Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що незаконними діями відповідача, а саме порушенням правил дорожнього руху йому завдано матеріальну та моральну шкоду, оскільки завдана шкода у добровільному порядку не відшкодована, просить стягнути її з відповідача в примусовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 51). Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 26,50), причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Враховуючи цей факт, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду справи. 03 серпня 2015 року приблизно о 12 годині 30 хвилин Відповідач, [PERSON], [INFO], керуючи транспортним засобом (скутер, без державних номерів), рухаючись по вул. К. Лібкнехта м. Чугуєва, порушивши Правила дорожнього руху допустив наїзд на позивача, [PERSON]. Внаслідок наїзду позивачу згідно з висновком судово-медичної експертизи № 268-Ч/15 від 16.09.2015 заподіяно легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Водій скутера на час події перебував у стані алкогольного сп'яніння та пересувався на транспортному засобі з вимкненими фарами. Після скоєного Відповідач намагався зникнути з місця пригоди, не надавши Позивачу медичної допомоги та не викликавши швидку допомогу, таким чином, залишивши останнього в небезпечному для життя стані. Завдяки свідкам ДТП [PERSON] не зміг втекти з місця події. Позивача після ДТП було госпіталізовано до КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка», де поставлено діагноз: струс головного мозку, рвано-забита рана верхньої губи з розривами слизової верхньої губи, проникаюча в ротову порожнину; підшкірні гематоми верхньої губи; садна обличчя; посттравматичний переодонтит 21 зуба, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 5598. За фактом ДТП проводиться досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220440001032 від 03.08.2015 р., за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В даному провадженні органом досудового розслідування допущено тяганину, слідчий зволікає з ухваленням справедливого та законного остаточного рішення у провадженні. Кримінальне провадження неодноразово безпідставно закривалось органом досудового розслідування, в останнє постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 11.04.2016 скасовано як незаконну та необґрунтовану ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду від 07.06.2016. Відсутність дотепер підозри/обвинувачення в указаному кримінальному провадженні позбавляє Позивача можливості звернутися із позовом в межах кримінального провадження відповідно до ст. 128 КПК України, що перешкоджає захисту порушених прав Позивача та стягненню завданої шкоди з Відповідача. В добровільному порядку відшкодувати понесені Позивачем витрати Відповідач відмовляється, дієвих спроб в цьому напрямку не вживає. Втім, Позивачем впродовж усунення наслідків ДТП на покупку ліків, медичний огляд, лікарські консультації, рентгенівські знімки черепа, грудної клітини, ротової порожнини витрачено грошові кошти в розмірі 5 858,99 гривень. Крім того, Відповідачем було повністю пошкоджено при наїзді на одяг Позивача, який коштує 2 725 гривень, а також мобільний телефон вартістю 1 400 грн. Проте, на даний час на підтвердження понесених Позивачем у зв'язку з ДТП витрат збереглися лише чеки на суму 2 700,00 гривень. Однак, на лікування та відновлення здоров'я Позивачем витрачено більше коштів,зокрема у зв'язку із його перебуванням у лікарні, транспортуванням до лікарні, численними медичними обстеженнями, що підтвердити документально на час розгляду справи не виявляється можливим за відсутністю розрахункових документів, які зазвичай не видаються у перерахованих випадках, решта чеків та інших підтверджуючих документів не збереглися. Отже, загальна вартість понесених Позивачем витрат, що підтверджуються документально, складає 2 700,00 грн. (дві тисячі сімсот) гривень. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини. Матеріальна шкода Позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху Відповідачем. Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ч. 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням задано майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. За приписами ч. 7 вказаної норми закону особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, судом встановлено, що позивачу внаслідок незаконних дій Відповідача, а саме порушення правил дорожнього руху, була спричинена моральна шкода, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Проте, згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Ч. 4 ст. 1193 ЦКУ встановлено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Внаслідок протиправних дій Відповідача, Позивач переніс дуже великий фізичний біль та страждання у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Через отримання вказаних травм Позивач знаходився спочатку на стаціонарному лікуванні, потім на неоднократних прийомах у лікарів. Дотепер знаходиться під наглядом невропатолога та стоматолога. Внаслідок отриманих травм, Позивач тривалий час не міг вільно ходити, рухи були скованими, пересування давалося вкрай важко, через слабкість постійно боявся, що втратить свідомість. Позивач не міг спати через біль, у нього не було апетиту, самопочуття було настільки важким, що тривалий час не міг взагалі розмовляти, не розумів, де знаходиться та що з ним трапилося. Також в нього є проблеми через рвані рани верхньої губи, оскільки він соромиться свого обличчя. Позивач вимушений їсти тільки рідку їжу через соломинку. Позивач думав, що нормальне життя скінчилося, був у вкрай пригніченому стані. За цих обставин Позивач не в змозі був вести звичний для нього спосіб життя, спілкуватися з друзями, відвідувати громадські місця, навіть короткочасні прогулянки на свіжому повітрі давалися йому вкрай важко. Цей факт змушував його переживати дуже сильні душевні страждання, оскільки його дуже непокоїло стан його обличчя. Емоційний стан позивача був вкрай важким, він переживав сильні душевні страждання, панічний страх та нервозність, його дуже непокоїло подальше життя. Протягом тривалого часу він не міг з'являтися у публічних місцях, ходити до спортивного залу та басейну, спілкуватися з друзями, постійно повинен був обмежувати себе в пересуванні. Боявся виходити на вулицю, на тривалий час майже втратив сон. Таким чином, моральну шкоду, заподіяну протиправними діями Відповідача, позивач оцінює у 37 300 грн. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань, тривалим часом перебування на стаціонарному лікуванні у лікарні, тривалого курсу реабілітації та значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я Позивача. Позивач був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Впродовж часу, що минув з дня події, Відповідач жодним чином не намагався залагодити перед Позивачем свою провину, сприяти у будь-який спосіб відновленню здоров'я Позивача, фінансової допомоги не надавав та навіть не вибачився за спричинене, за наслідки своєї легковажної поведінки. Судом встановлено, що на час ДТП Відповідач згідно з довідкою Чугуївської ЦРЛ № 2856 від 26.10.2015 за даними алкотесту № 04475 перебував в стані алкогольного сп'яніння (1,54 ‰). З цього приводу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надає роз'яснення, зазначаючи в п.12 постанови від 01.03.2013 за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп'яніння, може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину. Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач на даний час будь-якою інформацією щодо страхування Відповідачем цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу не володіє, у зв'язку з чим підстави для стягнення завданої шкоди саме зі страховика відсутні, а тому Позивач позбавлений правової можливості залучити до участі у справі конкретну страхову організацію (страховика). Ст. 22 ЦК України передбачає відшкодування особі збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, яка завдана у результаті порушення її цивільного права. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно цивільним процесуальним законодавством і такі витрати не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки (п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»). Згідно зі ст. 22 ЦК України, ст. 88 ЦПК України судові витрати, до яких належить судовий збір, сплачений мною в розмірі 551,21 грн. підлягають стягненню з Відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються також з витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких за визначенням п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать витрати на правову допомогу, які також підлягають стягненню з Відповідача. Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно з роз'ясненнями, наведеними в пп. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 право на правову допомогу гарантовано ст.ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Між Позивавчем та адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем 11.07.2016 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами п.3 якого на підставі акту № 1 від 25.07.2016 Позивачем згідно з квитанцією за № 868537 від 25.07.2016 сплачено 5000,00 грн. Враховуючи, що матеріальна та моральна шкода позивачу нанесена незаконними діями відповідача, суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved