Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], мешканця [ADDRESS] , про стягнення заборгованості за кредитним договором . Представник позивача в судове засідання не з? явився але звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність та уточнення позовних вимог відповідно до яких просить суд стягнути з боржника на користь кредитора заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 630 415,64 гривень , яка складається з : боргу по кредиту 314 624,15 гривень ; боргу по відсотках 140 327,90 гривень та пені у розмірі 1 175 463,59 гривень . А також стягнути з боржника судові витрати у розмірі 3 654,00 гривень . Відповідач в судове засідання не з? явився , хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи , не повідомив суд про поважні причини неявки в судове засідання . Представник відповідача в судове засідання не з? явився але звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність та звільнення відповідача від сплати пені , яка значно перевищує суму боргу та відсотків за користування кредитом , з врахуванням майнового стану відповідача . Суд приходить до висновку про розгляд справи у заочному порядку , оскільки сторони не заперечують про такий порядок розгляду справи . Судом встановлено , що 09.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/9874/73/135105 відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 27 360,00 доларів США , для споживчих потреб по програмі « Придбання транспортного засобу » строком на 72 місяці до 09.06.2014 року із сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами . Позивач свої зобов'язання по кредиту виконав повністю , а відповідач свої зобов'язання не виконав . Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку , що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані наступними нормативно-правовими актами , а саме : Так , відповідно до ст. 526 ЦК України убачається , що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК ; відповідно до ст.530 ЦК зазначено , що якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Стаття 610 ЦК передбачає , що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання ). В ст. 509 ЦК зазначено , що зобов'язання є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання ; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності , розумності та справедливості . В ст.549 ЦК зазначено , що неустойкою ( штрафом , пенею ) є грошова сума або інше майно , які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК проценти на неустойку не нараховуються . Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені ) зазначено в п.1 ч.2 ст. 258 ЦК . Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові зазначено в ч.3,4 ст. 267 ЦК . Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові в розмірі та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК наслідками порушення відповідачем зобов'язання , щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту . В п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин » зазначено , що положення ч.3 ст.551 ЦК про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків які нараховуються як неустойка , і не може бути застосовано до сум , які нараховуються згідно із ч.2 ст. 625 ЦК , які мають іншу правову природу . При цьому проценти , які підлягають сплаті згідно з положенням ст.ст. 1054 , 1056-1 , у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу , оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема ступінь виконання зобов'язання боржником ; майновий стан сторін , які беруть участь у зобов'язанні ; не лише майнові , але й інші інтереси сторін , що заслуговують на увагу ( наприклад , відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання ) . Положення ст.616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки , які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором , що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може . В ч.1 ст. 60 ЦПК зазначено , що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . В даному випадку позивач надав суду достатньо доказів про невиконання відповідачем умов кредитного договору , що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи , а відповідач в свою чергу не спростували доводи позивача стосовно відшкодування основного боргу . Суд , розглянувши матеріали справи , дослідивши письмові докази , приходить до висновку , що відповідач (боржник ) не виконав свого зобов'язання за кредитним договором , чим спричинили позивачу збиток , який повинен бути відшкодований за рахунок відповідача в примусовому порядку . Виходячи з обставин справи та відповідних цивільних правовідносин суд приходить до висновку , що позов підлягає до часткового задоволення . Такий висновок суд обґрунтовує наступними обставинами , а саме : Відповідно до ст. 257 ЦК України та п. 14.7 Кредитного договору до всіх правовідносин , пов'язаних з укладанням та виконанням цього Договору , застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки . Але відповідач погоджується з цивільним позовом і просить суд звільнити його від сплати пені за користування кредитом . Відповідно до п.1.1.2 Договору , кошти за кредитним договором були надані відповідачу на споживчі цілі . тобто даний кредит є споживчим . Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 року « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів » роз'яснено , що до відносин , які регулюються Законом України « Про захист прав споживачів » відносяться і ті , що виникають із догворів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян , у тому числі про надання кредитів , відкриття й ведення рахунків , проведення розрахункових операцій . Крім того суд бере до уваги висновки викладені в рішенні Конституційного суду України № 15-р/п2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1 , статті 11 , частини восьмої статті 18 , частини третьої статті 22 Закону України « Про захист прав споживачів » у взаємозв'язку з положенням частини четвертої статті 42 Конституції України ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг ) про поширення правовідносин між кредитодавцем та позичальником ( споживачем ) за договором про надання споживчого кредиту , що виникають як під час укладення , так і під час виконання такого договору положень п.п. 22,23 , ст.1 , ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів » . Відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів » несправедливим є , зокрема , умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят відсотків вартості продукції ) у разі невиконання ним зобов'язань за договором . За таких обставин суд приходить до висновку про можливість застосування положень п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів » при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту . Виходячи з розрахунку наданого позивачем у матеріалах справи , прострочена сума боргу відповідно по тілу кредиту та відсоткам станом на 14.11.2014 року становить : 314 624,15 грн. + 140 327,90 грн. = 454 952,05 грн. Таким чином , розмір пені , що підлягає стягненню з відповідача терміном за один рік , з 24.11.2013 року по 24.11.2014 становить 43 939,70 грн. : 2 = 21 969,85 грн. , як п'ятдесят відсотків від розміру заборгованості по кредиту та відсотках .

Outcome: partial