Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.03.2012 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, \~згідно з умовами якого відповідач отримав від нього грошову суму у розмірі 35\~000 доларів США та зобов`язався повернути їх\~у наступному порядку та строки: 7000 (сім тисяч) доларів - не пізніше 31.12.2017 року; 7000 (сім тисяч) доларів - не пізніше 31.12.2018 року; 7000 (сім тисяч) доларів - не пізніше 31.12.2019 року; 7000 (сім тисяч) доларів - не пізніше 31.12.2020 року; 7000 (сім тисяч) доларів - не пізніше 31.12.2021 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повертає в добровільному порядку суму боргу, просив стягнути з нього борг в сумі 14\~000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 366676,80 грн., 3 % річних в сумі 10805,19 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 3774,82. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2019 року по даній справі позов був задоволений. 21 листопада 2019 року відповідач звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2019 року заява була задоволена. Суд скасував заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2019 року та призначив справу до судового розгляду. 15.01.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій позивач зазначив, що підпис [PERSON] на договорі позики від 01.03.2013 року в один день з граничним терміном виконання обов`язку [PERSON] про передачу йому коштів [PERSON] є одночасно і розпискою про фактичне отримання коштів. Крім того, на виконання вищевказаного п.2.2 договору позики, між [PERSON] та [PERSON] були укладені: договір застави від 15.06.2012 року, додаткова угода до договору застави від 15.06.2012 року, договір застави товарів в обороті від 25.03.2015 року, договір застави майбутнього урожаю від 27.04.2017 року та 11.09.2017 року додаткова угода до договору застави майбутнього урожаю від 27.04.2017 року, яким сторони підтвердили факт наявності у [PERSON] боргу перед [PERSON] , а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. 30.01.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнав, оскільки згідно з п. 2.2 договору позики від 01.03.2012 року, укладеному між позивачем і ним, зазначено, що факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника на тексті договору. Копія договору позики від 01.03.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, яка подана позивачем разом з позовною заявою і посвідчена позивачем, не містить розписку позичальника про отримання грошових коштів. В матеріалах справи відсутня розписка позичальника як окремий документ та жодних доказів передачі грошей позивачем відповідачу в матеріалах справи не має, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та відповіді на відзив, та просив суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві, вважає заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтованими та зазначив, що згідно з п. 2.2 договору позики від 01.03.2012 року в матеріалах справи відсутня розписка позичальника та жодних доказів передачі грошей позивачем відповідачу в матеріалах справи не має, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 01.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 доларів США. Згідно з п. 2.2. Договору позики від 01.03.2012 року факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника на тексті даного договору. Відповідно до\~п.2.2\~договору позики\~ [PERSON] \~зобов`язався повернути\~кошти у\~наступному порядку\~та строки:7000\~(сім\~тисяч)\~доларів -\~не пізніше\~31.12.2017\~року;\~7000\~(сім\~тисяч)\~доларів -\~не пізніше\~31.12.2018\~року;\~7000\~(сім\~тисяч)\~доларів -\~не пізніше\~31.12.2019\~року;\~7000\~(сім\~тисяч)\~доларів -\~не пізніше\~31.12.2020\~року; 7000 (сім тисяч) доларів - не пізніше 31.12.2021 року. Відповідач порушив умови договору та не виконав своїх зобов`язань по поверненню боргу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Статтею 1046 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до частин першої і другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові\~від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від\~11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня\~2017 року в справі № 6-2789цс16. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. З огляду на вищевикладене, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи, суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому числі, наданим позивачем договором позики від 01.03.2012 року, умови якого відповідач [PERSON] не виконав, та в подальшому укладеними договорами, які підтверджують факт отримання [PERSON] від [PERSON] коштів відповідно до договору позики від 01.03.2012 року та фактичне визнання [PERSON] боргових зобов`язань протягом 2012-2017 року. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження\~\~№ 61-22315сво18) зроблено висновок, що добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire\~contra\~factum proprium\~(заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі -«non\~concedit venirecontra factum\~proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire\~contra factum\~proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Виходячи з наведеного, суд критично ставиться до заперечень відповідача, що він не отримував від позивача [PERSON] грошові кошти відповідно до договору позики від 01 березня 2012 року, оскільки [PERSON] на підтвердження виконання основного зобов`язання були укладені: договір застави від 15.06.2012 року, додаткова угода до договору застави від 15.06.2012 року, договір застави товарів в обороті від 25.03.2015 року, договір застави майбутнього урожаю від 27.04.2017 року та 11.09.2017 року додаткова угода до договору застави майбутнього урожаю від 27.04.2017 року. Отже факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу за договором позики від 01.03.2012р. підтверджується змістом самого договору, в якому зазначено, що факт передачі коштів підтверджується розпискою [PERSON] на тексті договору, а також подальшою поведінкою відповідача по вчиненню правочинів на забезпечення виконання його зобов`язання із повернення суми позики позивачу. Таким чином, доводи відповідача щодо заперечення факту\~передачі грошей\~йому позивачем\~за договором\~позикита не отримання ним суми позики суперечать його попередній поведінці і не відповідають критерію добросовісності. За таких обставин,

Outcome: approved