Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві, [PERSON] про зняття арешту та заборони на відчуження автомобілю «ZAZ110307Slavuta», номер об'єкта [NUMBER], д/н [NUMBER], сірого кольору, 2004 року випуску, який належить на праві власності та зареєстрований за [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер:[NUMBER]), накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції міста Київ ВП №45521444 від 01.04.2015 року. Просить стягнути з відповідача відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. та правову допомогу адвоката у розмірі 4500 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою укладення договору купівлі -продажу належного йому на праві власності автомобіля, який повідомив, що 01.04.2015 року о 16:24:36 год. Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві від 01.04.2015 року зареєстровано обтяження на автомобіль «ZAZ -110307 Slavuta» (тип обтяження: арешт рухомого майна), що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №50221414 від 31.08.2016 рок о 10:00 год. В подальшому стало відомо, що на підставі виконавчого листа Голосіївського районного суду м.Києва №1-18/10 від 16.10.2014 року ВДВС Голосіївським районним управлінням юстиції в м. Києві було відкрито виконавче провадження №45521444 в частині виконання вироку суду про конфіскацію всього майна, що належить боржнику, [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], стягувач -ДПІ у Голосіївському району ГУ Міндоходів (м.Київ, вул. Жилянська, 23). 01.04.2015 року постановою заступника начальника відділу Державної виконавчої служби накладено арешт на все майно гр. [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. Проте, у вказаній постанові зазначено боржником - [PERSON] ([INFO]), але у графі: «РНЩКПП» помилково зазначено ідентифікаційний номер [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]), у зв'язку із чим на автомобіль позивача було накладено обтяження (тип обтяження: арешт). Листом за вих. №к-20/2016 від 26.09.2016 року голови Голосіївського районного суду м.Києва позивача повідомлено, що вироком Голосіївськогорайонного суду м.Києві від 12.09.2014 року у кримінальному провадженні №1-кп/752/518/14 засуджено [PERSON] ([INFO]), а персональні дані позивача помилково зазначені у постановах державного виконавця №ВП45521444 про відкриття виконавчого провадження та арешт майна. Листом за вих. №Ф-5606 від 11.10.2016 року Головним територіальним управлінням юстиції м.Києві на звернення позивача про виправлення помилки рекомендовано на підставі ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» звернутись із позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що органами виконавчої служби був помилково накладений арешт на його транспортний засіб. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялися судом про місце і час розгляду справи належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. В зв»язку з належним повідомленням відповідачів про місце і час судового розгляду суд вважає за можливе, за згодою позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 12.09.2014 року у кримінальному провадженні №1-кп/752/518/14 засуджено [PERSON] ([INFO]) до покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції за заявою Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів від 19.11.2014 року відкрито виконавче провадження №45521444 на виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м.Києва №1-18/10 від 16.10.2014 року в частині конфіскації майна [PERSON], [INFO] року, ідентифікаційний номер [NUMBER]. Постановою заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві від 01.04.2015 року накладено арешт на все майно гр. [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь -якого майна. Проте, у вказаній постанові зазначено боржником - [PERSON] ([INFO]), у графі: «РНЩКПП» зазначено ідентифікаційний номер [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]), у зв'язку із чим на автомобіль позивача було накладено обтяження (тип обтяження: арешт). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля «ZAZ110307 Slavuta», номер об'єкта [NUMBER], д/н [NUMBER], сірого кольору, 2004 року випуску. Згідно картки платника податків Державної податкової служби у Шевченківському районі м.Києва ідентифікаційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] присвоєний громадянину [PERSON], [INFO], що дає суду підстави вважати, що в постанові про відкриття провадження ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києві та постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження зазначено помилково ідентифікаційний номер особи, яка не є учасником виконавчого провадження за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 12.09.2014 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в поряду, встановлених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Тобто, законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Згідно листа №39311 від 26.12.2016 року Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на запит адвоката в інтересах позивача повідомлено про те, що постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 08.05.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто оригінал виконавчого листа стягувачеві. Повторно виконавчий документ на виконання не надходив та на виконанні не перебуває, що є підставою для зняття арешту та заборони на відчуження майна позивача у судовому порядку. Враховуючи, що на виконанні в органах ДВС, жодних виконавчих документів, боржником в яких виступає позивач не перебуває, підставою для арешту майна стало помилкове внесення відомостей щодо ідентифікаційного коду позивача до виконавчих документів, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача в частині зняття арешту та заборони на відчуження належного позивачу майна доведеними у повному обсязі та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача - відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, з вини якого був накладено безпідставно арешт на майно, на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду з даним позовом. Не підлягають, на думку суду, задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки стороною на підтвердження понесення ним витрат на отримання правової допомоги не надано належних та допустимих доказів, а саме: акту виконаних робіт, Договору про надання послуг адвоката, а надані суду квитанції до прибуткового касового ордеру не містять інформації щодо обсягу витраченого часу особою, яка надає таку допомогу, підстав її надання в зв'язку з чим суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку щодо правомірності пред'явлення заявлених вимог у розмірі 4500 гривень та відповідності їх Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial