Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини та її матері, визначення способу участі батька у вихованні дитини, визначення розміру аліментів, врахування понесених витрат на лікування дитини та оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2014 року між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 114. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з відповідачкою. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15.07.2020 шлюб між сторонами розірваний. Відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, відмовляється від усіх пропозицій з боку позивача щодо участі у розвитку навчанні дитини, відмовляється від грошових коштів для розвитку дитини. Позивач, зацікавлений у тому, щоб дитина зростала в нормальних умовах при нормальній психологічній та фінансовій забезпеченості і бажає брати участь у вихованні дитини. [PERSON] просить стягнути з нього аліменти на користь свого малолітнього сина в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач вважає за доцільне включити додатково до суми аліментів забезпечення дитини медичним обслуговуванням до досягнення нею повноліття. На даний час дитина разом з відповідачкою проживають за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу та його матері [PERSON] на праві спільної часткової власності. У зв`язку з тим, що у позивача виникла необхідність у реалізації права на зазначену квартиру, він як співвласник вказаної квартири просить змінити місце проживання та реєстрації свого сина та відповідачки. [PERSON] пропонує, щоб його син зі своєю матір`ю проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться у спільній частковій власності позивача і його батька. Додатково до суми аліментів та медичного страхування позивач бере на себе обов`язок самостійно сплачувати комунальні платежі по квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій будуть проживати виключно його син з своєю матір`ю [PERSON] . Позивач бажає визначити наступний графік побачень з сином: - [PERSON] проводить із [PERSON] кожну суботу. Окремо позивач погоджує з відповідачем час та день побачення з дитиною; -відповідач надає перелік продуктів, що дитині можна вживати; -відповідач жодним чином не завдає перешкод побаченням із дитиною; -позивач особисто забирає дитину у відповідача перед побаченням та особисто повертає відповідачу після закінчення такого побачення. -щорічна відпустка строком не менше трьох тижнів. Позивач наполягає на залученні дитячого психолога для визначення графіку побачень з дитиною та для проведення перших побачень з дитиною після ухвалення рішення суду. У відзиві на позовну заяву представниця відповідачки [PERSON] - адвокат Редіч Н.Ю. просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для зміни зареєстрованого місця проживання відповідача та дитини. Крім того, такі зміни погіршать становище дитини. Вказує на те, що позивачем не надано доказів щодо створення йому перешкод у спілкуванні з сином. Вважає, що дії позивача підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому довіряти йому дитину неможливо, спілкування між ними може спричинити негативні наслідки, завдаючи фізичного та душевного болю дитині. Зазначає, що позивач не суб`єктом звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому у цій частині його вимоги також задоволенню не підлягають. 21 січня 2021 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження з даними вимогами справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та додаткових витрат, в якій вона просить стягнути аліменти на дитину у розмірі 19 210 грн щомісячно, а також аліменти за минулий період з листопада 2019 року з урахуванням індексації, аліменти на її утримання у розмірі 8 296 грн. щомісячно протягом трьох років від дня розірвання шлюбу, тобто до 15.07.2023, а також просить стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 121 849,30 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на те, що після припинення шлюбних відносин [PERSON] матеріально дитину не утримує, коштів не надає. При цьому, дитина хворіє, потребує спеціального лікування та харчування, а також домашнього догляду. У зв`язку з цим [PERSON] позбавлена можливості працювати і продовжила відпустку по догляду за дитиною Крім того, вказує на те, що нею понесено додаткові витрати на дитину у розмірі 121 849,30 грн., які повністю мають бути стягнуті з відповідача, оскільки позивачка не працює. У відзиві на об`єднаний позов, відповідач [PERSON] вказує на те, що сплачує житлово-комунальні послуги в квартирі, де проживають позивач з сином, а також щомісячно перераховує через АТ «Укрпошту» гроші на утримання дитину, мінімальна сума платежів - 3 000 грн. Вказує на необґрунтованість визначеного позивачем розміру аліментів на дитину, а також те, що позивачем не доведено необхідність сплати аліментів на її користь. Витрати, які позивач вважає додатковими, між сторонами не узгоджувались і не викликані особливими обставинами. В судовому засіданні представник позивача і позивач за первісним позовом заявлені у справі вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти задоволення об`єднаних вимог зарперчеували. Представник позивача погодився, що [PERSON] має надавати кошти на утримання сина, просив визначити аліменти у розмірі ј частини заробітку. Відповідач за первісним позовом та її представник проти задоволення цього позову заперечували, просили задовольнити позов про стягнення аліментів у повному обсязі. Представник третьої особи надав суду висновок щодо спору, у якому визначено рекомендований спосіб участі батька у вихованні дитини, щодо визначення місця проживання дитини у спосіб, обраний позивачем за первісним позовом - заперечили. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані докази, судом встановлено наступне. В період з 01.02.2014 по 15.07.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . Вирішуючи вимоги, заявлені у первісному позові, суд виходить з наступного. Щодо визначення місця проживання дитини та її матері. Судом встановлено, що на момент вирішення справи, [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають та зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Ця квартира трикімнатна, загальною площею 102,3 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/3 частки) і [PERSON] (2/3 частки). Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки). Квартира двокімнатна. Загальна площа цієї квартири 54,1 кв.м, а житлова- 30,29 кв.м. Заявляючи вимоги про визначення місця проживання дитини, позивач фактично ставить перед судом питання щодо зміни зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] та сина [PERSON] . Сімейним кодексом України врегульовано порядок визначення місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписами статті 161 СК України. якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Чинним законодавством не передбачено можливості визначення місця проживання дитини з одним з батьків за конкретною поштовою адресою або зміна у такий спосіб місця проживання дитини. Питання щодо цього підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ЖК Української РСР і не може бути вирішено в межах вимог про визначення місця проживання дитини, що заявлені тим з батьків, хто проживає окремо. Щодо вимог про визначення способу участі батька у вихованні сина - [PERSON] , суд враховує наступне. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ч.1, 2 ст.12 цього ж закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 10.08.2021 року Оболонською районною в м.Києві державною адміністрацією розглянуто питання, які є предметом спору у даній справі і надано висновок про доцільність визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] і запропоновано наступний порядок: З метою підготовки дитини до зустрічей з батьком, провести попередні зустрічі дитини, батька та матері з психологом Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб ; Протягом перших двох місяців проводити зустрічі дитини з батьком в присутності психолога Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб один раз на тиждень протягом двох годин; Протягом третього місяця: - зустрічі дитини з батьком в присутності психолога Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб двічі на місяць; - у першу та третю суботу місяця з 10:00 год. до 12:00 год., у присутності матері дитини. Протягом четвертого - шостого місяців: - у першу та третю суботу і другу та четверту неділю місяця з 10:00 год до 12:00 год., без присутності матері дитини; - у разі потреби зустрічі з психологом Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб ; Надалі: - у першу та третю суботу і другу та четверту неділю місяця з 10:00 год. до 14:00год.; - спільний відпочинок у літній період шкільних канікул протягом п`ятнадцяти днів (за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та за згодою дитини). Відповідно до ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування в частині необхідності проведення зустрічей батька з дитиною в присутності матері дитини, оскільки судом в ході розгляду справи встановлено наявність вкрай негативних взаємовідносин сторін, неодноразове порушення кримінальних справи за фактами їх взаємовідносин. Суд вважає, що перехідного періоду протягом перших двох місяців спілкування [PERSON] з сином в присутності психолога Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб достатньо для відновлення взаємовідносин між ними і подальша участь у їх спілкуванні матері, на момент ухвалення рішення, не потребується. У випадку зміни взаємовідносин сторін, дане питання може бути вирішено між батьками [PERSON] за спільною згодою обох батьків, незалежно від змісту рішення в даній справі. Тому, суд, вирішуючи питання щодо заявлених вимог, суд вважає правильним визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] та у спілкуванні з ним у наступний спосіб: З метою підготовки дитини до зустрічей з батьком, провести попередні зустрічі дитини, батька та матері з психологом Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб ; Протягом перших двох місяців проводити зустрічі дитини з батьком в присутності психолога Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб один раз на тиждень протягом двох годин; Протягом третього місяця: - зустрічі дитини з батьком в присутності психолога Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб двічі на місяць; - у першу та третю суботу місяця з 10:00 год. до 12:00 год., без присутності матері дитини. Протягом четвертого - шостого місяців: - у першу та третю суботу і другу та четверту неділю місяця з 10:00 год до 12:00 год., без присутності матері дитини; - у разі потреби зустрічі з психологом Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб ; Надалі: - у першу та третю суботу і другу та четверту неділю місяця з 10:00 год. до 14:00год.; - спільний відпочинок у літній період шкільних канікул протягом п`ятнадцяти днів (за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та за згодою дитини). Позовні вимоги щодо стягнення аліментів за первісним та об`єднаним позовом підлягають вирішенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що дитина [PERSON] після розірвання шлюбу між його батьками проживає з матір`ю - [PERSON] . Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи те, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів чинним законодавством надається тому з батьків, з ким проживає дитина, вимоги за первісним позовом щодо цього задоволенню не підлягають. При вирішенні вимог щодо цього за об`єднаним позовом, суд враховує те, що відповідач [PERSON] працевлаштований і працює в ТОВ «Бруклін-Київ». Його заробітна плата за 4 квартал 2020 склала 104 515,25 грн. Інших осіб на утриманні [PERSON] не має. Відомостей щодо вад його у здоров`ї, які б не дозволяли йому сплачувати аліменти судом не встановлено. У власності [PERSON] знаходяться частки у квартирах [ADDRESS] , а також [ADDRESS] . Доказів щодо наявності витрат [PERSON] , які б не відповідали його доходам, а також інших обставин, які б могли вплинути на визначення судом аліментів у розмірі 19 210 грн. щомісячно, позивачем не надано. З огляду на це, суд вважає правильним визначити розмір аліментів, які підлягають сплаті батьком [PERSON] у розмірі 6 500 грн., оскільки саме такий розмір аліментів є достатнім для нормального розвитку дитини, підготовки до дорослого життя, створення необхідних передумов для цього. Згідно ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем за об`єднаним позовом не надано належних та допустимих доказів щодо вжиття нею заходів щодо одержання аліментів, ухилення відповідача, яке виражалось би в його умисних діях чи бездіяльності, від їх сплати аліментів, у зв`язку з чим суд не вбачає достатніх правових підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, та вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з листопада 2019 року до дня пред`явлення позову. Щодо стягнення аліментів на матір дитини - [PERSON] висновки суду наступні. Пред`являючи вимоги про стягнення на її утримання у розмірі 8 296 грн. щомісячно протягом трьох років від дня розірвання шлюбу, тобто до 15.07.2023, [PERSON] посилається на положення ч.4 ст.76 СК України, згідно якої якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Суд вважає, що це положення чинного законодавства не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки [PERSON] працевлаштована, працює економістом відділу супроводу та оперативного контролінгу продажів ТОВ «Агріі України» і на момент розгляду справи перебуває у відпустці для догляду за дитиною по 02.03.2022 року, згідно наказу №352-к/тр від 25.08.2021. Гарантії щодо утримання колишнього подружжя, визначені ч.4 ст.76 СК України, можуть бути застосовані у випадку, коли той з подружжя, який потребує допомоги не був працевлаштований за час шлюбу або не мав змоги отримати освіту. Трирічний строк з моменту розірвання шлюбу має значення для працевлаштування такої особи, отримання освіти, тощо. Враховуючи те, що [PERSON] працевлаштована, підстав для застосування до даних правовідносин зазначеної норми закону суд не вбачає. Разом з тим, статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] у зв`язку з захворюванням (вторинна лактазна недостатність) перебуває на диспансерному обліку і потребує домашнього догляду, що підтверджується довідкою №75, виданою 09.08.2021 КНП «ЦПМСД №1» Оболонського району м.Києва. [PERSON] народився [INFO] і досягне 6 років [INFO] . Згідно Наказу №352-к/тр від 25.08.2021 ТОВ «Агріі України» [PERSON] економісту відділу супроводу та оперативного контролінгу продажів надано відпустку для догляду за дитиною на період з 02.09.2021 по 02.03.2022 включно. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною шести років, тобто до [INFO] . Розмір щомісячного утримання суду визначає у розмірі 1 000 грн. Щодо стягнення додаткових витрат. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витратах понесених на дитину у розмірі 49 502,80 грн, у зв`язку з наступним. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. З наданих [PERSON] доказів не можливо встановити наявність особливих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість стягнення додаткових витрат. Витрати на розвиток дитини не містять визначення того, які послуги надані. Відвідування басейну, логопеда, придбання літератури, ліків, одягу, іграшок, оплата розваг та пального для автомобілю [PERSON] не пов`язані з особливими обставинами, а є поточними витратами на дитину, які можуть бути понесені батьками та охоплюються утриманням у вигляді аліментних зобов`язань. За таких обставин, суд задовольняє заявлені у справі вимоги [PERSON] та [PERSON] частково в обсязі та за підстав, що зазначені вище. Судові витрати у справі підлягають розподілу за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial