Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання обєкту нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Збаразька, 8/11, до складу якої входять квартира загальною площею 79,9 кв.м. (житловою площею 54,9 кв.м.), комора в підвалі площею 14,1 кв.м. та гараж площею 78,6 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та Варунків С-К.В та здійснити поділ цього майна, визнавши за позивачем право власності на 1/2 ідеальної частки цієї квартири. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.03.2007 року зареєстрував з відповідачем шлюб, який розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2015р. В період шлюбу, за спільні сімейні кошти згідно договору купівлі-продажу від 28.02.2013р. ними було придбано квартиру № 11 в будинку № 8 на вул. Збаразькій у м. Львові, загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., до якої відноситься комора в підвалі площею 14,1 кв.м., а також сарай площею 7,5 кв.м. В 2014р. за спільні кошти сарай було переобладнано в гараж площею 78,6 кв.м., після чого видано відповідне свідоцтво. Право власності на квартиру та гараж в цілому зареєстровано одноосібно на відповідача, однак таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. В добровільному порядку ними не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири та гаражу як спільного майна подружжя, у звязку з чим просить визнати такий обєкт нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ шляхом визнання за ним права власності на 1/2 ідеальної частки. В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 21.12.2016р. [PERSON] позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином. Скерувала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що перебуває на лікуванні, в підтвердження чого долучила копію лікарняного листка. Враховуючи, що такий листок непрацездатності закритий 08.05.2017р., суд приходить до висновку про відсутність поважних причин неявки відповідача і про можливість розгляду справи у її відсутності. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2007р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідного свідоцтва (а.с.5). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2015р. (а.с.7), яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Згідно копії договору купівлі-продажу від 28.02.2013р. (а.с.9), відповідач придбала квартиру № 11 в будинку № 8 на вул. Збаразькій у м. Львові загальною площею 79,9 кв.м., до якої відноситься комора в підвалі площею 14,1 кв.м. та сарай площею 7,5 кв.м. Право власності за вказаним договором зареєстровано за відповідачем 28.02.2013р., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про право власності від 17.12.2014р. (а.с.11) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12), до квартири, окрім комори, також належить гараж площею 78,6 кв.м. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Поняття спільної сумісної власності наведено в ч. 1 ст. 368 ЦК України, згідно з якою це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Як зазначено в ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Оскільки спірна квартира та приналежні до неї споруди придбані і в подальшому реконструйовані за час перебування сторін у шлюбі, враховуючи відсутність доказів про придбання та проведення реконструкції такої за особисті кошти відповідача, вимогу про визнання її обєктом спільної сумісної власності подружжя належить визнати обґрунтованою та задовольнити. Поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами ст. 69-72 СК України, а також приписами ст. 372 ЦК України. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні положення закону закріплювались в ст. ст. 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ч. 1 ст. 71 СК України. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної\~сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справо № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., в якій розяснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що предмет поділу вважається неподільною річчю, і жоден з подружжя не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, позов про поділ майна подружжя підлягає до задоволення у спосіб визнання за позивачем та відповідачем права власності по 1/2 ідеальної частки квартири з приналежними до неї спорудами, оскільки із проведенням поділу спільна сумісна власність трансформується у спільну часткову. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.4).

Outcome: approved