Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року [PERSON] уклав кредитний договір № 839/3/27/38/8-332, згідно умов якого отримав кредит у розмірі 13579 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 10 травня 2015 року. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, в звязку з чим виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 3928,99 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 98821 гривні 05 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 2401 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 60389 гривень 40 копійок; заборгованість за відсотками у розмірі 239,34 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 6019 гривень 85 копійок; пеня за порушення строків погашення кредиту у розмірі 1219,74 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 30678 гривень 54 копійки; пеня за порушення строків погашення відсотків у розмірі 68,91 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 1733 гривні 26 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 3928,99 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 98821 гривні 05 копійок, а також судові витрати у розмірі 1482 гривні 32 копійки. В судове засідання представник позивача не зявився, але надавав до суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім цього в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судових повісток та зворотне поштове повідомлення, які містяться в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя. Також в своїй заяві просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що його довіритель сумлінно виконував умови кредитного договору, однак значне зростання обмінного курсу долару США по відношенню до національної валюти України стало перешкодою для можливості дотримання умов договору, тобто порушення умов договору фактично сталося з обєктивних, незалежних від нього причин. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотне поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 13 травня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 839/3/27/38/8-332. Відповідно до умов вищевказаного договору Кредитор надав Позичальнику кредит у розмірі 13579 доларів США, з процентною ставкою, розмір якої становить 5,00 % на рік з погашенням суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2015 року. У відповідності до зазначеного вище Кредитного договору погашення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки в касу Кредитодавця суми кредиту та нарахованих процентів, однак Позичальником даний пункт договору не виконується. За рахунок отриманих кредитних коштів позичальником було придбано у спільну сумісну власність з [PERSON], легковий автомобіль: Seat Toledo, рік випуску: 2008, синього кольору. Відповідно до частини 2 статті 65 Сімейного Кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її , його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Тобто, кредитний договір було укладено в інтересах подружжя. З досліджених матеріалів кредитної справи вбачається, що кредитний договір укладений сторонами з визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Позивачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного договору позивачеві була надана інформація про фінансово-майновий стан відповідача та відповідно до умов надання кредитних коштів данні про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Згідно пункту 1.1. «Кредитного договору», Позивач надає кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 13579,00 (тринадцять тисяч пятсот сімдесят девять) доларів США 00 центів, зі сплатою 5,00 (пять цілих) процентів річних для оплати придбаного автомобіля марки Seat Toledo, рік випуску: 2008, синього кольору з кінцевим терміном погашення кредиту до 10 травня 2015 року. Кредит надається на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання наданих у користування коштів. Щомісячний платіж згідно з умовами «Кредитного договору» становить 162,00 (сто шістдесят два) долари США 00 центів. У відповідності до пункту 2.1. «Кредитного договору», надання кредиту здійснюється шляхом видачі готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) з позичкового рахунку № 22038839902271 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування Позичальником на цілі, визначені п. 1.2. При цьому слід зазначити, що пунктом 2.2. «Кредитного договору» визначено, що моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) в сумі Кредиту згідно даного Договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Уклавши договір кредиту, сторони взяли на себе певні зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що повязані за таким договорами. Свої зобов'язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. Відповідач по справі свої зобов'язання в установлені терміни не виконував, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим станом на 29 січня 2016 року він має заборгованість за договором № 839/3/27/38/8-332 від 13.05.2008 року у розмірі 3928,99 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 98821 гривню 05 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2401,00 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 60389 гривень 40 копійок; заборгованість за відсотками у розмірі 239,34 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 6019 гривень 85 копійок, що суд вважає необхідним стягнути з відповідача по справі. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Оскільки відповідач несвоєчасно сплачує кредит та несвоєчасно вносить відсотки за користування кредитом, заборгованість по їх сплаті підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Так, за змістом ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом також враховуються правові позиції Верховного Суду України , висловлені у справі №6-145цс14 та №6-79цс14, відповідно до яких у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Факт наявності в АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ « Укрсоцбанк», відповідної банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, підтверджується розміщеною на офіційному сайті Національного банку України https://bank.gov.ua/files/Licences_bank/300023.pdf загальнодоступною публічною інформацією, відповідно до якої позивач отримав банківську ліцензію Національного банку України № 5 від 29 грудня 2001 року, дозвіл Національного банку України №5-2 від 29 липня 2003 року та додаток до дозволу №5-2 від 29 липня 2003 року, дозвіл Національного банку України №5-3 від 21 вересня 2009 року та додаток до дозволу №5-3 від 21 вересня 2009 року. Крім того, відповідно до п.14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку. Станом на 29 січня 2016 року курс долара до гривні, встановлений Національним банком України становить 1 долар США = 25,1516 гривень. Під час розгляду справи сторонами на розгляд суду неодноразово ставилися клопотання щодо відкладення слухання справи та надання строку для можливості врегулювання спору у добровільному порядку. Так у матеріалах справи міститься пропозиція позивача вих. № 2017-04/276 від 20.04.2017 року. Відповідачем надано докази звернення до позивача з пропозицією щодо врегулювання спору однак до теперішнього часу спірні правовідносини є неврегульованими. У своїх письмових поясненнях відповідач стверджує, що він сумлінно виконував свої зобовязання за «Кредитним договором», однак значне зростання обмінного курсу долару США по відношенню до національної валюти України стало перешкодою для можливості подальшого дотримання його умов. Доходи про які зазначено у анкеті при отриманні кредиту, по незалежним від нього причинам (кризова ситуація у економіці України, значне здешевлення гривні по відношенню до валюти кредиту (доларів США) поставили його сімю фактично за межі можливостей існування. Тобто подальше порушення умов договору фактично сталося з обєктивних, незалежних від нього причин. Від виконання своїх зобовязань відповідач не ухиляється та незважаючи на тяжкі обставини у яких опинилася його сімя намагається врегулювати спір. Представником відповідача зазначено, що це не перший кредит сімї відповідача отриманий у позивача. Попередній кредит було погашено достроково. Відповідач та його дружина третя особа по справі, мали позитивну кредитну історію і як клієнти були на гарному рахунку але опинилися заручниками незалежних від їх волі обставин. Вказані твердження відповідача та пояснення його представника матеріалами справи не спростовуються. Правовідносини, які виникають з кредитного договору, за своєю суттю, є зобовязаннями в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязань. Згідно підпункту 3.3.2.3. кредитного договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до пункту 3.3.8. кредитного договору, позичальник зобовязаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з пунктом 3.2.3. цього договору про невиконання вимог пунктів 3.2.3.1. 3.2.3.6 цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. Також пунктом 3.3.8.1. кредитного договору передбачено, що у випадку усунення позичальником порушень, вказаних в пункті 3.2.3. цього договору, в тому числі погашення простроченої заборгованості за кредитом впродовж строку, вказаного в пункті 3.3.8. цього договору, вимога кредитора втрачає чинність. Пунктом 6.1. кредитного договору сторонами встановлено, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в звязку з укладанням та виконанням цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. Відповідно до пункту 7.2. кредитного договору, всі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, курєром, телеграфом за зазначеними адресами сторін, або вручені особисто під розписку про отримання. Таким чином, сторони в «Кредитному договорі» передбачили механізм врегулювання спорів. Суд вважає, що запропонувавши відповідачеві можливості врегулювання спору у добровільному порядку (лист вих. № 2017-04/276 від 20.04.2017 року позивач фактично змінив спосіб захисту своїх прав та законних інтересів відповідно до передбаченого кредитним договором механізму перевівши його в площину врегулювання між сторонами за взаємною згодою. Позовні вимоги в частині стягнення пені за порушення строків погашення кредиту у розмірі 1219,74 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 30678 гривень 54 копійки та пені за порушення строків погашення відсотків у розмірі 68,91 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку 1733 гривні 26 копійок суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду також встановлено, що невиконання обов'язків за договором виникло не з вини боржника, а внаслідок надзвичайних невідворотних зовнішніх обставин, які не залежать від волі боржника, тому є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання. Виходячи з положень ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Крім традиційних термінів «випадок» або «непереборна сила» у сучасній міжнародній комерційній практиці застосовується термін перешкода поза контролем. При цьому сторона повинна довести, що вона не могла очікувати цих перешкод під час укладання договору або уникнути або подолати такі перешкоди чи їх негативні наслідки. У розумінні ст.263 ЦК України, - непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія, дещо таке, що виходить за рамки буденності. Її критерієм є масштабність, непередбаченість, об'єктивність. Саме таким критеріям відповідає світова фінансова криза. Її наявність та глобальність загально визнана міжнародною спільнотою й не потребує додаткового доказу. Вплив світової кризи на економіку держави та фінансове становище підприємств на території України також визнано Урядом України та підтверджено прийняттям пакету антикризового законодавства, в тому числі і законів, спрямованих на підтримку банківської системи. У загальновідомому розумінні світова фінансова криза є об'єктивною, незалежною від волі позичальника обставиною, яка захоплює всі галузі економіки, тобто є непереборною, такою, що знаходиться поза контролем і не дозволяє уникнути її наслідків. Її масштаби виходять за межі звичайного фінансового ризику, тому є надзвичайними, яких нерозумно було очікувати під час укладання договору. Частиною 3 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання. Також, у частині 3 статті 551 вказаного кодексу зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач сумлінно виконував свої зобовязання за кредитним договором, однак значне зростання обмінного курсу долару США по відношенню до національної валюти України стало перешкодою для можливості подальшого дотримання його умов. Доходи відповідача про які зазначено у анкеті при отриманні кредиту, по незалежним від нього причинам (кризова ситуація у економіці України, значне здешевлення гривні по відношенню до валюти кредиту (доларів США) значно зменшилися, що поставили його сімю фактично за межі можливостей існування. Суд вважає, що порушення умов кредитного договору сталося з обєктивних, незалежних від відповідача причин. Вказані обставини є підставою для звільнення відповідача від сплати неустойки за кредитним договором. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності , вимоги норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем не виконувалися умови кредитного договору з обєктивних, незалежних від нього причин. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 1482 гривні 32 копійки, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1482 гривні 32 копійки на користь позивача.

Outcome: partial