Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 25.02.2008 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 27479,01 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 2125,14 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 23407,25 грн, заборгованість за пенею та комісією 400 грн, штраф (фіксована частина) 250 грн, штраф (процентна складова) 1296,62 грн. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. У зв'язку з викладеним позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні подав заяву в якій просив суд застосувати строк позовної давності відповідно до строку дії платіжної картки, позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом та процентами за користування коштами в межах строку дії картки визнав, однак заперечував проти стягнення з нього пені, комісії та штрафів. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.02.2008 року, між сторонами було укладено договір №б/н, який складається із заяви, умов та тарифами банку. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (на 10 а.с.). Відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримав платіжну карту, що надає доступ до кредитного рахунку. Строк дії карти до січня 2016 року включно. Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» станом на 30.04.2018 року відповідач має перед ним загальну заборгованість за кредитним договором у сумі 27479,01 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 2125,14 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 23407,25 грн, заборгованість за пенею та комісією 400 грн, штраф (фіксована частина) 250 грн, штраф (процентна складова) 1296,62 грн (на 5-9 а.с.). Згідно п.п. 3.1.1, 3.1.3, 3.1.5 Правил користування платіжною карткою строк дії карти зазначений на лицевій стороні карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна карта продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надходило письмової заяви власника про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення терміну дії) і при дотриманні інших умов продовження, які передбачені договором. Замовлені клієнтом карти, в тому числі продовжені з новим терміном дії, але не отримані, зберігаються в банку для видачі клієнту. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша стаття 261 ЦК України). Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом 20.06.2018 року. Оскільки позивачем заборгованість відповідача нараховується станом на 30.04.2018 року, строк дії картки закінчився у січні 2016 року, а позов подано 20.06.2018 року, тобто після спливу строку дії кредитного договору, про застосування якого просив відповідач, суд дійшов висновку про відмову в позові про стягнення заборгованості з 01.02.2016 року по 30.04.2018 року. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України) ч. 1, 2 статті 509 ЦК України. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 2029,79 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3089,45 грн. Натомість Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивачем не надано наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, у звязку з цим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, комісії та штрафів належить відмовити. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК згідно якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у звязку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 328,26 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial