Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, стягнення банківського вкладу. Посилається на те, що 10.11.2014 року між ним та Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір № 300131/129817/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті. Відповідно до п.1 договору, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на депозитний рахунок, на строк з 10.11.2014 року по 10.12.2014 року. За час користування коштами вкладу протягом зазначеного строку, відповідач нараховує та сплачує проценти в розмірі та порядку, що визначений п.1.2 договору. Пунктом 1 договору встановлено, що порядок та умови вкладу визначені даним договором та Основними умовами залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до меморіального ордеру № 30926 від 10.11.2014 року [PERSON], як клієнт, вніс на депозитний рахунок № 2630.7.346158.002 кошти в сумі 155000 гривень. 24.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу в розмірі 155000 грн., відповідно до Договору-заяви № 300131/129817/1-14 від 10.11.2014 року. При здачі даної заяви до відділення банку №68 м. Нетішин, начальник відділення повідомила позивача, що на даний час кошти згідно договору повернути немає можливості. 10.07.2015 року в судовому засіданні позивач надав суду виписку по особовому рахунку, відповідно до якої, кошти в сумі 155000 грн., які належать позивачу, перебувають на відповідному рахунку відповідача. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та стягнути з відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму вкладу в розмірі 155000,00 гривень та судові витрати по справі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі доказами, але про причини неявки не повідомив та не клопотав про перенесення судового засідання. Позивач та його представник не заперечували щодо заочного розгляду справи та судом на підставі ч.4 ст.169, ч.1.ст.224 ЦПК України, прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що 10.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір № 300131/129817/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті. За умовами договору, відповідач прийняв від позивача кошти в сумі 155000 грн. із процентною ставкою 21,50 % річних на строковий депозитний рахунок, а саме на строк до 10.12.2014 року. Факт прийняття відповідачем від [PERSON] грошових коштів у сумі 155000 грн. підтверджується меморіальним ордером № 30926 від 10.11.2014 року. В подальшому, 10.12.2014 року позивачем було пролонговано (продовжено) дію договору вкладу до 11.01.2015 року та 13.03.2015 року пролонговано (продовжено) дію договору вкладу до 14.04.2015 року. Пунктом 7.1. Основних умов встановлено, що сторони несуть відповідальність по цьому договору відповідно до чинного законодавства. 14.04.2015 року відповідач мав повернути позивачу суму вкладу за договором № 300131/129817/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті від 10.11.2014 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 13.03.2015 року, однак у поверненні позивачу суми вкладу відповідачем було відмовлено. 24.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу в розмірі 155000 грн. відповідно до договору № 300131/129817/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті від 10.11.2014 року однак відповідач проігнорував вказану заяву, суму депозиту не повернув позивачу. Вищенаведене свідчить про порушення відповідачем умов договору банківського вкладу та положень чинного законодавства, яке стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи те, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» порушив зобовязання перед позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму неповернутого вкладу за договором № 300131/129817/1-14 від 10.11.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті в сумі 155000,00 грн. Відповідно до умов депозитного договору, а також п. п. 3, 19, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист його прав, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України. Згідно п.7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з приходного касового ордеру від 10.07.2015 року, акта прийомки виконаних робіт від 10.07.2015 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги фахівця в галузі права [PERSON] в сумі 3800 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріальними справами в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальний розмір заробітної плати складає 1218 грн., а 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 487,20 грн. Враховуючи час участі фахівця в галузі права по наданню позивачу правової допомоги з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3551,00 грн. Оскільки позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в сумі 1550,00 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved