Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з вимогою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з 02.08.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сім'я з відповідачем не склалася, з лютого 2017 року мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, фактично не спілкуються, тому вважає, що шлюб розпався остаточно, сім'я існує лише формально. Позовна заява надійшла до суду 10.01.2018 року. Справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому ухвалою від 22.01.2018 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 02.03.2018 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду. 31.01.2018 року позивач через канцелярію суду направив заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, що підтверджено довідкою про доставку СМС повідомлення, про причину неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ч ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 415775 в матеріалах справи [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 02 серпня 2014 року, який зареєстровано Покровським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 574. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії І-КИ № 672422. Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо на протязі останнього року. Позивач зазначає, що сім'я з відповідачем не склалася, через те, що за час спільного проживання з'явилися суттєві розбіжності у їх характерах, протиріччя в поглядах на життя відсутність взаємо порозуміння і довіри, що призводило до конфліктів, в результаті між ними були втрачені почуття любові. На даний час примирення є неможливим, сім'я існує лише формально. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved