Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ, та просить скасувати обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано 28 листопада 2011 року Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна №11897733 (не визначене майно, все нерухоме майно) [PERSON], накладений згідно заяви [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (ВП 30084377) від 28 листопада 2011 року; скасувати обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано 28 листопада 2011 року Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна №111897740 (все рухоме майно) [PERSON], накладений згідно заяви [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (ВП 30084377) від 28 листопада 2011 року Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2001 року. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла 31 жовтня 2013 року, та після її смерті зясувалось, що на все рухоме та нерухома майно, що належало їй на праві приватної власності, постановою [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ №30084377 від 28 листопада 2011 року був накладений арешт в рамках виконавчого провадження ВП № 30084377. Однак, 17 квітня 2014 року постановою [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ вищевказане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про відкриття провадження», в звязку зі смертю боржниці. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду з дійсним позовом про скасування арешту. [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позивач подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідною розпискою про вручення представнику судової повістки. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2001 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №022511. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла 31 жовтня 2013 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №355611. Також встановлено, що постановою [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ №30084377 від 28 листопада 2011 року в рамках виконавчого провадження ВП № 30084377 був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], про що свідчить відповідний витяг з Реєстру речових прав. 17 квітня 2014 року постановою [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ вищевказане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про відкриття провадження», в звязку зі смертю боржниці [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження, в рамках якого був накладений вищевказаний арешт, було завершено. Однак, арешт, накладений постановою [PERSON] Приморського ВДВС ОМУЮ ВП №30084377 від 28 листопада 2011 року, всупереч ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», скасований не був. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що згідно виконавчого провадження, в рамках якого був накладений арешт на все нерухоме та нерухоме майно [PERSON], було завершено, суд вважає, що підстави для збереження арешту на майно відсутні. Тому, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого та нерухомого майна, накладеного постановою [PERSON] Приморського №30084377 від 28 листопада 2011 року, обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 59 ЦПК України). У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved