Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.01.2013 року він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 грн, на підтвердження чого відповідачем була написана розписка. Відповідач зобов'язався повернути кошти до кінця січня 2013 року, тобто до 31.01.2013 року, однак цього зроблено не було. Відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання, при зустрічі з позивачем повертати борг відмовляється, тому для захисту своїх порушених прав позивач і звернувся до суду і просив стягнути з відповідача в його користь суму боргу в розмірі 50000,00 грн., 3 % річних за весь час прострочення та судові витрати в розмірі 500,00 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, його представником до суду була подана заява в якій останній просив розглядати справу без його участі, зазначив що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 січня 2013 року позивач передав, а відповідач взяв у борг грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. та зобов'язався повернути їх до 31.01.2013 року, на підтвердження чого, позичальником була складена розписка, які посвідчує факт передачі йому позикодавцем визначеної суми. Розписка також підтверджує той факт, що відповідач зобов'язався повернути суму боргу до кінця місяця, тобто до 31.01.2013 року. (а.с.7). Не зважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогами повернути борг, останній не повернув зазначену суму боргу ані у встановлений строк, ані на момент звернення до суду. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається що позивач просить суд стягнути з відповідача окрім суми основного боргу ще 3 % річних за весь час прострочення. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних була встановлена у розмірі 1286,30 грн, та обраховувалась у період з 01.02.2013 по 10.12.2013 рік. Судом було встановлено, що вищезазначений розрахунок, проведений позивачем, здійснений належним чином, та відповідає обставинам справи. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким, чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань перед позивачем щодо своєчасного повернення суми позики, тому з нього підлягають стягненню сума боргу в розмірі 50000,00 грн, 3 % річних за весь час прострочення в розмірі 1286,33 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 500,00 грн, які підтверджуються долученими до справи платіжними дорученнями про їх оплату (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved