Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 11.10.2005 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячного платежу для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інші витрати. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 17.12.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 23905 грн. 79 коп., в тому числі: 2671 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 19619 грн. 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - сума штрафу (фіксована частина); 1114 грн. 56 коп. - сума штрафу (процентна складова). Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 23905 грн. 79 коп. та понесені судові витрати. В подальшому, позивач позовні вимоги зменшив. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19443 грн. 52 коп., в тому числі: 18041 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - сума штрафу (фіксована частина); 902 грн. 07 коп. - сума штрафу (процентна складова). Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала. Пояснила, що 18.12.2006 року Першотравневим районним судом м. Чернівці на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» було видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 5146 грн. 01 коп. Зазначене рішення суду відповідачем виконано не було у зв'язку з чим позивач продовжував нараховувати відсотки по кредиту. Просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19443 грн. 52 коп. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що боргу по основному кредитному зобов'язанню не існує, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків на заборгованість. Судовий наказ Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.12.2006 року [PERSON] виконав повністю. Також просила застосувати позовну давність, в задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 11.10.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 4% на місяць. Термін дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві (а.с.7). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст.627, ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із частково досліджених матеріалів цивільної справи №2н-373/2006, а також досліджених матеріалів справи №725/62/14-ц, судом встановлено, що позивачем до поданої 26.12.2013 року позовної заяви долучено копію Умов і правил надання банківських послуг, які були затверджені після укладення кредитного договору від 11.10.2005 року та є чинними на даний час, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та на підставі ст.58 ЦПК України є неналежним доказом по справі (а.с.8-11). Разом з тим, в матеріалах справи №2-н-373/2006 містяться долучені ЗАТ КБ «Приватбанк» Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які були чинним на момент укладення спірного договору та є його невід'ємною частиною (а.с.80-83). Положеннями розділу третього Правил користування платіжною карткою визначено, що термін дії картки зазначений на лицьовій стороні картки. Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий термін, якщо раніше не надійшла письмова заява клієнта про закриття картрахунку, а також при наявності коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій за картрахунком та при дотриманні інших умов продовження терміну, передбачених Договором про відкриття картрахунку та обслуговування картки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В подальшому, за поданою ЗАТ КБ «Приватбанк» 15.12.2006 року заявою Першотравневим районним судом м. Чернівці було видано судовий наказ №2-н-373/06, яким стягнуто з [PERSON] борг за надані банківські послуги станом на 01.12.2006 року в розмірі 5146 грн. 01 коп. (а.с.44). Разом з тим, стягнуту заборгованість відповідачем погашено не було, що підтверджується копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.12.2010 року у зв'язку з відсутню у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с.61). У пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, як було встановлено судом, судовий наказ Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.12.2006 року відповідачем реально виконано не було. Таким чином, відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Судом також встановлено, що у зв'язку з порушенням зобов'язань та не виконанням рішення суду у відповідача за період з 01.12.2006 року по 17.12.2013 року наявна заборгованість по відсоткам по кредитному договору в сумі 18041 грн. 45 коп. (а.с.4-6, 50). Доводи представника відповідача про те, що боргу по основному кредитному зобов'язанню не існує, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків - суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються постановою Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ від 31.12.2010 року. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач у випадку порушення зобов'язання, відповідно до умов договору, зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень, а також 5 % від суми позову є необґрунтованими, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не містять зазначених положень, а отже позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 500 грн. 00 коп. - суми штрафу (фіксована частина); 902 грн. 07 коп. - суми штрафу (процентна складова) є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як було встановлено судом, банк у межах строку позовної давності вже звертався до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогами про стягнення кредитної заборгованості по договору від 11.10.2005 року, за результатами розгляду якої судом 15.12.2006 року було видано судовий наказ. Боржником зазначене рішення суду виконано не було, виконавчий документ постановою від 31.12.2010 року було повернуто стягувачеві. З урахуванням наведеного суд вважає, що нарахована сума заборгованості у розмірі 18041 грн. 45 коп. є відповідальністю [PERSON] за невиконання ним грошового зобов'язання, про яке позивачу стало відомо після 31.12.2010 року, в той час як з даним позовом він звернувся до суду 26.12.2013 року, що підтверджується поштовою відміткою на конверті (а.с.19). За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial