Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, який обґрунтовував тим, що 23 березня 2019 року о 10 годині він керуючи транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Черногірська Самарського району м. Дніпра. В районі будинку № 5, його автомобіль було підрізано транспортним засобом Honda Civic, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, [PERSON] . Позивач встиг зупинити свій транспортний засіб, а транспортний засіб відповідача знаходився одразу попереду. Після чого, водій транспортного засобу Honda Civic, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , увімкнув задню швидкість та задньою частиною свого транспортного засобу в`їхав в передню частину транспортного засобу позивача, чим завдав матеріальної шкоди. Співробітники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні позивача. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/2315/19 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП від 11.06.2019 року, провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 24.06.2019 року. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що порушення ПДР [PERSON] не встановлено, а навпаки т/з Honda Civic, здає заднім ходом, коли т/з [PERSON] стоїть та не здійснює жодного маневру, здійснює заднім ходом пошкодження т/з [PERSON] . Отже, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 209191 від 23.03.2019 року фактичні дані про те, що порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху спричинило пошкодження транспортного засобу, не відповідають дійсності. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не скоїв жодного порушення Правил дорожнього руху, які йому інкримінуються. В той же час [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок даного ДТП транспортний засіб [PERSON] отримав механічні пошкодження, які відповідно до висновку № 118/19А експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку складає 13447,35 гривень. Відповідач добровільно відшкодувати шкоду не погодився, а тому позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальні збитки 13447,35 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, а також всі судові витрати. Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Зауважили, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська встановлено що саме дії відповідача [PERSON] призвели до пошкодження транспортного засобу позивача. Відповідач у судовому засіданні 07 листопад 2019 року позовні вимоги не визнав та просив розгляд справи перенести на іншу дату для надання відзиву на позовну заяву. В судове засідання 22 листопада 2019 року відповідач не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] позивач [PERSON] являється власником транспортного засобу Toyota RAV4, д.н.з. [NUMBER] (а.с.12). 23 березня 2019 року о 10 годині в районі будинку № 5 по вулиці Червоногірській в м. Дніпрі відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю позивача [PERSON] , які керував транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , та відповідача [PERSON] , який перебував за кермом транспортного засобу Honda Civic, д.н.з. [NUMBER] . Того ж дня інспектором УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції [PERSON] відносно позивача [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 209191 , згідно якого позивач порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с.9). Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Зазначеною постановою встановлено, що порушення ПДР [PERSON] не встановлено, а навпаки т/з Honda Civic, здає заднім ходом, коли т/з [PERSON] стоїть та не здійснює жодного маневру, здійснює заднім ходом пошкодження т/з [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку № 118/19А експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку спричиненого власнику КТЗ від 25 липня 2019 року матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 13447,35 гривень (а.с.13-27). Відповідно до ст. 1166 ПК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ПК України, особа, що застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене повністю відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 26.10.2016 у справі №6-954цс16, від 29.06.2016 у справі №6-192цс16, від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15 та Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №344/10730/15-ц. Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як безпосередньо винна особа у дорожньо - транспортній пригоді, яка мала місце 23 березня 2019 року, зобов`язаний відшкодувати позивачу [PERSON] матеріальну шкоду завдану його транспортному засобу у розмірі 13447,35 гривень, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень мотивує тим, що внаслідок ДТП у нього було порушено нормальний спосіб життя, втрачено багато особистого часу, а також довелось докладати зусилля для захисту своїх прав. Однак на думку суду зазначена сума є завищеною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому розмір її відшкодування слід визначити у розмірі 2000,00 гривень. Визначаючи саме такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б завданням та засадам цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений судовий збір в сумі 768,40 гривень. При цьому, згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом встановлено, що позивачем, окрім витрат зі сплати судового збору, також були понесені витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду, зокрема: адвокатом Кузьміною Н.О. надано обсяг правової допомоги позивачу у вигляді складання позовної заяви та участі у судових засіданнях, за що позивачем було сплачено адвокату 5000,00 гривень та підтверджено квитанцією №29.07.2019 (а.с.33), та витрати зі складання висновку дослідження автотоварознавця у розмірі 2000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №118 від 25 липня 2019 року (а.с.28). Зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: partial