Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 08.07.1992 року він уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований у відділі загсу Івано-Франківського міськвиконкому, про що складено актовий запис за № 456. В шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що причиною розірвання шлюбу стало те, що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї відбувалися сварки. З весни 2018 року сімейні стосунки фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, сторони не проживають, як подружжя. У зв`язку з наведеним просив суд розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.07.1992 року (а.с.5), сторони зареєстрували шлюб 08.07.1992 року у відділі загсу Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис за № 456. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Не зважаючи на надання строку для примирення, сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved