Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Уточнивши позовні вимоги, вказує, що 14 грудня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] паспорт серія НА № 626539, і.к. [NUMBER], проживаючий в с. (Довжок, Кам'янець-Подільський район, Хмельницька область), позичив в нього суму 41 500 гривень, що тоді було еквівалентно 5 187,50 доларів США з терміном повернення 14.03.2012 року. У разі неповернення позики буде вираховуватись неустойка 0,5% за кожен день прострочення. Не дивлячись на визначену в договорі позики дату повернення коштів, відповідач до цього часу позичені кошти не повернув та повертати відмовляється. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник обов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. Згідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому озикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму озики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за можливістю виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.549 ЦК України кредитор має право на стягнення пені, яка є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції, а також три проценти річних ; простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Поскільки відповідачем не виконувалось зобов'язання на протязі двох років (одинадцять місяців і два дня, то він зобов'язаний сплатити три проценти річних за два роки одинадцять місяців і двадцять шість днів (1092 дня), а саме: 41 500 грн. х 3% = 1 245 гривень за 1 рік; 1 245 грн.: 365 днів = 3,41 гривень в день; 1092 дні х 3,41 грн. - 3 724 гривень. Крім того, договором передбачена сплата неустойки за час прострочення виконання зобов'язання в сумі 0,5 відсотка за кожен день прострочення. Поскільки до стягнення неустойки застосовується річний строк давності, то розмір неустойки складатиме: 41 500 грн. х 0,5% = 207,50 гривень за 1 день; неустойка за 365 днів складає - 207,50 х 365 днів = 75 737 гривень. Сума компенсації враховуючи індекс інфляції відповідно до розрахунку, згідно договору позики становить 24 490 гривень (розрахунок компенсації додається). Таким чином до стягнення підлягає сума: 41 500 грн. + 3 724 грн. + 75 737 грн. + 24 490 грн. = 145 451 гривень. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 145 451 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов підтримав на підставах, зазначених у позовних заявах, просив задовольнити. Стягнути з [PERSON] на його користь 145 451 гривень (41 500 грн. + 3 724 грн. + 75 737 грн. + 24\~490 грн.) та судові витрати по справі. Суду пояснив, що 14 грудня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив в нього 41 500 гривень, що тоді було еквівалентно 5 187,50 доларів США з терміном повернення 14.03.2012 року. У розписці було зазначено 41500 грн. основного боргу, що у разі неповернення позики буде вираховуватись неустойка 0,5% за кожен день прострочення 75\~737 грн.. Однак, боржник прострочив взяте на себе грошове зобовязання, тому повинен сплатити йому компенсацію, враховуючи індекс інфляції, яка становить 24\~490 грн. та повинен сплатити йому 3% річних за 2 роки 11 місяців 26 днів (1092дні) в сумі 3724грн. та судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Згідна, щоб відповідач сплатив позивачу суму боргу по розписці в розмірі 41\~500 грн. та три проценти річних у розмірі 3\~724 грн.. Що стосується неустойки 0,5 %, то визнає позов в цій частині частково за 1 рік в сумі 9\~527 грн.93 коп.. Також вона визнає частково інфляцію в сумі 12\~948 грн.. В іншій частині позову просить відмовити. Суду пояснила, що факт отримання боргу був у національній валюті гривні, що беззаперечно підтверджується розпискою, написаною 14 грудня 2011 року власноручно відповідачем та не заперечується позивачем. Факт отримання коштів підтверджується розпискою, у якій відповідач бере на себе зобов'язання повернути кошти у чітко встановлений строк. При цьому представник відповідача посилається на ст.ст.1046,1050,625,536 Цивільного кодексу України. Зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правова позиція відносно застосування вказаної норми відображена в п. 2 листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», за яким: сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) - постанова Вищого господарського суду України від 05 квітня 2011 року N 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року N 62-97р; при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця - постанова Вищого господарського суду України від 01 лютого 2012 року N52/30; передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення - постанова Верховного Суду України від 04 липня 2011 року N 13/210/10 та від 12 вересня 2011 року N 6/433-42/183 і постанова Вищого господарського суду України від 16 березня 2011 року N 11/109. Слід також зазначити, що сплата 3 % річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи викладене компенсація у зв'язку з інфляцією не повинна нараховуватись за грудень 2011 року (договір позики укладений 14 грудня 2011 року) та березень-травень 2015 року (позов пред'явлено 10 березня 2015 року) і відповідно становить 12 948,00 гривень. Стаття 3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Разом з тим правило ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, що допускає збільшення договором розміру неустойки, встановленої законом, є загальним. Воно не виключає застосування спеціальних правил законів, навіть якщо вони були прийняті до набрання чинності новим Цивільним кодексом України. Наведене стосується Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яким розмір пені за прострочення виконання грошових зобов'язань, що може встановлюватись договором, обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ на день прострочення. Отже, яким би способом не визначався у договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлено законом як граничний. Так, якщо зазначеним Законом встановлено граничний розмір пені за прострочення платежу не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня (від суми простроченого платежу, включаючи 11ДВ та інші податки), то у більшому розмірі її стягнути не можна. Враховуючи викладене розмір пені не повинен перевищувати 9 527,93 гривень. З % річних за період з 10 березня 2012 року по 10 березня 2015 року становить 3 724 гривень, як просить позивач. Просить суд винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, а саме у розмірі 67 699 гривень 93 копійки, що складається з основного боргу по розписці 41500 грн., 3 % річних, що складає 3 724 грн., неустойка на суму 9\~527грн.93 коп., 12\~948 грн. 00 коп. компенсації, враховуючи індекс інфляційних відсотків. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] паспорт серія НА № 626539, і.к. [NUMBER], проживаючий в с. (Довжок, Кам'янець-Подільський район, Хмельницька область), позичив в нього суму 41 500 гривень, що тоді було еквівалентно 5 187,50 доларів США з терміном повернення 14.03.2012 року. В розписці зазначено, що у разі неповернення позики буде вираховуватись неустойка 0,5% за кожен день прострочення. Не дивлячись на визначену в договорі позики дату повернення коштів, відповідач до цього часу позичені кошти не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник обов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. Згідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому озикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму озики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за можливістю виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.549 ЦК України кредитор має право на стягнення пені, яка є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції, а також три проценти річних ; простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Поскільки відповідачем не виконувалось зобов'язання на протязі двох років (одинадцять місяців і два дня, то він зобов'язаний сплатити три проценти річних за два роки одинадцять місяців і двадцять шість днів (1092 дня), а саме: 41 500 грн. основного боргу по розписці х 3% річних = 1 245 гривень за 1 рік; 1 245 грн.: 365 днів = 3,41 гривень в день; 1092 дні х 3,41 грн., а саме 3 724 гривень річних. А також з відповідача слід стягнути на користь позивача 9 527грн.23 коп. неустойки та 12\~948 грн. компенсації, враховуючи індекс інфляційних відсотків. В іншій частині цих позовних вимог відмовити. При цьому суд враховує правову позицію відносно застосування вказаної норми відображена в п. 2 листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», за яким: сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) - постанова Вищого господарського суду України від 05 квітня 2011 року N 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року N 62-97р; при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця - постанова Вищого господарського суду України від 01 лютого 2012 року N52/30; передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення - постанова Верховного Суду України від 04 липня 2011 року N 13/210/10 та від 12 вересня 2011 року N 6/433-42/183 і постанова Вищого господарського суду України від 16 березня 2011 року N 11/109. Слід також зазначити, що сплата 3 % річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи викладене компенсація у зв'язку з інфляцією не повинна нараховуватись за грудень 2011 року (договір позики укладений 14 грудня 2011 року) та березень-травень 2015 року (позов пред'явлено 10 березня 2015 року) і відповідно становить 12 948,00 гривень. Стаття 3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Разом з тим правило ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, що допускає збільшення договором розміру неустойки, встановленої законом, є загальним. Воно не виключає застосування спеціальних правил законів, навіть якщо вони були прийняті до набрання чинності новим Цивільним кодексом України. Наведене стосується Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яким розмір пені за прострочення виконання грошових зобов'язань, що може встановлюватись договором, обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ на день прострочення. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Відповідно п.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: … сплата неустойки. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача: - 41\~500(сорок одна тисяча пятсот) грн. основного боргу за розпискою, -3\~724 (три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 3 % річних (2 роки 11 місяців 26 днів(1092 дня)), -12\~948 (дванадцять тисяч девятсот сорок вісім)грн. 00 коп. компенсації, враховуючи індекс інфляційних відсотків. - 9527(девять тисяч пятсот двадцять сім) грн. 93коп. неустойки. В іншій частині цих позовних вимог відмовити. А всього стягнути з [PERSON], [INFO], паспорт серії НВ683062, ІПН [NUMBER], жителя [INFO] на користь [PERSON], [INFO], жителя [INFO] 41\~500 грн.+3\~724 грн.+ 12\~948 грн. + 9527 грн.93 коп. 67\~699 (шістдесят сім тисяч шістсот девяносто девять) грн.93 коп.. Таким чином, позов задовольняється частково з урахуванням розрахунків представника відповідача. В іншій частині позову відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачіа слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно судові витрати в сумі 677грн.00коп.. На підставі ст.ст.549, 551,611,625, 1046, 1047, 1049, 1050 України, листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року N 62-97р, постанови Верховного суду України від 12.09.2011 року №6/433-42/183, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»

Outcome: approved