Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Черкашина Надія Ігорівна про визнання договору дарування недійним. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач має паспортну реєстрацію у квартирі [ADDRESS] . У зазначеній квартирі були зареєстровані та постійно проживали батьки позивача [PERSON] та [PERSON] . Квартира має три кімнати, загальна площа 61,8 кв.м., житлова площа 36,8 кв.м., і була придбана у період шлюбу батьками позивача. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки вказаної квартири. [PERSON] подав до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини і на підставі цього було заведено спадкову справу №518/2015. Крім позивача, спадкоємцями першої черги є батько позивача [PERSON] та брат [PERSON] (відповідач за справою). Позивач звернувся до Першої Херсонської державної нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом, але державний нотаріус Гудима О.Б. повідомив позивача про те, що це неможливо, адже відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує, що це майно належить спадкодавцю. Перед цим, на протязі тривалого часу відповідач чинив перешкоди позивачу у користуванні житлом, де останній мав реєстрацію місця проживання, змінив замки на вхідних дверях, не впускав позивача до помешкання для спілкування з батьком, який жив у квартирі за вказаною адресою. Тому позивач був змушений мешкати в іншому місці разом зі своєю сім`єю. У січні 2016 року позивачу стало відомо, що його батько [PERSON] ще 03.09.2015 року подарував братові [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Черкашиною Н.І., реєстровий №1804. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири за вказаною адресою. Позивач не відмовлявся від прийняття належної йому частини спадщини і за законом є спадкоємцем [PERSON] . Позивач вважає вказаний договір дарування від 03.09.2015 року є недійсним, тому що після ознайомлення з його змістом у позивача виникли сумніви у справжності підпису батька, який є на цьому договорі. Позивач вважає, що підпис, складений від імені його батька [PERSON] , який є на договорі дарування, йому не належить, його волевиявлення, спрямоване на підписання вищезазначеного правочину, не підтверджено, а отже в силу ч.1 ст.215 ЦК України вказаний договір дарування слід визнати недійсним. У зв`язку з цим, позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 03.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №1804; скасувати рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Н.І. про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою суду від 16.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2017 року, головуючим у справі визначений суддя Гаврилов Д.В. Ухвалою суду від 18.04.2017 року прийнято справу до провадження. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2018 року, головуючим у справі визначена суддя Майдан С.І. Ухвалою суду від 17.08.2018 року прийнято справу до провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17.12.2018 року витребувано докази. Ухвалою суду від 25.04.2019 року витребувано докази. Ухвалою суду від 23.12.2019 року витребувано докази. Ухвалою суду від 17.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.01.2021 року призначено за цивільною справою судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 27.04.2021 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання. Ухвалою суду від 18.05.2021 року продовжено проведення за справою судово-почеркознавчої експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 13.08.2021 року поновлено провадження у справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач зазначив, що за життя батько не мав наміру дарувати квартиру брату, з 1990 року висловлював бажання залишити квартиру йому, тому його донька з народження була прописана у спірній квартирі. За життя батько не повідомляв йому про договір дарування, зазначену обставину приховав від нього і відповідач. Останні роки життя батько хворів, майже самостійно не пересувався, догляд за батьком здійснювала сім`я відповідача. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначив, що після реєстрації у спірній квартирі позивач та його донька в ній не проживали, до 2006 року позивач батьків навідував рідко. З 2006 року батько хворів, був лежачий, мати теж хворіла. Спочатку сторони допомагали батькам по черзі, а потім позивач самоухилився від надання допомоги батькам, не відвідував. Коли з 2009 року мати стала тяжко хворіти, була лежачою, його сім`я (відповідача) постійно, щоденно здійснювала догляд за батьками. Подарувати йому квартиру це була воля батька. На прохання батька виписатися, оскільки позивач у квартирі не проживав, не ніс витрат за комунальні послуги, а батько був позбавлений можливості отримувати субсидію, позивач відмовився, його тільки цікавили документи на спірну квартиру. За проханням батька він (відповідач) запросив нотаріуса, який наодинці спілкувався з батьком. Потім нотаріус повторно приїздила для укладення спірного договору за місцем проживання батька, саме батьком виконаний підпис та зазначено прізвище. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно актового запису про шлюб №531, складеного 16.09.1968 року міським відділом РАЦС Новобузького району Миколаївської області, [PERSON] та [PERSON] 16.09.1968 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбі прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно актового запису про народження №40, зробленого 01.11.1969 року Виконавчим комітетом Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису про народження №16, зробленого 28.06.1975 року Новополтавським сільською радою Новобузького району Миколаївської області,батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . З паспорту серії [NUMBER] , виданого 10.06.1996 року Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.02.1987 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18810202 від 11.03.2014 року, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року, належить квартира [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується і копією вказаного свідоцтва про право власності. Згідно актового запису про смерть №342, зробленого 04.03.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] померла [INFO] . 03.09.2015 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованим, було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №1804. Предметом договору є квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43216516 від 03.09.2015 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 03.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №1804. Відповідно до довідки, виданої 11.09.2015 року та 03.09.2015 року ТОВ «Україна», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON] , [PERSON] , 1997 р.н. (донька позивача) та [PERSON] , 1942 р.н. (батько позивача). Згідно актового запису про смерть №178, зробленого 08.02.2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до листа №175/02-14, наданого 04.03.2016 року Першою Херсонською державною нотаріальною конторою, [PERSON] , на звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , повідомлено, що неможливо видати свідоцтво, так як відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує, що спадкове майно належить спадкодавцю. Згідно висновку експерта №21-273 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 09.08.2021 року Миколаївського відділення ОНДІСЕ, вирішити питання, чи виконаний підпис у графі «Дарувальник» в оригіналі договору дарування квартири за [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03.09.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Надією Ігорівною, за реєстровим номером 1804, [PERSON] чи іншою особою не надається за можливе, оскільки при проведенні порівняльного дослідження підпису від імені [PERSON] виявлені окремі збіги та розбіжності ознак у кількості, недостатній для якогось категоричного висновку (позивного чи негативного) про автентичність цього підпису, оскільки підпис за своєю конструкцією простий та малоінформативний. З пояснень свідків позивача [PERSON] , [PERSON] вбачається, що між сторонами були недружні стосунки, що сім`я позивача (дружина, донька позивача) не були присутні у батьків позивача з 2009 року, щоб уникнути конфліктів з відповідачем, інколи телефонували їм, а з 2009 2011 року позивач часто був у відряджені за межами України, він телефонував до батьків, але на телефоні дзвінки ніхто не відповідав. За життя батьки позивача зазначали, що мають намір саме позивачу залишити спірну квартиру. З пояснень свідків відповідача [PERSON] , [PERSON] вбачається, що з 2009 року догляд за батьками щоденно здійснювала тільки сім`я відповідачів. Ігнорування позивачем потреб щодо догляду за батьками дуже засмучувало останніх. Свідок [PERSON] , яка працювала на момент посвідчення оспорюваного договору помічником нотаріуса Черкашиної Н.І., пояснила, що до приватного нотаріуса Черкашиної Н.І. звернувся чоловік, зазначив, що його батько просив викликати нотаріуса йому за місцем проживання. Приватний нотаріус Черкашина Н.І. виїхала за адресою, а потім повернулася та дала її в роботи документи. На наступний день приватний нотаріус Черкашина Н.І. виїхала за місцем проживання клієнта, оскільки він був лежачий, надала йому примірник договору, він ознайомився з ним, нотаріус поспілкувалася з ним, роз`яснила наслідки укладення договору дарування, запропоновувала інші угоди укласти (спадковий договір), але чоловік відмовився, наполягав на укладенні саме договору дарування. Зазначив, що він може сам підписати договір, що не потрібно запрошувати свідків, його посадили та він з певним зусиллям, але самостійно підписав договір, зазначив своє прізвище, ініціали. Крім того, він розписався у журналі нотаріальних дій (поставив підпис та зазначив прізвище). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, згідно з якою якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. При цьому заповіти, посвідчені такими особами, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України, за якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Стаття 1253 ЦК України регулює питання посвідчення заповіту при свідках та визначає, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 (якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт), і статтею 1252 ЦК України (посвідчення заповіту іншою посадовою, службовою особою), присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомості речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. У статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Із тексту договору дарування від 03.09.2015 року вбачається, що під час нотаріального посвідчення цього договору дарувальник передав обдарованому у власність квартиру, а також передав ключі від квартири. Сторони усвідомлювали, що цим актом підтверджено передачу квартири обдаровуваному. Вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтвердили, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін вільне і відповідає їх внутрішній волі, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, не суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, правочин вчинено не під впливом помили обману, насильства, тяжкої обставини, правочин не є фіктивним або удаваним. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, доказів на підтвердження того, що правочин, вчинений внаслідок обману чи помилки щодо природи правочину стороною позивача суду не надано, тому відсутні підстави для визнавання заповіту від 03.09.2015 року недійсним. Обставини та докази, на які посилається позивач як на підтвердження своїх доводів про недійсність заповіту, не знайшли передбачених статтею 1257 ЦК України підстав для визнання заповіту недійсним. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимогам процесуального закону позивачем не надано суду достатніх та достовірних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про недійсність договору, суд доходить висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed