Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 4130008 грн. 12 коп., посилаючись на те, що 16 липня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № 153, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 3823278 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 9 % на рік, і зобовязався його повертати щомісячно частинами, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом. Своїх зобовязань за договором відповідач не виконує, в звязку з чим станом на 04 лютого 2015 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 4130008 грн. 12 коп., яка складається з строкової заборгованості за кредитом в сумі 3823278 грн., строкової заборгованості за відсотками в сумі 13931 грн. 40 коп., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 267786 грн. 58 коп., пені в сумі 25012 грн. 14 коп. Представник позивача до судового засідання не прибув, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в разі неявки відповідача просив розглядати справу в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ним рекомендованих листів суду із судовими повістками, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову суду не надав, заяви про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не прибув, надав до суду клопотання про відкладання розгляду справи у звязку з його хворобою, але жодних доказів у підтвердження даних обставин суду не надав, тому суд вважає, що представник відповідача не прибув в судове засідання без поважних причин, і, враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України і відсутність клопотання відповідача про відкладання розгляду справи, можливим розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 липня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 153, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 3823278 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 9 % на рік, і зобовязався його повертати щомісячно частинами, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом. 07 червня 2011 року між сторонами було укладено договір про зміни № 1 до договору № 153, відповідно до якого, поміж іншого, в п. 1.1 договору № 153 було змінено процентну ставку по кредитному договору з 9 % річних на 8 % річних (а.с. 7). 06 червня 2012 року між сторонами було укладено договір про зміни № 2 до договору № 153, відповідно до якого, поміж іншого, в п. 1.1 договору № 153 було змінено процентну ставку по кредитному договору з 8 % річних на 7,5 % річних (а.с. 9). 03 червня 2013 року між сторонами було укладено договір про зміни № 3 до договору № 153, відповідно до якого, поміж іншого, було продовжено строк дії кредитного договору до 05 серпня 2014 року без зміни процентної ставки (а.с. 12-13). 19 травня 2014 року між сторонами було укладено договір про зміни № 4 до договору № 153, відповідно до якого, поміж іншого, в п. 1.1 договору № 153 було змінено процентну ставку за користування кредитом на 9,5 % річних та продовжено строк дії кредитного договору до 23 квітня 2015 року (а.с. 16). Своїх зобовязань за договором відповідач не виконує, в звязку з чим станом на 04 лютого 2015 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 4129734 грн. 34 коп., яка складається з: - строкової заборгованості за кредитом в сумі 3823278 грн.; - строкової заборгованості за відсотками в сумі 13931 грн. 40 коп.; - простроченої заборгованості за відсотками в сумі 267786 грн. 58 коп.; - пені в сумі 24738 грн. 36 коп. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин в частині стягнення пені строк позовної давності та стягнути з відповідача на користь позивача суму пені за останній рік до звернення з даним позовом до суду, а саме: за період з 28 квітня 2014 року по 27 січня 2015 року в сумі 24738 грн. 36 коп. (25012 грн. 14 коп. 273 грн. 78 коп. (за період з 28 лютого 2012 року по 28 січня 2014 року) = 24738 грн. 36 коп.), а в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені за період з 28 лютого 2012 року по 28 січня 2014 року в сумі 273 грн. 78 коп. необхідним відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с. 23). За вищенаведених обставин суд вважає, що відповідач не виконав належним чином умов укладеного з ним кредитного договору, прострочив виконання грошового зобовязання і тому вимога позивача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором цілком обґрунтована, і сума заборгованості у загальному розмірі 4129734 грн. 34 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки відповідно до п. 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору, то судові витрати в сумі 3654 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 553, 554, 543, 610, 611, 625, 1050 ЦК України, суд -

Outcome: partial