Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання права користування домоволодінням, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2013, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] є співвласницею 19/24 частин домоволодіння №89 по вулиці Вишневій у м. Дніпропетровську та відповідно до договору дарування від 31.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 3/8 частини домоволодіння №89 по вулиці Вишневій у м.Дніпропетровську теж належить [PERSON] Інші 5/24 частина зазначеного домоволодіння належить [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають трьох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З самого початку спільного проживання сімя [PERSON] постійно проживають в домоволодінні №89 по вулиці Вишневій у м. Дніпропетровську. В якому зареєстровані лише [PERSON] та діти, що підтверджується довідкою про склад сімї. Відповідач [PERSON] хоча і є співвласницею вказаного домоволодіння, однак у ньому не проживає. [PERSON] має право на реєстрацію у даному домоволодінні, у якому зареєстровані і мешкають його дружина та діти. На даний час [PERSON] зареєстрованого місця проживання у вказаному домоволодінні не має, хоча він фактично проживає в домоволодінні та користується ним. Відповідач [PERSON], як співвласник домоволодіння своєї згоди на реєстрацію [PERSON] не надає. На підставі викладеного позивач просить визнати за ним право користування домоволодінням №89 по вулиці Вишневій у м. Дніпропетровську як члена сімї співвласника цього домоволодіння [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлена належним чином. Представником відповідача [PERSON] до суду надано письмові заперечення на позов. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала та просила суд задовільнити його у повному обсязі. Представник 3-ї особи Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи у відсутність представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2013 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 19/24 частин домоволодіння №89 по вулиці Вишневій у місті Дніпропетровську належить [PERSON] та 5/24 вказаного домоволодіння належить [PERSON]. (а.с.8). Крім того на підставі Договору дарування домоволодіння від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 3/8 частин домоволодіння №89 по вулиці Вишневій у місті Дніпропетровську належить [PERSON] (а.с.10-11). [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 03 листопада 2007 року, виданого Амур-нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1348. Від шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.14-16). [PERSON], разом з дітьми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають в домоволодінні №89 по вулиці Вишневій у місті Дніпропетровську, що підтверджується Довідкою про склад сімї, виданою Головою квартального комітету (а.с.7). Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] з 15 січня 1999 року, що підтверджується його паспортом наявним в матеріалах справи. Однак проживає за адресою: [INFO], разом з дружиною та дітьми, що підтверджується довідкою виданою Головою квартального комітету (а.с.7). З приводу питання своєї реєстрації у спірному домоволодінні №89 по вул.Вишневій у м. Дніпропетровську позивач 28.12.2015 звернувся до Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області. 05.01.2016 йому була надана відповідь, якою було відмовлено в реєстрації за вказаною адресою, оскільки між співвласниками даного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно не розподілено внатурі (а.с.57). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 370 ЦПК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed