Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позову зазначено: 01.03.2015 року відповідач взяв на себе зобов`язання в строк до 31.12.2020 року повернути позивачу позичені у останнього грошові кошти в сумі 675000 гривень, що підтверджується розпискою, яка власноруч була написана відповідачем. Проте, станом на 05.05.2021 року вищевказані грошові кошти позивачу не повернуті. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] заборгованість за договором позики від 01.03.2015 р в сумі 675 000 грн та сплачені позивачем судові витрати в сумі 6817 грн,50 коп. Згідно ухвали суду від 25.05.2021 року по даній справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання на 25.06.2021 року. 25.06.2021 року підготовче судове засідання було відкладено на 23.07.2021 року. 23.07.2021 року в підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З врахування думки учасників процесу, у зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне: Згідно розписки від 01.03.2015 року, яка власноруч написана [PERSON] він отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 675000 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 31.12.2020 року. Оригінал розписки долучено до матеріалів справи. Як встановлено в судовому засіданні на момент розгляду справи в суді борг відповідачем не повернуто. Відповідач повністю визнав, ту обставину, що боргове зобов`язання перед позивачем ним не виконано. Зобов`язався сплачувати борг частинами, оскільки не має можливості сплатити борг одним платижем. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що Відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення суми боргу за розпискою від 01.03.2015 року в сумі 675000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за договором позики, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6817 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Outcome: approved