Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про визнання [PERSON], [INFO] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], 23.03.2002 року такими, що втратила право користування житловим будинком за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Кетрисанівка, вул. Центральна, 12, та примусово зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначив, що є власником житлового будинку за вищевказаною адресою, та з 16 червня 2016 року в будинку прописані відповідач [PERSON], її син [PERSON] та дочка [PERSON], які з дня прописки та по даний час в зазначеному будинку не проживають та не зявляються, витрат по сплаті комунальних послуг відповідач не несе, її особистих речей та речей дітей в будинку немає, тому вважає, що відповідач та її діти втратили право користування вказаним житлом. Крім того, відповідач фактично проживає в житловому будинку за адресою: вул. Гагаріна, 56, с. Кетрисанівка Бобринецького району, який залишився в спадок після смерті її бабусі, тобто відповідач та її діти житлом забезпечені. Реєстрація мясця проживання відповідача в будинку позивача перешкоджає останньому реалізувати право власності на будинок, обмежує його у здійсненні права користування та розпорядження будинком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: вул. Центральна, 12, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області, що підтверджується витягом з облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки (а.с.3-5). Відповідно до довідки Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» №8 від 21.11.2017 року інвентарна справа на нерухоме майно по вул. Центральна, 12 в с.Кетрисанівка Бобринецького району відсутня, інвентаризація не проводилась (а.с.46). Згідно довідки Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №1003 від 21.08.2017 року [PERSON], [INFO] та її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мають зареєстроване місце проживання з 16.06.2016 року за адресою: вул. Центральна, 12, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області, але за вказаною адресою не проживали. Фактично проживають за адресою: [INFO] з 25.12.2014 року і по даний час (а.с.8). Позивач допитаний в судовому засіданні у відповідності до ст. 62 ЦПК України, як свідок суду показав, що з 1990 року є власником будинку за адресою: вул. Центральна, 12, с. Кетрисанівка Бобринецького району. Влітку 2016 року прописав у будинку відповідача, яка проживала в громадянському шлюбі з сином його дружини. За місцем реєстрації відповідач жодного дня не проживала та не відноситься до членів його сімї. Реєстрація відповідача у спірному будинку порушує його право на отримання субсидії. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Законодавство України гарантує право дитини бути прописаним з батьками або одним з батьків (ст.29 ЦК України, ст.160 СК України). Відповідач не належить до членів сімї позивача власника будинку в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР. Оскільки власником житлового будинку, розташованого по вул. Центральна, 12, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області є позивач, відповідач не належить до членів сімї позивача, не є наймачем будинку та з 16 червня 2016 року за адресою місця реєстрації по вул. Центральна, 12, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області, не проживає, та не набула самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] такими, що втратила право користування житловим будинком за адресою: вул. Центральна, 12, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Також, позивачем було заявлено вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Суд вважає, що ця вимога позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація та зняття з реєстрації місця (проживання) перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради. Оскільки, реєстрація та зняття з реєстрації громадян не є компетенцією суду, підставою для знаття з реєстрації особи є відповідне рішення суду, в тому числі й про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, тому суд відмовляє в задоволенні цієї вимоги. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: partial