Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, з вересня 2013 року вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, на даний час позивач проживає з іншою жінкою, з якою виховують спільну дитину, якій виповнилось 1 рік 2 місяці, місячний термін для примирення ніяких результатів не дав, тому вважають, що сім'я подружжя розпалась остаточно, і додаткового терміну для примирення призначати не потрібно. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що після укладення шлюбу і до вересня 2013 року стосунки між сторонами були чудові, але з вересня 2013 року він покинув сім'ю і зав'язав курортний роман з [PERSON], яка на 23 роки його молодше. Вона продовжує кохати позивача, а [PERSON] є шлюбною аферисткою і має на меті забрати все майно, яке належить подружжю. При цьому відповідач проживає в [ADDRESS], який сторони збудували на свої спільні кошти, однак, залишивши сім'ю і перейшовши проживати до [PERSON], позивач не бажає готувати документи для здачі будинку у експлуатацію. Поскільки їх старша донька проживає зі своєю родиною в квартирі [ADDRESS], тому така бездіяльність позивача призведе після розлучення до її виселення з вказаного будинку. Тому до вирішення майнових спорів між сторонами відповідачка заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 4.05.1985 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Франківському відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції, актовий запис №223 (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, з вересня 2013 року вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. На даний час позивач проживає з іншою жінкою, з якою виховують спільну дитину, якій виповнилось 1 рік 2 місяці, орендуючи квартиру з 12.09.2013 року і по теперішній час. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Як зазначає ч.1, ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд надав сторонам місячний термін для примирення, однак він позитивних результатів не дав, зі слів позивача сторони не зустрічались, відповідач не проявляла в цьому будь-якої зацікавленості і на його думку термін для примирення нічого не дасть, так як він з іншою жінкою має окремі родинні стосунки і вони спільно виховують їхню дитину. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, враховуючи, що сім'я даного подружжя має двох повнолітніх дітей, і на даний час вона розпалась остаточно, термін на примирення позитивного результату не дав, а додаткового терміну призначати не потрібно, так як позивач переконаний, що будь-які відносини між ними припинені, і поновленню не підлягають, тому позов підлягає задоволенню. Суд не може покласти в основу рішення показання відповідача та її представника як підставу для відмови у задоволенні позову, поскільки їх обґрунтування зводиться до наявності між сторонами спору щодо поділу майна подружжя, яке може бути вирішено в іншому цивільному провадженні.

Outcome: approved