Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхових відшкодувань, в порядку регресу, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 08 квітня 2007 року з вини відповідача [PERSON], який не мав відповідно до вимог законодавства чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення. Згідно постанови Солом'янського районного суду від 26 жовтня 2007 року відповідача було визнано винним в скоєнні ДТП, а кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] було припинено на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію», але спричинена шкода потерпілій ним добровільно відшкодована не була. В зв'язку з настанням страхової події [PERSON] з метою отримання відшкодування спричиненої їй шкоди подала заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до п.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 38045 гривень 99 копійок, внаслідок чого у них виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, яке прохали стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та дату слухання справи не з'явився, надавши письмову заяву, за якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.21). Відповідач, повідомлений належним чином про час та дату слухання справи (а.с.20), в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.22). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 3 цієї статті передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року, яка набрало законної сили (а.с.5-8), постановленої за результатами розгляду апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 квітня 2007 року в с.Новий Світ Солонянського району Дніпропетровської області з вини відповідача [PERSON], щодо якого кримінальна справа за обвинувачення по ч.2 ст.286 КК України була припинена на підставі п.б ст.1 Закону України «Про амністію», потерпілій [PERSON], яка в послідуючому в зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», було завдано тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, внаслідок чого їй було встановлено в період з 02 липня 2007 року по 01 серпня 2008 року другу групу інвалідності, а з 01 серпня 2008 року по 01 серпня 2010 року третю групу інвалідності, в зв'язку з чим завдано матеріальну та моральну шкоду, про стягнення якої вона звернулася з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яким було винесено рішення від 21 листопада 2008 року про часткове задоволення позовних вимог, яке рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2009 року було змінено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 5110 гривень 99 копійок на лікування, моральну шкоду у розмірі 25000 гривень та судовий збір на користь держави в розмірі 59 гривень 50 копійок. В подальшому відповідач перестав виплачувати відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності позивачки, в зв'язку з чим вона знову звернулась з позовом до Індустріального суду м. Дніпропетровська про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, в розмірі 38045.99 гривень та моральної шкоди в розмірі 2550.00 гривень, а також судових витрат у справі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2012 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, 38045 гривень 99 копійок та вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а в задоволенні решти позову було відмовлено. Дане рішення суду ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року залишено без змін. Таким чином, урахуванням положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Судом встановлено, що на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, платіжним дорученням № 2540 від 07 серпня 2013 року позивач по справі - Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало на рахунок відділу виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 38 045 гривень 99 копійок в якості страхового відшкодування на користь [PERSON], тобто виконав рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2012 року (а.с.9). Згідно п.38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ч.1 ст.1191 ЦК України Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування шкоди, завданої іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В зв'язку зі сплатою страхового відшкодування потерпілій особі, до позивача, який здійснив цю виплату, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування. Оскільки винною стороною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано саме відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом не застрахувавши цивільно-правовому відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги до особи, яку за постановою суду визнано винною у скоєнні ДТП, на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в сумі 38045 гривень 99 копійок та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесених в зв'язку зі зверненням до суду документально підтверджених судових витрат, до яких відповідно до ст.79 ЦПК України відносяться витрати на сплату судового збору, які документально підтверджені позивачем (а.с.1,9). Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі і стягнути з відповідача на користь позивача виплачене страхове відшкодування спричиненої шкоди в загальній сумі 38045 гривень 99 копійок, а також понесені позивачем судові витрати при звернені з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved