Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 20 листопада 2013 року [PERSON] взяла у нього у борг 12500 грн. під банківський відсоток 19% річних, зі строком повернення до 20.11. 2014 року. Однак, у вказаний строк відповідач борг не повернула. Так, станом на 20.11.2014 року заборгованість становить у розмірі 17250 грн з розрахунку: основний борг-12500грн, відсотки-4710грн. 23.11.2014 року відповідач віддала йому відсотки у сумі 3000грн, та в рахунок сплати відсотків по борговим розпискам товар на суму 174 грн. Тому, остаточна заборгованість станом на 20 листопада 2015 року становить 14076 грн, однак враховуючи,що відповідач не мала такої суми, то вони погодилися подовжити строк повернення боргу до 20 червня 2015 року. Проте, до теперішнього часу борг відповідачем не сплачений. В зв»язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь основну суму боргу -12500грн та відсотки в сумі 1576грн, а всього 14076 грн, а також судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду в сумі 487.20грн. Позивач у судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохає справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. В судовому засіданні 20.01.2016 року позивач також пояснив,що відповідач брала в борг ці гроші для відкриття бізнесу,але справи не пішли, почалися фінансові негаразди і вона припинила свою діяльність. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій прохає справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Пояснила, що вказані кошти витрачалися сумісно з сином позивача - [PERSON], оскільки на той час вони проживали однією сім»єю та мали спільний бюджет. Крім того, в судовому засіданні 20.01.2016 року відповідач пояснила,що на даний час не має грошей, мешкає одна з дитиною, крім соціальної допомоги джерела існування не має; може відшкодовувати позивачу певну суму щомісячно. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 10,57,60,179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 20 листопада 2013 року [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 12500 грн., під банківські 19% річних, на строк до 20.11.2014 року, що підтверджується розпискою від 20.11.2013 року (а.с.11). У визначений договором термін боржник гроші позивачу не повернув. Як зазначив позивач у своєму позові та даний факт підтверджується матеріалами справи,що 23 листопада 2014 року [PERSON] віддала позивачу відсотки по боргу у сумі 3000грн, що підтверджується власноручною розпискою відповідача від 23.11.2014р.(а.с.12). Крім того, в рахунок сплати відсотків по боргу відповідач 05.02.2015 року віддала позивачу товар на загальну суму 174 грн. Однак, в зв»язку з відсутністю коштів у [PERSON] на погашення основної суми боргу сторони домовилися продовжити строк повернення боргу до 20 червня 2015 року. Проте, відповідач до теперішнього часу борг не повернула. Так, станом на 20.11.2015 року заборгованість становить 14076,00грн, яка складається з : основної суми - 12500,00грн, відсотки - 1576грн. Що стосується твердження [PERSON] щодо сімейних відносин з його сином, то позивач пояснив, що дійсно у них були відносини, але гроші у нього в борг брала саме вона, про що свідчать її розписки. Крім того, зауважив,що його син інвалід, сімейні стосунки між ними не були офіційно оформлені, тому вони сумісно проживали періодично. Більшість часу він жив в сім»ї батьків, до бізнесу, який хотіла розпочати [PERSON], його син відношення не мав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку [PERSON] 20.11.2013 року передав у борг гроші [PERSON] з умовою їх повернення до 20.11.2014року, який в подальшому був продовжений до 20 червня 2015 року. Але вказаний договір виконаний тільки з боку позивача, відповідач же ухиляється від виконання умов цього договору. Стаття 1047 ч.2 ЦК України передбачає форму договору позики, а саме: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не повернула грошові кошти, а отже порушила грошове зобов'язання та не виконала умови договору позики. За таких обставин, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 14076 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. В позовній заяві позивач прохає суд стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 487,20грн,що підтверджується платіжним дорученням від 25.11.2015 р. (а.с.1) Відносно даної вимоги,необхідно зазначити,що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 487,20грн.

Outcome: approved