Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон дитини без згоди батька, про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон без згоди батька посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем до 14 грудня 2009 року. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Після розлучення відповідач неодноразово вчиняв сварки за що неодноразову був притягнутий до адміністративної відповідальності. Матеріально не допомагає в утриманні дитини. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів на покращення здоров`я дитини, не надаючи дозволи на виїзд дитини за кордон. Позивач вважає, що для дитини буде корисним відпочинок за кордоном, тому просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України в її супроводі, без згоди та супроводу батька дитини: у період з 01.08.2016 по 30.08.2016 до Чорногорії та Республіки Хорватії та Болгарії; у період з 14.10.2016 по 07.11.2016 до Чорногорії та Республіки Хорватії; у період з 25.12.2016 по 15.01.2017 року до Чеської Республіки, Республіки Польща та Словакії; у період з 10.06.2017 року по 10.07.2017 року до Республіки Греція, Італії, Чорногорії та Республіки Хорватія; у період з 10.06.2017 року по 10.07.2017 року до Туреччини; у період з 11.07.2017 року по 31.07.2017 року до Болгарії; у період з 01.08.2017 року по 31.08.2017 року до Чорногорії, Республіки Хорватія та Болгарії Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, оскільки хоче, щоб виїзд дитини за кордон відбувався у його супроводі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками Малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 28 травня 2006 року по 14 грудня 2009 року (а.с.14). Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позивач зазначає, що причиною розлучення стало те, що відповідач зловживав спиртними напоями та вживав наркотики. В подальшому між сторонами постійно стали виникати сварки, які негативно впливали на її психічний стан та дитини. [PERSON] неодноразово був притягнутий до адміністративно-правової відповідальності, що підтверджується копіями постанов Дніпровського районного суду м. Києва (а.с.37,38,39,40,41). 08 липня 2014 року [PERSON] було винесено офіційне попередження Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві про неприпустимість учинення насильства в сім`ї (а.с.47). Також, факт того, що за рахунок дій [PERSON], між батьками склались неспритні стосунки, що негативно відображається на дитині підтверджується відповідними доказами (а.с.33-34,35-36,42,43,44). Відповідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 14 вересня 2016 року, спілкування [PERSON] з дитиною є недоцільним та є можливим позбавлення його батьківських прав (а.с.91-92). Малолітня [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері та проживає з нею (а.с.15). Позивач зверталась до [PERSON] з метою отримання його дозволу на виїзд дитини за кордон у її супроводі та без супроводу батька, однак відповідач вказаного дозволу не надавав, що підтверджується відповідними доказами (а.с.20-21,22,23,24,25-26,31,32,64,93). Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року (зі змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ч. 2 cт. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Разом з тим, правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також за змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду). Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в ст.ст. 57 - 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню, в той же час відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідних дозволів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси малолітньої дитини, однак суд, враховуючи, що станом на момент винесення рішення, певний період на який позивач просила надати дозволи на виїзд дитини, вже минув, вважає за необхідне задовольнити позов в частині надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу її батька [PERSON]: у період з 25.12.2016 по 15.01.2017 року до Чеської Республіки, Республіки Польща та Словакії; у період з 10.06.2017 року по 10.07.2017 року до Республіки Греція, Італії, Чорногорії та Республіки Хорватія; у період з 10.06.2017 року по 10.07.2017 року до Туреччини; у період з 11.07.2017 року по 31.07.2017 року до Болгарії; у період з 01.08.2017 року по 31.08.2017 року до Чорногорії, Республіки Хорватія та Болгарії. Стосовно надання дозволу [PERSON] на оформлення проїзного документа для виїзду та виготовлення всіх документів, пов`язаних з перетинанням адміністративного кордону між Україною та іншими державами, для виїзду та в»їзду за кордон неповнолітній [PERSON] строком до досягнення дитиною 16-річного віку, то дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме в частині єдино разового дозволу на виготовлення вказаних документів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: partial