Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні. В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 470 позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Продавець вказаної квартири [PERSON] розповіла позивачу, що 27.04.2015 вона купила квартиру у [PERSON] потім знову її продала. [PERSON] зазначена квартира належала на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2001, яку він придбав у [PERSON], якій дана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.08.2001. При цьому [PERSON] як опікун [PERSON], надала свою згоду [PERSON] на купівлю ним зазначеної квартири за умови, що [PERSON] залишиться проживати в цій квартирі до самої своєї смерті. Фактично відповідач наперед отримала від [PERSON] всі гроші за продаж належної [PERSON] квартири. Однак 13.05.2015 позивачка прийшовши до своєї квартири та виявила, що хтось змінив вхідні замки. Потім позивач дізналася, що вхідні замки змінила відповідачка. З цього приводу позивачка звернулася до правоохоронних органів на що отримала відповідь. Також зясувалося, що відповідачка звернулася до АНД суду з метою встановлення факту її проживання однією сімєю з [PERSON], не менше пяти років, щоб мати право на спадкування четвертої черги. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року позовні вимоги [PERSON] були задоволенні. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Таким чином відповідачка не може претендувати на належну позивачу квартиру [ADDRESS]. На підставі зазначеного позивачка просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №77 в будинку №53 по вулиці Софії Ковалевської у місті Дніпропетровську шляхом зобовязання [PERSON] не чинити їй будь-яких перешкод в користуванні квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, з матеріалів справи вбачається, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 серпня 2001 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів, належала квартира [ADDRESS]. 28 вересня 2013 року [PERSON] померла, із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася [PERSON], оскільки була опікуном померлої. Після смерті [PERSON] квартира [ADDRESS] перебувала у власності [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 470 позивач [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] не менше як пять років на час відкриття спадщини та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті останньої. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення були задоволенні. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 жовтня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю позивачем [PERSON] не надано доказів того, які саме перешкоди у користуванні квартирою №77 в будинку №53 по вулиці Софії Ковалевської у місті Дніпропетровську чинить відповідачка [PERSON], що позбавляє суд можливості вирішити питання чи порушено право [PERSON] За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на позивача.

Outcome: dismissed