Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання укладеним договору про надання житлово - комунальних послуг, визнання недійсним пунктів статуту, які покладають на відповідача зобов'язання в односторонньому порядку та скасувати заборгованість нараховану за проведення послуг, які позивач не замовляв. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що оскільки відповідач є балансоутримувачем та виконавцем житлово - комунальних послуг, а позивач споживачем таких послуг, між сторонами повинен був бути укладений відповідний договір, що передбачено законом. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від укладення такого договору, позивач вважає, що таке право позивача, яке передбачено законом, відповідачем не визнається, а тому останнє підлягає захисту, шляхом визнання договору таким, що є укладеним відповідно до умов типового договору. Крім того, позивач просить визнати не дійсними пункти статуту відповідача, які не передбачені законодавством, оскільки покладають на позивача обов'язки в односторонньому порядку, а саме виконувати рішення загальних зборів відповідача, зокрема щодо оплати житлово - комунальних послуг, загальних витрат кооперативу по експлуатації та ремонту будинку, утримання прибудинкової території тощо. Позивач вважає, що такі правовідносини повинні бути врегульовані договором про житлово - комунальні послуги та чітко визначені, а не полягати у примушуванні в односторонньому порядку до вчинення певних дій. Крім того, позивач зазначив, що при наявності договору про житлово - комунальні послуги, а також при наявності та наданні позивачу документально підтвердженого розрахунку витрат на проведення ремонту даху та ліфтів, а також в разі якщо б оспорювані пункти статуту відповідача відповідали б вимогам закону, позивач поніс би відповідні витрати. В свою чергу, у зв'язку з відсутністю зазначених умов, відповідач просить скасувати йому заборгованість по витратах на проведення ремонту даху та ліфтів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги не вірно застосовує законодавство. Так, відповідач не є господарюючим суб'єктом і не надає житлово - комунальні послуги, а тому підстави для укладати договору про житлово - комунальні послуги відсутні. Крім того, представники просили застосувати до вимог про визнання не дійсним окремих пунктів статуту строку позовної давності. Разом з тим зазначили, що вказані вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не наведено в чому полягає невідповідність положень статуту вимогам чинного законодавства. Крім того, оспорювані положення статуту були прийняті на загальних зборах кооперативу його членами до того, як позивач набув права власності на квартиру у будинку кооперативу і визнання не дійсним таких положень статуту порушуватиме права інших членів кооперативу, які приймали відповідні положення. Також представники зазначили, що оспорювані положення статуту були прийняті членами кооперативу з метою врегулювання питань утримання будинку, зокрема сплатою житлово-комунальних послуг та інших витрат особами, які набули права власності у будинку який знаходиться на утриманні відповідача і не виявили бажання набути членства у кооперативі. Враховуючи зазначене представники просили відмовити у перерахунку та скасуванні заборгованості та зазначили, що вказаний тарифи та здійснення відповідних витрат були прийняті на загальних зборах кооперативу і підлягають виконанню. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.05.2002 року загальними зборами членів житлово - будівельного кооперативу «Будівельник-9» (далі - кооператив та/або ЖБК «Будівельник-9»)відповідно до протоколу № 5 було затверджено статут кооперативу, який 27.06.2002 року зареєстровано у Дарницькій районній у м. Києві державній адміністрації (далі - статут)/а.с. 58-76/. Позивач посилається на те, що відносини щодо утримання будинку, прибудинкових території та надання житлово - комунальних послуг має бути оформлено між сторонами договором згідно Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ПКМУ № 529 від 20.05.2009 року «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а також виходячи із вимог Закону України «Про кооперацію». В свою чергу, представники відповідача заперечують проти таких тверджень, посилаючись на те, що відповідач не є суб'єктом господарювання і виконавцем послуг. Згідно ч.ч. 3-5 ст. 137 Житлового кодексу Української РСР, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку. Відповідно до п. 1 статуту, ЖБК «Будівельник-9» організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного шістнадцятиповерхового будинку на 150 квартир за власні кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком. Відповідно до роз'яснення Міністерства регіонального розвитку та житлово - комунального господарства України від 15.03.2013 року, питання діяльності житлово-будівельних кооперативів регулюється Житловим кодексом Української РСР та Постановою ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985 № 186 «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу». Такі ЖБК не є суб'єктами господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг. ЖБК організовані з метою забезпечення житлом членів кооперативу та їхніх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками). Згідно з Державним класифікатором України ДК 002:2004 «Класифікація організаційно-правовових форм господарювання» (КОПФГ), житлово-будівельним кооперативам присвоєно код 321 (попередній код - 182). Водночас питання діяльності обслуговуючих житлово-будівельних кооперативів регулюється Цивільним кодексом України, Законом України «Про кооперацію». Відповідно до статті 1 Закону України «Про кооперацію», обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Статтею 5 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації. Отже, на даний час чинним законодавством врегульоване питання діяльності різних за метою та організаційною формою господарювання кооперативів:житлово-будівельних кооперативів (КОПФГ 321),обслуговуючих житлово-будівельних кооперативів (КОПФГ 320). Враховуючи мету створення кооперативу передбачену у п. 1 статуту вбачається, що відповідач не є обслуговуючим житлово - будівельним кооперативом і суду не надано доказів про те, що відповідач є суб'єктом господарювання, у зв'язку з чим Закону України «Про кооперацію» не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Відповідно до ПКМУ № 529 від 20.05.2009 року «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладається із суб'єктом господарювання предметом діяльності якого є надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій (виконавець) та фізичною або юридичною особою що є власником житлового будинку (гуртожитку), власником (наймачем) квартири (житлового приміщення в гуртожитку), власником, орендарем нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку) (далі - споживач). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до копій договорів /а.с. 80-98/ вбачається, що відповідач, як балансоутримувач будинку є споживачем житлово - комунальних послуг, які особисто надавати не може, оскільки не є суб'єктом господарювання та відповідно до вимог вище наведеного закону укладає договори із виконавцями таких послуг. Отже, аналізуючи законодавство надання житлово - комунальних послуг, не входить в обов'язки ЖБК «Будівльник-9», основною діяльністю якого є лише управління та утримання будинку та прибудинкової території. Дана позиція є важливим обґрунтуванням того, що у даному випадку кооператив не має статусу виконавця комунальних послуг. Враховуючи наведене, суд вважає що вимоги позивача щодо визнання укладеним договору про надання житлово - комунальних послуг між сторонами не є обґрунтованими. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що наявність укладених чотирьох трудових договорів із прибиральниками /а.с. 79/ не свідчить про те, що відповідач є суб'єктом господарювання. Щодо вимог про визнання не дійсним п. п. 39. 40 статуту кооперативу, суд також вважає, що вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного. Як зазначено вище статут кооперативу прийнятий у 2002 році, в свою чергу відповідач набув права власності на квартиру у 2006 році /а.с. 13-15/. Враховуючи те, що статут кооперативу не протирічить примірному статуту житлово-будівельного кооперативу затвердженому Постановою ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985 № 186, внесені пункти хоча і не передбачені у примірному статуті, проте останні були прийняті загальними зборами членів кооперативу, які є найвищим органом управління є не можуть вважатися недійсними, оскільки рішення, яке відповідно оформлювалося протоколом загальних зборів про включення оспорюваних пунктів до статуту це є волевиявлення членів кооперативу, не оспорено і є чинним. Отже, члени кооперативу самі визначили та погодили відповідну процедуру та умови оплати за житлово - комунальні послуги, що свідчить про те, що в односторонньому порядку такі умови нав'язані не були і при їх застосуванні порушення вимог цивільного законодавства суд не вбачає. Як зазначено вище позивач набув права власності на квартиру у будинку балансоутримувачем якого є відповідач набагато пізніше ніж прийнятий статут, а тому має виконувати вимоги останнього. Таким чином, суд вважає, що права позивача у даному випадку п.п. 39, 40 статуту не порушуються, а в разі якщо останній бажає приймати участь у формуванні тарифів, цін на послуги тощо, він має право вступити до членів кооперативу та приймати участь у його зборах. Також, суд вважає, що вимоги позивача про анулювання боргу також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, зокрема і з урахуванням вище наведених підстав. Крім того, згідно витягу з протоколу; 4 загальних зборів членів ЖБК «Будівльник-9» від 29.12.2013 року /а.с. 53/ вбачається, що загальними зборами кооперативу було прийнято рішення про накопичення коштів на капітальний ремонт даху та ліфтів, за що позивач не сплачував в період з 2013 -2014 рр. у зв'язку з чим виник борг в сумі 276 грн. 30 коп. В свою чергу, представник позивача не надала доказів та не просила суд про витребування доказів, які б підтверджували ту обставину, що тарифи по витратах на капітальний ремонт даху та ліфтів та затверджувалися загальними зборами членів кооперативу, борг позивача розрахований не вірно, або позивач бажаючи сплатити за вказані послуги вимагав представити відповідні документи на що йому було відмовлено відповідачем. Враховуючи зазначене, суд вважає, що доводи представника позивача в цій частині є неспроможними. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed