Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 30.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]» укладено договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями. 08.12.2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30.09.2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Відповідно до п. п. 1.1, 1.3. ТОВ «[PERSON] [PERSON]» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта\~\~(ПАТ «Альфа Банк») за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «[PERSON] [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №500918634 від 25.10.2013 року, позичальником згідно якого є [PERSON] 25.10.2013 року ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500918634. Відповідно до умов вказаного договору кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит в сумі 18 400,00 грн. Відповідач, в свою чергу, зобовязується в порядку та на умовах, які визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Кредитор свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 18 400,00 грн. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 28.02.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 18 197, 92 грн., за відсотками 4 456,38 грн. та по комісії 3\~088,93 грн. У звязку з систематичними порушеннями боржником своїх обовязків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства їй нараховано неустойку, яка становить 2 400 грн. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом до відповідача з метою захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність представника позивача та відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 25.10.2013 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500918634, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 18 400,10 грн., зі сплатою 15,99 % річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення - 28 жовтня 2018р. (а.с.5-8). 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа банк» та ТОВ «[PERSON] майнінг груп» укладено договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями. 08.12.2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30.09.2014 року доповнено перелік договорів, право вимоги за якими відступається. Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «[PERSON] майнінг груп» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа банк» за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «[PERSON] майнінг груп» набуло статусу нового кредитора/стягувача в тому числі і за договором №500918634 від 25.10.2013 року позичальником згідно якого є відповідач [PERSON] (а.с.15-21). Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта. Згідно ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Через невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором №500918634 від 25.10.2013 року, станом на 28.02.2016 р. утворилася заборгованість відповідача перед ТОВ «[PERSON] майнінг груп» в розмірі 28\~143,23 гривень, з яких: - 18 197, 92 грн. заборгованість за кредитом; - 4 456,38 грн. - заборгованість за відсотками; - 3\~088,93 грн. заборгованість по комісії, - 2 400,00 грн. штраф. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №500918634 від 25.10.2013 року (а.с. 12). 15.03.2016 року позивачем на імя відповідача надсилалась досудова вимога про дострокове повернення кредиту, разом з тим вказана вимоги залишилась без виконання. (а.с.13-14). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань за кредитним договором ухиляється. Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, якою визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримала на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобовязання належним чином не виконала, чим істотно порушила умови укладеного договору. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved