Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 12.07.2007 року, відповідачу було надано кредит у розмірі 3800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. Таким чином, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач у свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 30.04.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 21471 грн. 54 коп., в тому числі: 3296 грн. 99 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18174 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27.02.2020 року у сумі 21471 грн. 54 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21.08.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Неодноразово звертався до суду з заявами про розгляд справи у його відсутності та відсутності представника. У поданій до суду заяві відповідач позовні вимоги не визнав. Вказував на те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Тому у даному випадку відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, позовна вимога АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з нього відсотків у розмірі 18174 грн. 55 коп. є безпідставною. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 27.02.2007 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви, відповідно до якоговідповідачу було надано кредит у розмірі 3800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.22). У заяві зазначено, що [PERSON] згідний із тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.(а.с.22). Із змісту дослідженої судом заяви видно, що сторони погодили основні умови кредитування, а саме: тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту: 2500 гривень; базова відсоткова ставка: 22,8 % річних; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. До кредитного договору позивачем було долучено Витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.23-28). Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість по кредитному договору у [PERSON] станом на 30.04.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 21471 грн. 54 коп., в тому числі: 3296 грн. 99 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18174 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.8-14). Відповідач із сумою нарахованих відсотків не погоджується та вважає вказану вимогу безпідставною. Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Статтею 207 Цивільного Кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1048 Кодексу ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання та його умови були роблені АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Таким чином, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як було встановлено судом, у заяві 27.02.2007 року сторони погодили базову відсоткову ставку за договором у розмірі 22,8 % річних. Тому посилання відповідача на те, що сторонами не було обумовлено форми та розміру відсотків за користування кредитними коштами не відповідають дійсності та спростовуються, дослідженою судом, заявою позичальника від 27.02.2007 року. Разом із тим, із дослідженого судом розрахунку заборгованості, встановлено, що починаючи з 01.01.2013 року банком було змінено відсоткову ставку за договором з 22,8% річних на 30 % річних. Доказів внесення змін до договору від 27.02.2007 року матеріали справи не містять. Так само суду не надано доказів погодження зміни відсоткової ставки за договором із позичальником. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі: за період з 27.02.2007 року по 01.01.2013 року у розмірі 22,8 % річних, а за період з 01.01.2013 року по 30.04.2020 року у розмірі 30% річних (а.с.8-14). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.02.2007 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи Банку як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни відсоткової ставки за договором, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Саме до такої правової позиції дійшла Велика палата Верховного Суду, що була викладена у постанові від 03.07.2019 року провадження № 14-131цс19. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.02.2007 року шляхом підписання заяви. Тому, суд приходить до висновку, що у Банку були відсутні підстави для зміни відсоткової ставки за договором. З урахування зазначеного та наданого суду розрахунку заборгованості, підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами за період з 16.02.2007 року по 31.12.2012 року у розмірі 2246 грн.67 коп., а також за період з 01.01.2013 року по 01.06.2019 року (після 01.06.2019 року банком було припинено нарахування відсотків) у розмірі 4890 грн.31 коп. (3296 грн. 99 коп. :100*22.8%:360*2342 дні). Всього сума нарахованих до сплати відсотків становить 7136 грн. 98 коп. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial