Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 серпня 1983 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 серпня 1983 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки не склалися через різні погляди на сімейне життя, обов`язки, ведення господарства та взаємні непорозуміння, втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. Відповідач постійно пред`являв необґрунтовані претензії, вчиняв сварки та скандали, що зробило спільне життя нестерпним. Зараз кожен живе своїм життям та своїми інтересами, шлюбні відносини припинені. Спір щодо поділу спільного майна присутній, однак буде вирішуватись в окремому порядку. Просила розірвати шлюб з відповідачем, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 20 серпня 1983 року, шлюб зареєстрований Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 серпня 1983 року. Сторони мають двох повнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Позивач зазначає, що шлюбні відносини припинено через різні погляди на життя та взаємні непорозуміння, втрату фізичних та духовних зв`язків, у зв`язку з чим кожен живе своїм життям. Зазначає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач позов визнав в повному обсязі. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а оскільки шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу позивачу необхідно залишити шлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору в розмірі 454 грн., інша частина судового збору в розмірі 454 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved