Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.07.2013 року відповідач позичив в нього грошові кошти в сумі 6250 грн. і зобов'язався повернути борг у строк до 30.09.2013 р., про що надав власноручно написану розписку, згідно якої у випадку несвоєчасного повернення боргу він сплачуватиме 3 відсотки від суми боргу за кожен день прострочки. Крім того, 01.09.2013 року відповідач позичив в нього грошові кошти в сумі 2000 грн.і зобов'язався повернути борг у строк до 01.09.2013 року. На теперішній час основна сума боргу становить 8250 грн., але позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції яка складає 14091 грн. та 3 відсотки за кожний день прострочення сплати боргу - 183723,10 грн.. Відповідач ухиляється від повернення боргу у добровільному порядку. Це і спонукало його звернутися до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача на його користь в розмірі 197814,10 гривень, а саме 14091 грн.- основна сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 183723,10 грн.- відсотки, а також витрати понесені при зверненні до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову із зазначенням того, що він дійсно уклав з позивачем усний договір позики, про що свідчать розписки. Також вказує, що він підписав два чистих аркуша паперу, текст розписок заповнював позивач. Лише при отриманні копії позовної заяви, був ознайомлений зі змістом розписок. Позовні вимоги визнає частково, лише в рамках діючого законодавства. Наголошує, що позивач, зловживаючи його довір'ям, ввів його в оману і в розписці від 30.07.2013 року вказав, що ніби то він зобов'язується сплачувати позивачу 3% за кожен день прострочення платежу, а не 3% річних, як це передбачено ст. 625 ЦК України. В розписці від 01.09.2013 року про про сплату пені не йдеться. Не заперечує проти стягнення на користь позивача суми основного боргу, яка становить 8250 грн., інфляційних витрат - 5841,50 грн. та 3 % річних - 661,60 грн., а всього 14753,20 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2013 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 6250 грн. і зобов'язався повернути борг у строк до 30.08.2013 р., про що надав розписку, згідно якої у випадку несвоєчасного повернення боргу він сплачуватиме 3 відсотки від суми боргу за кожен день прострочки. Розписка підписана [PERSON] власноручно (а.с.13). 01.09.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн.і зобов'язався повернути борг до 01.09.2013 року. Розписка підписана [PERSON] власноручно (а.с.14). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. До теперішнього часу борг за обоми розписками не повернутий. Дана обставина визнається відповідачем і не підлягає доказуванню. відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки від 30.07.2013 року, сторонами передбачений інший розмір процентів, а саме: 3% в день. Відповідач, посилаючись в своїх запереченнях на те, що позивач, зловживая його довірою, ввів його в оману, оскільки текст розписки при ньому не писав, а заповнив чисті листи з його підписом вже без нього, не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. Таким чином,суд не бере до уваги заперечення відповідача в частині невизнання ним позову відносно суми нарахованих процентів в розмірі 3% за кожен день від простроченої суми, оскільки всупереч вимог ч.2 ст. 27 ЦПК України відповідач не надав суду докази на підтвердження своїх заперечень. Позивачем вірно розраховано суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за обома розписками та три проценти річних від простроченої суми за розпискою від 01.09.2013 року, а також три проценти щоденних від простроченої суми за розпискою від 30.07.2013 року. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню загальна заборгованість за борговими розписками в сумі 197814 грн. 10 коп.. З відповідача на підставі ст.88 ЦПК України також підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1978 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved