Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 1994 року виконавчим комітетом Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 19. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, протягом останніх 3 років подружні стосунки стали погіршуватися, періодично відбувалися сварки. Сторони фактично припинили шлюбні відносини з листопада 2015 року. Спільне господарство ними не ведеться. Подальше сумісне життя і примирення між ними позивач вважає неможливим. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, вказавши на неможливість примирення та подальшого спільного проживання. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу, однак зазначила, що на цей час примирення між ними неможливе і подальшого спільного майбутнього з позивачем вона не бачить, заперечує проти позову у зв'язку з наявністю спору щодо розподілу майна подружжя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22 жовтня 1994 року Виконавчим комітетом Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 19, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Шлюбні відносини припинилися з листопада 2015 року. Подальше сумісне життя та примирення між ними неможливе. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи той факт, що сторони певний час (2 місяці) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а до цього часу у сім'ї виникали часті сварки та непорозуміння, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] до [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. При цьому суд не приймає до уваги заперечення позивача щодо наявності спору про розподіл майна подружжя, до вирішення якого шлюб не може бути розірваний, оскільки на підставі ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України право на поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виникає незалежно від розірвання шлюбу. Отже, цей спір може бути вирішений у окремому провадженні. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі ст. 113 Сімейного кодексу України, [PERSON] слід залишити прізвище, набуте після реєстрації шлюбу. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved