязати його укласти договір на реструктуризацію боргу та договір приєднання про надання послуг теплопостачання. Також позивач повідомив, що послуги теплопостачання квартири №31 по вул. Черемшини у м. Львові надаються відповідачем належним чином, жодних зауважень до якості таких він не має та не оспорює виставлені відповідачем рахунки з підстав правильності нарахування. Представник відповідача проти позову заперечила в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Додатково в судовому засіданні пояснила, що жодних підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки відповідач належним чином надавав позивачу послуги теплопостачання за які здійснював відповідні нарахування у передбаченому Законом порядку, неодноразово надсилав останньому пропозиції укладення договору, на що позивач не реагував. Також на даний момент в провадженні суду знаходиться позов відповідача про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги, в межах розгляду якого і слід вирішувати питання застосування строку позовної давності та правильності нарахованої суми заборгованості. З приводу вимог позивача про зобовязання відповідача укласти з ним угоду про реструктуризацію боргу, підстав для задоволення такої також немає, оскільки відповідач не заперечує вирішити вказане питання у позасудовому порядку при наявності відповідного звернення позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.09.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7). Однією з позовних вимог позивача являється визнання недійсними рахунків на оплату наданих відповідачем послуг в період з 01.07.2014\~р.\~по 30.09.2014\~р.,\~в звязку\~з тим, що він набув право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування лише 30.09.2014 р. Однак, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Також розглядаючи дану позовну вимогу, суд враховує, що виставлені ЛМКП «Львівтеплоенерго» рахунки (а.с.7-14) є лише даними бухгалтерського обліку та внутрішнім документом і не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України та самі по собі не можуть нести для позивача негативних наслідків у виді майнових стягнень в примусовому порядку. Отже, враховуючи наведене підстав для задоволення вказаної вимоги немає. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про застосування позовної давність до нарахованої відповідачем суми боргу з 30 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року, з наступних підстав. Згідно з ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином з наведеного вбачається, що питання застосування позовної давності може вирішуватись судом лише, щодо заявленої позовної вимоги. Оскільки предметом розгляду у даній справі не являться вимога ЛМКП «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення боргу, суд не праві застосовувати строк позовної давності. Також позивач оспорює правомірність нарахування оплати за надані послуги з централізованого опалення його квартири за період з 30.09.2017р. по день винесення рішення суду, просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок за вказаний період. Дану вимогу мотивує, тим що між ним та відповідачем відсутні договірні відносини, а також тим, що перерахунок заборгованості слід здійснити з врахуванням строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи позивачу було надано послуги з теплопостачання, що підтверджується актами про включення системи живлення (а.с.48-52). Відповідно до ст.9 ЗУ «про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює\~оплатуза\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Окрім того, відповідно до листав ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 12.10.2018 позивачу було надіслано два примірники Договору приєднання «Про надання послуг централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води» з проханням підписати договір та один примірник повернути у місячний строк (а.с.24). Отже, судом встановлено, і дані обставини позивачем не заперечують, що відповідач надавав послуги позивачу, а тому останній зобовязаний був здійснювати оплату отриманих ним житлово-комунальних послуг, незважаючи на відсутність укладеного договору. Більш того, позивачем не представлено жодного доказу на підтвердження помилковості здійснених позивачем нарахувань заборгованості за спірний період, не заявлено жодних претензій, що якості наданих послуг. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги безпідставність вимоги про застосування строку позовної давності, суд вважає, що жодних підстав для задоволення позовних вимог, щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок боргу за наданні послуг з централізованого опалення з 30.09.2017 по даний час. Також суд не вбачає підстав для зобовязання відповідача укласти із позивачем договори приєднання та про реструктуризацію боргу, оскільки не доведено факту, що позивач звертався до відповідача з такою пропозицією а останній ухилявся від укладення вказаних угод. В той же час, як встановлено в ході судового розгляду відповідач не заперечує щодо укладення із позивачем договору про надання послуг централізованого теплопостачання та готовий розглянути можливість реструктуризації боргу у випадку відповідного звернення позивача.

Outcome: dismissed