Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.09.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, в формі розписки згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4000 доларів США та 51 000 грн. з умовою їх повернення до 31.12.2015 року. У визначені строки та на день звернення до суду борг повернутий не був. Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 4100 доларів США, що за курсом НБУ 4100 доларів США становить 105 339 грн., з яких 4000 доларів США,- основного боргу, 110 доларів США, 3% річних, 75 219, 85 грн., з яких 51 000 основного боргу, 3% річних - 1408 грн., пеня в сумі 17018, 65 грн. та 5793,20 грн. інфляційних. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Судом встановлено, що 20.09.2015 року між сторонами був укладений договір позики, в формі розписки згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4000 доларів США та 51 000 грн. із строком повернення до 31.12.2015 року. (а.с. 12) У визначені строки та на день звернення до суду борг повернутий не був, що не заперечувалось сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБ України. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, таким чином суд вважає правомірним нарахування позивачем в розрахунку боргу 3% відсотків річних та інфляційних. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1805,59 грн. судового збору.

Outcome: approved