Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 31.08.1996 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.11.2015 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Як зазначає позивач, за час спільного проживання у спільну сумісну власність ними було набуто автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель CADDY KOMBI, тип: легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2007 року випуску, колір - чорний. Ринкова вартість автомобіля станом на 03.03.2016 року складає 8500 доларів США, що становить 227885 грн. Як зазначає позивач, з моменту придбання автомобіля та по дату подання позовної заяви виключно він користується автомобілем, а також проходить технічний огляд, здійснює ремонт, а також виконує всі інші дії, по»язані з утриманням автомобіля. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати за ним право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель CADDY KOMBI, тип: легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2007 року випуску, колір - чорний, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2278,85 грн. Відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що за час спільного проживання у спільну сумісну власність ними, окрім вищевказаного автомобіля, було набуто квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,3кв.м, житловою площею 43,7кв.м., ринковою вартістю 25000 доларів США, що становить 657000 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2000 року, власником квартири є позивач [PERSON] Як зазначає відповідач, незважаючи на те, що згідно договору власником квартири є позивач, вона з дітьми проживає у вказаній квартирі, веде самостійне господарство, в тому числі утримує квартиру, сплачує комунальні рахунки, а тому вважає що квартира повинна перейти у її приватну власність, в зв»язку з чим просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,3кв.м, житловою площею 43,7кв.м. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, вимоги зустрічного позову визнала, надавши суду відповідну заяву (а.с.55). Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, надавши суду заяву, в якій просила розглянути позовну заяву у її відсутність та задовольнити вимоги зустрічного позову, а також визнала вимоги позовної заяви [PERSON] (а.с.52). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.08.1996 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.11.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.11, 12, 13, 14). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2000 року позивач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,3кв.м, житловою площею 43,7кв.м. (а.с.35-36, 37-40). Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 27.05.2011 року позивачем був придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель CADDY KOMBI, тип: легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2007 року випуску, колір - чорний (а.с.15-16). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 ст.70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено у ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Як встановлено судом, і це підтверджується наявними доказами, сторонами під час шлюбу набуто автомобіль та квартиру, щодо поділу цього майна між сторонами фактично досягнуто згоди, що підтверджується заявами сторін про визнання позовних вимог, які не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому такі визнання приймаються судом. При цьому, суд враховує і положення ч.3 ст.70 СК України, а тому, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають разом з відповідачем, вважає можливим відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному майні, а тому вважає можливим в порядку поділу майна визнати за відповідачем - право власності на спірну квартиру, а за позивачем право власності на спірний автомобіль. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення вимог як основного, так і зустрічного позову. Оскільки позови задовольняються, то, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2278,85 грн., з позивача на користь відповідача - 4131,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved