Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування земельної ділянки. У своїй позовній заяві позивач просить суд витребувати із СТОВ «Кіровоградське» та зобов»язати повернути йому земельну ділянку площею 6,46 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що належить йому на праві власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 016031. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки площею 6,46 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Він бажає особисто обробляти належну йому земельну ділянку, однак не може цього зроботи, оскільки його земельну ділянку без будь-якої правової підстави використовує відповідач. Договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами не було укладено. З урахуванням зазначених обставин справи, позивач змушений звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свої порушених прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Додатково представник позивача пояснив, що доказом того, що земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача є Акт приймання-передачі земельної ділянки, як підписаний керівником відповідача та позивачем. Акт про повернення земельної ділянки не складався. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив у його завдоленні відмовити, як пред»явленому безпідставно та необгрунтовано. Додатково представник відповідача пояснив, що свого часу між його довірителем та позивачем велися переговори щодо укладання Договору оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого його довіритель мав намір орендувати належну позивачу земельну ділянку. Однак, як пояснив представник відповідача, між позивачем та його довірителем виникли непорозуміння і відповідач забрав всі примірники договору оренди земельної ділянки, разом із додатками до нього яким є і відповідний Акт. Договір оренди земельної ділянки не був зареєстрований у передбаченому законом порядку у відповідних державних органах. Крім того, представник відповідача зазначає, що його довіритель не використовує належну позивачу спірну земельну ділянку. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,46 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 016031, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 12 від 03 березня 2008 року та виданий на підставі Розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 334-р від 02 липня 2007 року (а.с. 4). З Акту приймання-передачі земельної ділянки від 27 червня 2013 року вбачається, що СТОВ «Кіровоградське» було прийнято від [PERSON] земельну ділянку площею 6,46 га.. Частина 1 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участьу справі, не підлягають доказуванню. Представником позивача та представником відповідача було визнано в судовому засіданні 01 березня 2017 року ту обставину, що між їхніми довірителями не укладено Договору оренди на спірну земельну ділянку, який би діяв на час розгляду справи. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог частини 4 статті 10 ЦПК України в судовому засіданні, що мало місце 01 березня 2017 року судом пропонувалося особам, що беруть участь в розгляді справи здійснити запити до органів державної влади з метою з»ясування чи зареєстровано між сторонами Договір оренди земельної ділянки та чи використовується і ким саме спірна земельна ділянка. Однак представник позивача та відповідача заперечували щодо з»ясування таких обставин судом, у зв»язку із чим суд такі запити не здійснював (а.с. 32). Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, ніж зазначено в цій статті, способом, що встановлений договором або законом. Статтею 16 ЦК України визначено, якими способами захисту цивільних прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України). Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як розяснено у пункті 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володіння відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Суд вважає, що доводи представника відповідача про те, що спірна земельна ділянка не передавалася його довірителю та не перебуває у користуванні його довірителя не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, представником відповідача не було спростовано ту обставину, що земельна ділянка після підписання Акту приймання-передачі земельної ділянки була повернута, або не була передана за ним відповідачу взагалі, що повинно бути підтверджено належними і допустимими доказами, з урахуванням визнання в судовому засіданні представниками, що договірні відносини між сторонами щодо користування земельною ділянкою відсутні. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять ту обставину, що земельна ділянка, площею 6,46 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, та належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 016031 була передана відповідачу і без відповідної правової підстави перебувала у володінні СТОВ «Кіровоградське», а тому вона підлягає поверненню позивачу. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими і такими, що підялагють задоволенню. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved