Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення сплачених коштів та стягнення штрафу за договором підряду. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги, в яких просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором підряду та визнати право власності на майно. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 15.11.2013 р. між ним та [PERSON] було укладено договір підряду. Відповідно до цього Договору Підрядник ([PERSON]) зобов'язувався своїми або залученими силами і засобами виконати комплекс робіт з реконструкції нежитлових будівель відповідно до вимог проектної документації та проекту виконання робіт, у визначені цим Договором строки, та передати виконані роботи Замовнику, а Замовник зобов'язується надати Підряднику фронт робіт, проектну документацію, забезпечити приймання виконаних Підрядником робіт та повністю оплатити роботи Підрядника. Проте, Підрядником договір було виконано частково, а саме: зобов'язання щодо отримання документів на підтвердження права власності не було виконане. Відповідач проти позову не заперечував. Суд, заслухавши надані в ході судового розгляду справи пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що договір було виконано [PERSON] у повному обсязі, тобто роботи з реконструкції було оплачено. З боку [PERSON] договір було виконано частково : роботи з реконструкції нежитлових будівель (літера К), загальною площею 45,2 кв. м., (літера Л), загальною площею 10,8 кв. м., (літера М), загальною площею 96 кв. м. (літера Н), загальною площею 128 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 120 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] були виконані у повному об'ємі, що підтверджується підписаним актом приймання-передачі від 15.03.2014 р.; зобов'язання, що визначені у п. 4 ст. 1.1. Договору (Підрядник зобов'язується отримати у встановленому законодавством порядку всі документи, що підтверджують право власності Замовника на реконструйоване майно) не були виконані Підрядником на дату закінчення Договору. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 883 Цивільного кодексу у разі невиконання або неналежного виконання підрядником обов'язків за договором підряду замовник має право вимагати відшкодування збитків. Ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком або іншими видами, якщо це встановлено договором або законом. У п. 2 ст. 1.13. Договору встановлено, що у разі порушення строків виконання зобов'язань, зазначених у ст. 1.1. Договору Підрядник сплачує Замовнику штрафи у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних в строк робіт за кожен день прострочення, але не більше 10 % від вартості невиконаних в строк робіт. За Договором вартість послуг по отриманню правовстановлюючих документів становить 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а отже, за часткове невиконання Договору штраф становить 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивні вимоги в частині стягнення [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. сплачених грошових коштів по договору підряду від 15.11.2013 року та штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, за замовленням [PERSON] судовим експертом - фізичною особою - підприємцем [PERSON] (свідоцтво [NUMBER]) було проведено експертне будівельно-технічне дослідження нежитлових будівель (літера К), загальною площею 45,2 кв. м., (літера Л), загальною площею 10,8 кв. м., (літера М), загальною площею 96 кв. м. (літера Н), загальною площею 128 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; нежитлової будівлі, загальною площею 120 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за результатами якого складено висновок № 14102 від 14.04.2014 р. У висновку зазначено, що будівництво нежитлових будівель проведено з дотриманням державних будівельних норм і правил. Побудовані нежитлові будівлі є капітальними спорудами. Технічний стан та будівельна готовність становить 100%. За технічним станом будівлі придатна до експлуатації. Даних про порушення прав інших осіб при будівництві спірних об'єктів, передбачених ст. 376 ЦК України, які б перешкоджали [PERSON] набути право власності на нього, суд не вбачає. Проте у позивача на даний час відсутній правовстановлюючий документ, який би прямо підтверджував його право власності на нежитлові будівлі, що не дає позивачу зареєструвати своє право власності, а також створює ситуацію, за якою треті особи, можуть заперечувати право власності [PERSON] на нежитлові будівлі. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. А особа, яка виготовила (створила) річ зі свої матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, власник не може бути позбавлений чи обмежений у здійсненні права власності, крім випадків, передбачених законом. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належність [PERSON] на праві власності нежитлових будівель (літера К), загальною площею 45,2 кв. м., (літера Л), загальною площею 10,8 кв. м., (літера М), загальною площею 96 кв. м. (літера Н), загальною площею 128 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; нежитлової будівлі, загальною площею 120 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджується частково виконаним договором підряду від 15.11.2013р., висновком судово-будівельної технічної експертизи від 15.04.2014 р., а тому заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на нежитлові будівлі (літера К), загальною площею 45,2 кв. м., (літера Л), загальною площею 10,8 кв. м., (літера М), загальною площею 96 кв. м. (літера Н), загальною площею 128 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; нежитлової будівлі, загальною площею 120 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 900,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial