Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Афанасіївна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права на обов`язкову частку у спадщині. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] . Після смерті якого відкрилася спадщина на майно померлого. Спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON] . У передбачений законом термін позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Ніни Афанасіївни з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] . Однак в усному порядку. нотаріусом йому було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки за життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що відсутній документ, який підтверджує факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] . Крім того, нотаріус повідомила, що позивач не має права на спадщину, навіть обов`язкової частини у спадщині, хоча на момент смерті батька він досяг пенсійного віку. Згодом позивач, намагався подати заяву про прийняття обов`язкової частини у спадщині, але нотаріус Новікова Н.А., у зв`язку з карантинними заходами постійно була відсутня на робочому місці. Таким чином, заява позивача про прийняття спадщини була направлена нотаріусу поштою та отримана останньою 27.03.2020. Таким чином, позивач просить суд: встановити, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Не погодившись з первісними позовними вимогами, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання факту родинних відносин та усунення від права на спадкування. В якому просив суд визнати факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] та усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. 07.08.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання факту родинних відносин та усунення від права на спадкування. Ухвалою від 19.08.2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позовми [PERSON] до [PERSON] про визнання факту родинних відносин та усунення від права на спадкування. Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. 15 липня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача за первісним позовом - адвокат Кононенко О.Р. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просива їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, надавши відзив на зустрічний позов. (а.с.121-123). Крім того, надавши суду відповідь на відзив. (а.с.71-72). Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Сергієвська А.Ю. у судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечували та просили задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, надавши відзив на первісну позовну заяву. (а.с.25-27). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Афанасіївна у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність.(а.с.228). Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1.ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1статті 80 ЦПК). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації акв цивільног стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №2205. Спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON] . У передбачений законом термін позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Ніни Афанасіївни з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] . Однак в усному порядку, нотаріусом йому було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки за життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що відсутній документ, який підтверджує факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] . Лише 27.03.2020, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. була зареєстрована заява [PERSON] про прийняття обов`язкової частки у спадщині. Не погодившись з первісними вимогами [PERSON] , [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, в якій, крім іншого просив визнати факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин [PERSON] та [PERSON] необхідно для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після померлого [PERSON] . Згідно з п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як батько та син. Крім того, необхідно встановити, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Доказів, які б спростовували факт родинних відносин між [PERSON] , [PERSON] та померлим [PERSON] , суду не надано. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання за [PERSON] , [INFO] , право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст.1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначенийстаттею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач за первісним позовом [PERSON] та позивач по зустрічному позову [PERSON] прийняли спадщину відповідно до вимог закону. Оскільки [PERSON] , [INFO] залишив на ім`я [PERSON] заповіт на все належне йому майно, а [PERSON] є сином померлого [PERSON] і на момент відкриття спадщини був непрацездатною особою пенсіонером, то суд вважає необхідним визнати за [PERSON] , [INFO] , право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до ст. 1224 ЦК України, право вимоги щодо усунення від спадкування належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення негідного спадкоємця від спадкування. Такий висновок ґрунтується на тому, що у разі усунення негідного спадкоємця спадщина має перейти до іншого за чергою спадкоємця. Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суду позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних, допустимих, достовірних доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою був у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку сина - відповідача по справі [PERSON] , а він свідомо від її надання ухилявся. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги безпорадному спадкодавцю з боку відповідача не доведено. Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо усунення відповідача за зустрічним позовом від права на спадкування після смерті батька не можуть бути задоволені, оскільки позивач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач ухилялась від участі у догляді за хворим батьком. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли. На підставі викладеного та

Outcome: partial