Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності, та ділової репутації, мотивуючи свої вимог тим, що газета «Карпатська панорама» шляхом опублікування наклепницької статті поширила про позивача недостовірну інформацію, чим порушила його особисті немайнові права, зокрема право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації. Поширення у газеті «Карпатська панорама», тираж якої становить 1 000 примірників, вищезазначеної недостовірної інформації невизначеному колу осіб мало на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації позивача як громадянина та як депутата Берегівської міської ради Закарпатської області. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання 14.09.2017 року не зявились, представником позивача подано суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити із підстав наведений у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у запереченні. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що у випуску газети «Карпатська панорама» від 26 січня 2017 року було опубліковано статтю під назвою «Ментовська мафія безсмертна», в якій поширена інформація наступного змісту: «… Щодо грального бізнесу, то тут виникла ціла схема, яку особисто виконував депутат міської ради [PERSON] у готельно-розважальному комплексі «Магнум». Зараз народний обранець, голова фракції пропрезидентської партії у Берегівській міській раді, [PERSON], насолоджується життям на свободі, погрожує журналістам. Невже не знайдеться на зухвалого «кримінального авторитета» скромна камера в СІЗО з нарами біля «параші»?». Вказана стаття підписана одним із засновником даної газети [PERSON] і як встановлено в судовому засіданні, та власне визнавалось відповідачем, останній є автором спірної публікації, поширеної\~\~редакцією газети «Карпатська панорама». Позивач [PERSON] вважав, що відповідач у справі оприлюднив недостовірну інформацію, неправдиву та такі відомості, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, чим завдали шкоди його особистим немайновим правам. Відповідно до п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, всі перелічені обставини є предметом доказування в судовому процесі, тому судом надано оцінку словам та словосполученням у зазначених фразах, які позивач вважає недостовірними, негативними і такими, що порочать його ділову репутацію. Відповідно до витягу з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності газета «Карпатская панорама» є друкованим засобом масової інформації, однак без статусу юридичної особи. Відтак, належним відповідачем в справі, що розглядається, є засновник газети «Карпатська панорама»: [PERSON]. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою\~статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до\~ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, відповідно до\~ст. 8 Конституції України, норми останньої є нормами прямої дії. Відповідно до п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Разом з тим, висловлені у статті «… Щодо грального бізнесу, то тут виникла ціла схема, яку особисто виконував депутат міської ради [PERSON] у готельно-розважальному комплексі «Магнум». Зараз народний обранець, голова фракції пропрезидентської партії у Берегівській міській раді, [PERSON], насолоджується життям на свободі, погрожує журналістам. Невже не знайдеться на зухвалого «кримінального авторитета» скромна камера в СІЗО з нарами біля «параші»?», фрази, з огляду на використані відповідачем мовно-стилістичні засоби, містять фактичні дані, негативну інформацію, певний і однозначний зміст, тобто є фактичним твердженням. З огляду на зміст висловлювань в загальному контексті оспорюваної статті, а саме\~«… Щодо грального бізнесу, то тут виникла ціла схема, яку особисто виконував депутат міської ради [PERSON] у готельно-розважальному комплексі «Магнум». Зараз народний обранець, голова фракції пропрезидентської партії у Берегівській міській раді, [PERSON], насолоджується життям на свободі, погрожує журналістам. Невже не знайдеться на зухвалого «кримінального авторитета» скромна камера в СІЗО з нарами біля «параші»?», суд дійшов до висновку, що вони вчинені відповідачем [PERSON] умисно, у неетичній формі, містять оцінку та аналіз певних подій, звинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а відтак - не є оціночним судженням. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що в Берегівським ВП ГУНП України в Закарпатській області за період 2012-2017 років кримінальні провадження відносно [PERSON] зокрема щодо організації незаконного грального бізнесу та здійснення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула особа не закривались (а.с. 55, 82). Статтею 62 Конституції України\~проголошено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Таким чином, відповідачами не було надано суду належних та допустимих доказів того, що інформація щодо позивача, розповсюджена редакцією «Карпатська панорама», автором якої є [PERSON], є достовірною. Приймаючи до уваги положення ст.ст.\~32,\~68 Конституції України, необхідним є забезпечення балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, на вільне виражання свої поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації з іншого боку. Відповідно до ч. 4\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу його гідності та честі, які є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі та гідності. Згідно п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Предметом розгляду даної справи стало ствердження позивачем факту того, що відповідач поширив відомості, які не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, а саме: Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~передбачено, що задовольняючи вказаний позов суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинні бути оприлюдненні. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~(надалі Постанова) зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Також,\~Постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1\~встановлено, що враховуючи положення\~статті 9 Конституції України\~та беручи до уваги ратифікацію\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття\~Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб-фігурантів інформації. З аналізу досліджених судом доказів, суд дійшов до висновку, що [PERSON], поширив неправдиву та недостовірну інформацію, а тому вимоги [PERSON] про визнання вказаної інформації недостовірною та її спростування є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до\~статті 275 ЦК\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно з абзацу 4 п. 19\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1\~та ст. 30\~Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,\~стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку У відповідності до п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1\~спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні). Відповідно до ч. 3 ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~та\~абз. 5 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно зі\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в пункті 9\~Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4\~роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, позивачем не надано доказів душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, зниження рівня ділової репутації тощо, внаслідок поширення оспорюваної інформації. Зважаючи на наведене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов\~\~до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], що відповідає засадам законності та справедливості. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial