Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 17.11.2006 рокуміж Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (Відповідачка-1), укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11079313000 ( Кредитний договір). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, Позивач надав Відповідачці-1кредит (грошові кошти) в іноземній валюті врозмірі 52000,00 доларів США (п'ятдесят дві тисячі доларів США 00 центів), а [PERSON] зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16.11.2027 року, З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань[PERSON] за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] (Відповідачка-2) булоукладено Договір поруки № 11079313000 /П від 17.11.2006 року, відповідно до умов якого, остання зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання Відповідачкою-1 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність [PERSON] та [PERSON] є солідарною. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. [PERSON] взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконує, у зв'язку з чим станом на 12.06.2017 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 39118,30 доларів США (тридцять дев'ять тисяч сто вісімнадцять доларів США 30 центів), яка складається з: заборгованості за кредитом - 20 404,14 доларів США ; заборгованість по процентам в тому числі прострочена заборгованість - 18 714,16 доларів США. Позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором та в рівних частках понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до початку слухання справи подала заяву, в якій просить суд слухання справи провадити без її участі та застосувати до вимог Банку строки позовної давності, оскільки з метою дострокового стягнення всієї заборгованості за вищевказаним кредитним договором 26.01.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі № 121), а тому вважає, що станом на час звернення з позовом до суду Банк пропустив строк для примусового дострокового стягнення кредитної заборгованості. Відповідачка [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, проте до початку судового засідання подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог, заявлених у позові. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявлених банком позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки договір поруки є припиненим. Крім того, підтримав заяву щодо застосування строків позовної давності, оскільки у Банку право звернення з позовом до суду для примусового дострокового стягнення кредитної заборгованості сплило ще 26.01.2013 року, тобто через три роки після того як 26.01.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. вчинено виконавчий напис, згідно якого строк платежу за кредитним договором настав 25.12.2009 року. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, розгляд справи, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, в порядку загального позовного провадження. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №11079313000, відповідно до якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 52 000 доларів США, терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1), але не пізніше 16.11.2027р. (п. 1.2.2. кредитного договору),з процентною ставкою в розмірі 11,3 % річних. 17.12.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № №11079313000 від 17.11.2006 року, згідно п.1.1. якого змінився строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким Банком було нараховано проценти., згідно п.1.2 погодили новий Графік погашення кредиту Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, кредит надавався позичальниці на придбання квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань між Банком та [PERSON] 17.11.2006 року було укладено Договір іпотеки № №11079313000/З, згідно п.1.2 якого іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за кредитним договором № №11079313000 від 17.11.2006 року та за кредитним договором №11079313000/2 від 17.11.2006 року. Предметом іпотеки є квартина № 80 в будинку № 30-А по вкл. Зернова, що в м. Запоріжжі. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору 17.11.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №11079313000/П , згідно якого остання зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальницею усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №11079313000. Згідно п. 1.3. та п.1.4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Крім того, п. 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання на 10-ий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги. Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по вищеназваному кредитному договору. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідност. 554 ЦК Україниу разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що позичальницею [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредитних платежів. З довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 12.06.2017р. вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] здійснила 10.10.2008р., заборгованість за кредитом з цієї дати становить 20404,14 доларів США. Платежі на погашення процентів здійснювалися до 30.06.2009р., всього на цю дату було сплачено на погашення процентів 7183,02 доларів США, станом на 31.05.2017 заборгованість за процентами становить 18714,16 доларів США. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 12.06.2016р. по 12.06.2017р. нарахована у розмірі 131720,00 грн. З позовом про стягнення вказаної заборгованості Банк звернувся до суду 15.06.2017р. Разом з тим, в ході судового розгляду справи знайшли підтвердження доводи відповідачів, що на вимогу Банку про дострокове повернення кредиту строк повернення кредиту настав у 2010 році, що вбачається зі змісту виконавчого напису нотаріуса. Так, судом встановлено, що Банк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковського О.О., який вчинив виконавчий напис від 26.01.2010 року (зареєстровано в реєстрі № 121) і звернув стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], для задоволення вимог банку на погашення заборгованості за кредитним договором, строк платежу за яким настав 25.12.2009р., за період з 01.06.2009р. по 04.01.2010р. у розмірі 174 177,05 грн., що еквівалентно 21813,03 доларів США, які складаються з простроченої заборгованості за кредитом 162927,06 грн., простроченої заборгованості по процентам у сумі 10944,08 грн., пені 305,91 грн. Наданим суду розрахунком заборгованості станом на 12.06.21017р. підтверджується наявність станом на 25.12.2009р. саме такого розміру загальної заборгованості за кредитом і за процентами в валюті кредиту, на погашення якого було вчинено вищезазначений виконавчий напис нотаріуса. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом на час виникнення спірних правовідносин регулювалося ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також зазначається, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.4 вказаної Глави зазначається, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п. 5.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Оскільки згідно наданої суду копії виконавчого напису нотаріуса від 26.01.2010 року, строк для погашення боргу за кредитним договором №11079313000 настав 25.12.2009 року, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Положеннями ст. 264 ЦК України передбачено що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення пені, штрафів, неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням кредитором права на повернення кредиту достроково. Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, строк виконання якої настав 29.12.2009р., та звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26.01.2010р. для задоволення вимог про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, строк платежу за яким настав 29.12.2009р., кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з цього моменту. З даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся 15.06.2017р., тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами у справі, що згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Крім того, щодо вимоги про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з п. 3.2 договору поруки, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позивальника по вищевказаному кредитному договору. Як встановлено судом, кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, тому саме із зміненого банком дня виконання основного зобов'язання починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги до боржника. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Зі збігом вказаного строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки банк в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 15.06.2017р., тобто за межами встановлених законом строків, порука є припиненою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 259, 261, 263-267, 299, 526, 530, 544, 553, 559, 610, 629, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed