Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на його користь у розмірі 700 гривень від заробітку (доходу) відповідача щомісяця з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 11 вересня 1995 року з відповідачем було зареєстровано шлюб від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і повністю знаходиться на його утриманні. Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти у частці від заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення [PERSON] повноліття і вважає, що 700 гривень від заробітку (доходу) відповідача щомісяця буде достатньо для задоволення потреб дитини. 05 лютого 2015 року Позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з уточненою позовною заявою, в якій зазначив, що оскільки [PERSON] проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] то з відповідача повинні бути стягненні аліменти, розмір яких залежить від фактичних витрат позивача на утримання дитини. Так, враховуючи витрати [PERSON] просить суд збільшити розмір аліментів з [PERSON] до 1300 гривень, оскільки Відповідач отримує нерегулярний і мінливий дохід, часто влаштовується на роботу без офіційного оформлення, то на підставі ст. 184 Сімейного кодексу України слід стягнути з останньої аліменти у твердій грошовій сумі. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні, призначеному на 05 лютого 2015 року після подачі позивачем уточненого позову, розгляду клопотань щодо допиту свідків в судовому засіданні була оголошена перерва, для ознайомлення відповідача з уточненим позовом, яка наполягала на розгляді справи в цей же день. Після перерви як позивач так і його представник залишили зал судового засідання, при цьому представник позивача надав через канцелярію суду заяву з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з його зайнятістю, при цьому не надавши жодних підтверджень. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд відмовити в позовних вимогах у повному обсязі. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого, згідно свідоцтва про його народження зазначені сторони. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, що вимусило позивачку звернутись з даним позовом до суду. Статтями 183, 184 СК України встановлено можливість визначення розміру аліментів у частці від заробітку батька або в твердій грошовій сумі. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської від 19 серпня 2011 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку [PERSON] та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 24 лютого 2011 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 33). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської від 07 листопада 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість та неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 01 березня 2011 року по 16 вересня 2014 року в розмірі 38318, 28 грн. (а.с. 34-35). Зазначені рішення судів, не оскарженні та набрали законної сили. Не можуть бути прийняті судом до уваги посилання позивача на те, що дитина проживає з ним, як і не може бути прийнято як доказ їх спільного проживання з дитиною копія довідки квартального комітету № 16 від 07 грудня 2012 року (а.с. 6), тому як відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України - є недопустимими, та такими, що спростовуються сукупністю інших доказів у справі. Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що він проживає разом з неповнолітньою дитиною - [PERSON], а тому в задоволенні його вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини - належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed