Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 20.07.2013 року з вини [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, які по умовам страхування кваліфікуються як часткове пошкодження транспортного засобу і потребує проведення ремонтних робіт у вигляді заміни або ріхтовки елементів кузова та покраски кузова автомобіля. Позивач на виконання вимог договору страхування перерахував страховій компанії 2144,69 грн. В результаті неправомірних дій відповідача позивачу спричинена і моральна шкода, оскільки позивач протягом тривалого часу позбавлений транспортного засобу, відчував значні складнощі побутового характеру, порушений звичайний режим життя та роботи, позивач був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з відповідача вартість матеріалів у сумі 1815,48грн., вартість додаткового страхового платежу у сумі 2144,69 грн.; витрати на проведення дефектування автомобіля у сумі 180,00грн.; витрати на надання юридичної допомоги 450,00грн., судовий збір 240,00грн.; у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, додатково пояснив, що вартість матеріалів, необхідних при ремонті на суму 1815,48грн. є франшизою, яка не сплачується страховою компанією та іншими не відшкодованими страховою компанією витратами. Крім вказаного в позові, його моральна шкода полягає в тому, що він вимушений був двічі їздити до м. Макіївка, залишався без машини, вона йому дуже була потрібна і по роботі і для сім'ї. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає частково (а.с.35). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона і відповідач визнали позов частково - в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., в іншій частині вони позов не визнають, оскільки матеріальну шкоду вважають недоведеною, а моральну завищеною. Представник третьої особи ПАТ «Страхова Компанія «Альфа Страхування» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, заперечень до суду не надав. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 20.07.2013 року о 18год 40 хв. в м. Шахтарську по пров. Урицького [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 211340-110-20, державний номерний знак [NUMBER], по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю ЗАЗ TF69YO державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який наближався до перехрестя проїзних частин по головній дорозі вул. Московській, чим порушив п.п.6.11 Правил дорожнього руху, в результаті скоїв з ним зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2013 року відповідач визнаний винним по даному факту у порушенні п. 6.11 ПДР України та притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.10). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому обставини, вказані у постанові про адміністративне правопорушення від 14.08.2013 року, яка набрала чинності, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Вина відповідача підтверджується також матеріалами даної цивільної справи. Відповідно до ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. При цьому особа відповідає за завдану шкоду, якщо, не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.1188 ч.1 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 вказав, що джерелом підвищеної небезпеки є яка-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного управління або по інших підставах (договір оренди, довіреності тощо). У судовому засіданні встановлено, що в даному випадку джерелом підвищеної небезпеки є автомобілі, на яких рухалися [PERSON] та [PERSON] та управляли ними на законних підставах і були власниками даних джерел підвищеної небезпеки (а.с.19, 20). Внаслідок взаємодії цих джерел підвищеної небезпеки дані автомобілі були пошкоджені. Відповідач своїми винними діями, які виразилися у порушенні п.6.11. Правил дорожнього руху України, скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, чим вчинив пошкодження автомобіля позивача, завдав позивачу матеріальну шкоду. Правопорушення відповідача та пошкодження автомобіля позивача знаходиться у прямому причинно-слідчому зв'язку. Вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля ЗАЗ TF69YO державний реєстраційний номер [NUMBER], визначена дефектуванням автомобіля в ТОВ «Алекс схід», який був зроблений 24.07.2013 року, тобто на четвертий день після дорожньо-транспортної пригоди, був прийнятий страховою компанією при відшкодуванні (а.с.12). Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин по справі (докази) встановлюються, у тому числі на підставі висновків експертів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Сторонам дані положення роз'яснені, роз'яснено право заявляти клопотання про витребування доказів, призначення експертизи. Сторонами не заявлено відповідних клопотань, вони просили справу розглянути на підставі доказів, які маються у справі. Тому справа розглядається на підставі наявних у справі доказів та у в межах заявлених вимог. Позивач наполягає на застосуванні при визначенні розміру матеріальної шкоди розрахунку ТОВ «Алекс схід», відповідач заперечував, але будь-яких доказів на його спростування не надав, а тому суд вважає, що висновки ТОВ «Алекс схід» щодо вартості матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не спростовані в судовому засіданні. Згідно даного акту дефектування визначено обсяг робіт по ремонту автомобіля вартістю 10800,66грн.+2250,00грн.=13050,66грн., укладено договір наряд-замовлення (а.с.40-41). Судом встановлено, що цивільна відповідальність позивача і відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а їх автомобілі були застрахованим транспортним засобом. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому позивач, який 25.12.2012 року уклав договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу 046.0518678.170 з СК «Альфа Страхування», скористався своїм правом на звернення до даної страхової компанії з метою відшкодування шкоди, завданої йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Сторони визнали цю обставину і не оспорювали в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач просив стягнути вартість матеріалів, необхідних при ремонті на суму 1815,48грн., пояснивши, що має на увазі франшизу, яка не сплачується страховою компанією та вартість інших не відшкодованих страховою компанією витрат. Оцінивши умови договору добровільного страхування позивача з СК «Альфа Страхування», згідно якого безумовна франшиза при ДТП складає 1%, страхова сума 71489,6грн., суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування від відповідача франшизи в розмірі 1% страхової суми в розмірі 714,90грн. В іншій частині вимоги щодо відшкодування вартості матеріалів, необхідних при ремонті автомобіля, відшкодуванню з відповідача не підлягають, оскільки позивачем не доведено того, що обов'язок по відшкодуванню їх вартості покладений на винну особу, а не на страхову компанію. З аналогічних підстав необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача витрат на дефектування автомобіля. Згідно п.21.1.1. часини ІІ договору добровільного страхування між позивачем та СК «Альфа Страхування» від 25.12.2012 року у разі настання страхового випадку, страхувальник зобов'язаний протягом 10 робочих днів укласти зі страховиком додаткову угоду до Договору щодо сплати додаткового страхового платежу у розмірі страхового платежу за ризиками КАСКО за програмою «КАСКО 50/50», який вказано у частині І цього договору. Якщо протягом вказаного строку страхувальник не укладе зі страховиком названу додаткову угоду, або не сплатить додатковий страховий платіж, передбачений додатковою угодою, то страховик не має обов'язку щодо відшкодування страхувальнику збитків (а.с.9, 13-16). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На виконання умов договору із СК «Альфа Страхування» позивач сплатив страховій компанії вартість додаткового страхового платежу у сумі 2144,69 грн., що не оспорюється сторонами в судовому засіданні, і просить стягнути його з відповідача, оскільки вважає, що не поніс би таких витрат, якщо б з вини відповідача не сталася дорожньо-транспортна пригода. Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить з того, що відповідно до ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст.14 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Укладення договору з зазначеними умовами є правом сторін, а не обов'язком. Позивач міг укласти договір страхування із іншою компанією на інших умовах. Однак позивач домовився зі страховою компанією саме про такі умови здійснення виплат. А тому сплачений позивачем додатковий платіж за договором страхування не підлягає стягненню з відповідача. Позивачем також пред'явлено вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 500грн., що полягала складнощах, викликаних тривалим позбавленням можливості користуватися власним транспортним засобом для сім'ї і роботи, порушенні звичайного режиму життя та роботи, необхідності докладати додаткові зусилля для організації життя, необхідності їздити до м. Макіївка ремонтувати автомобіль. Відповідач позов в цій частині визнав, дане визнання відповідає вимогам закону, а тому позов у цій частині необхідно задовольнити. Суд, на вимогу сторін враховує майнове положення сторін, що [PERSON] не працює (а.с.36), його дружина [PERSON] не працює, є пенсіонером (а.с.38). Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 6140,17грн. (4140,17грн. матеріальної шкоди +2000грн. моральної шкоди), дані вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1214,90грн. (714,90грн.+500грн.), що складає 19,79% Судові витрати позивача по сплаті судового збору та правової допомоги склали 933,6 грн., 19,79% від цієї суми складає 240,38грн. Відповідач також поніс судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 500грн., 80,3% яких підлягають відшкодуванню на його користь (100-19,79=80,3%), а саме 401,5грн. В результаті взаємозарахунку судові витрати підлягають відшкодуванню в сумі 401,5-240,38грн.=161,12грн. на користь відповідача.

Outcome: approved