Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, і в обґрунтування своїх вимог вказала про те, що 12 березня 2021 року за зверненням відповідача - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за № 12860 про стягнення з нього грошових коштів в сумі 13301 грн. за кредитним договором № 1-20190110- 67432 від 10.01.2019 р., укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал», якому на підставі договору факторингу відступлено право вимоги за кредитним договором № 1-20190110-67432 від 10.01.2019 р. Як зазначено у виконавчому написі, пропонується стягнути з нього невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.07.2019 р. по 12.03.2021 р. Сума заборгованості складає 13301 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн.; заборгованість за нарахованими та не сплаченими комісіями та процентами - 10251 грн; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. 06.07.2021 року за вказаним виконавчим написом було відкрите виконавче провадження Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Суми) № ВП № 65994869, місцем знаходження якого є: м. Суми, пр. Курський, 6 . В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем, крім вищезазначеної, винесено постанови від 06.07.2021 р. про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи божника. Ознайомившись з виконавчим написом, позивач категорично не погоджується з ним, бо вважає, що нотариус порушив його права, не дослідив умови кредитного договору, не переконався, що він дійсно укладав кредитний договір та отримував за ним кошти, що він є боржником за кредитним договором. Вважає, що нотаріус не дотримався актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, тому позивач змушений звернутись до суду і просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 12.03.2021 року, зареєстрований у реєстрі за № 12860, щодо стягнення з нього, - [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 13301 грн., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь судовий збір за подання до суду позовної заяви в розмірі 908,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. До початку судового засідання від позивача - надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 13.09.2021 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він просить позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити, та на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227,000 грн. У судове засідання третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. 23.09.2021 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла заява головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про розгляд справи без участі уповноваженого представника відділу. При прийнятті рішення покладався на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 12860 від 12.03.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому на підставі договору факторингу відступлено право вимоги за кредитним договором № 1-20190110-67432 від 10.01.2019 р. Як зазначено у виконавчому написі, пропонується стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.07.2019 р. по 12.03.2021 р. Сума заборгованості складає 13301 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн.; заборгованість за нарахованими та не сплаченими комісіями та процентами - 10251 грн; плата за вчинення виконавчого напису - 50 грн. (а.с. 11) 06.07.2021 року за вказаним виконавчим написом Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було відкрите виконавче провадження № ВП № 65994869. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем, крім вищезазначеної, винесено постанови від 06.07.2021 р. про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи божника (а. с. 12-14). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Зокрема, цим актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, який був чинним на момент виникнення спірних правових відносин. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу 11 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019р у справі №201/11696/16-ц. Сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, про яку ставиться питання про стягнення з позивача, не є безспірною. Позивач зазначив про те, що не укладав кредитного договору № 1-20190110-67432 від 10.01.2019 р. з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал», не отримував грошових коштів від цієї фінансової компанії, на будь-які належні йому карткові рахунки кошти за зазначеним договором не надходили. Більш того, будь-яких договірних відносин між позивачем та відповідачем - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не існує. 10.01.2019 року на телефонний номер позивача зателефонувала невідома йому особа. Після цієї розмови банківські картки позивача виявились заблокованими, та з них були зняті гроші. Позивач звернувся з відповідною заявою до відділу поліції (а.с. 15-18). 29.01.2019 року позивача було повідомлено про те, що на його ім`я оформлено кредит. Позивач знов звернувся до відділу поліції з заявою про вчинення відносно нього злочинних дій. Проте, винних осіб встановлено не було (а.с 18, 19). Таким чином, відповідач не надав нотаріусу доказів, що позивач отримував кредитні кошти, що існує заборгованість, що позивач повідомлявся про наявні боргові зобов`язання. Не враховані і ті обставини, що позивач своєчасно звертався до органів поліції з заявами про вчинення відносно нього шахрайських дій з приводу заволодіння грошима з банківських карт та оформлення на нього кредитних зобов`язань. Отже, сума заборгованості не є безспірною, що унеможливлювало вчиняти виконавчий напис. Зазначені вище обставини свідчать про незаконність виконавчого напису, оскільки він вчинений без подачі заявником всіх передбачених законодавством документів, а також без перевірки нотаріусом безспірності вимог, а отже даний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимоги представника відповідача повернути позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50% судового збору за подання до суду позовної заяви та 50% судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку. Оскільки, на думку суду, суб`єктом звернення з заявою про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, є саме позивач, а не представник відповідача, відтак, заява представника відповідача не відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 142 ЦПК країни, оскільки ч. 1 ст. 142 ЦПК України не містить положення про можливість повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а тому є такою, що не підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн. за подання до суду позовної заяви та судовий збір в розмірі 454,00 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved