Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судовий збір. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем перебував в шлюбі, зареєстрованому 27.11.1999 р. Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 821. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2012 р. шлюб між ними розірвано. В судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинені у лютому 2011 році, з даного часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у жовтні 2001 р. ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2001 р. набуто спірне майно - квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На теперішній час він з відповідачем не домовився про порядок поділу нерухомого майна. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2012 р. шлюб, укладений 27.11.1999 р. між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 821- розірвано (а.с. 4). 08.10.2001 р. відповідачем [PERSON] в період перебування в шлюбних відносинах з позивачем, придбано за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3778 (а.с. 5). Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення Закону було закріплено й у ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, але був чинний на час набуття [PERSON] спірного майна. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що спірне майно, яке сторони придбали перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та має бути поділено між ними відповідно до засади рівності часток подружжя. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1086 грн. 59 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved