Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що він є власником квартири, де зареєстрований відповідач [PERSON] , який є членом сім`ї колишніх співвласників квартири. Вважає, що відповідач втратив право користування вказаною квартирою, оскільки згідно договору купівлі-продажу, йому та його дружині належить по Ѕ частки цієї квартири, і відповідач не належить до членів його сім`ї. Реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі порушує його право на розпорядження своїм майном на власний розсуд і спричиняє труднощі в оплаті комунальних послуг та отриманні субсидій. Відтак він змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Ухвалою від 01.10.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача - адвокат Ломакін В.В., подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали повністю, просять такі задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, попереденьо подавши до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Третя особа в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04.09.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 586, посвідченого державним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу Кобак О.В., [PERSON] , 1993 року народження, та [PERSON] , 1992 року народження, придбали у власність квартиру [ADDRESS] , у [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу 222864528 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2020, квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №24 від 07.09.2020, виданої головою ОСББ «Карпати», [PERSON] 1992 року народження, разом з чоловіком [PERSON] , 1993 року народження, є власниками квартири [ADDRESS] ; за даною адресоюзареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) зі зняттям останнього з реєстрації. Оскільки відповідач втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення членом його сім`ї, зазначене житло є приватною власністю позивача згідно дослідженого вище договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що правові підстави у відповідача для користування спірної квартирою після укладення договору купівлі-продажу відсутні, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відтак, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, оскільки позов відповідачем визнано до початку розгляду справи по суті, і такий задоволено, то позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову з державного бюджету, а решту стягнути в його користь з відповідача.

Outcome: approved