Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 16180.55 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з наказом № НТ 130823 від 23.08.2013 року було прийнято рішення надати відповідачу статус безробітного та призначити виплату допомоги по безробіттю; проте в ході перевірки було виявлено, що на момент звернення до позивача та знаходження на обліку в якості безробітного, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Фондом соціального страхування і працював за договорами про надання послуг з 19.08.2013 р. по 29.10.2013 р., з 21.03.2014 р. по 21.05.2014 р., про що не повідомив центр зайнятості, що спричинило неправомірне отримання ним статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю в розмірі 16180.55 грн.; в ході судового розгляду представником позивача було зменшено позовні вимоги до 4680.55 грн. з огляду на те, що відповідач добровільно відшкодував Бахмацькому РЦЗ 11500.00 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги, з урахуванням їх зменшення, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з вищевикладених підстав і додатково пояснила, що [PERSON] 23.08.2013 року звернувся до Бахмацького РЦЗ із заявою про надання йому статусу безробітного, не повідомивши про те, що на підставі договору працює у Фонді соціального страхування, внаслідок чого неправомірно отримував допомогу по безробіттю по 24.03.2014 року; потім 03.12.2014 року за заявою відповідача його було перереєстровано як безробітного і поновлено виплату допомоги, яка проводилась до 18.02.2015 року; факт неправомірного отримання відповідачем допомоги в розмірі 16180.55 грн. був виявлений не одразу, а після проведення відповідної звірки з органами Пенсійного фонду України і після виявлення даного факту на адресу [PERSON] був направлений лист щодо повернення безпідставно одержаних коштів; одержавши лист, відповідач з»явився до Бахмацького РЦЗ, погодився частково повернути кошти, але жодних дій щодо цього не вживав, що і зумовило звернення Бахмацького РЦЗ до суду з даним позовом; в ході судового розгляду [PERSON] добровільно сплатив Бахмацькому РЦЗ 11500.00 грн., тому представник позивача, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила стягнути з нього 4680.55 грн.; вважає, що отримані [PERSON] кошти є матеріальною шкодою (збитками), завданою Бахмацькому районному центру зайнятості відповідачем і має бути відшкодована відповідно до вимог ст.1166 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні спочатку позовні вимоги визнав частково, не заперечував, що в період перебування на обліку в Бахмацькому РЦЗ і одержання відповідного матеріального забезпечення він згідно з договорами працював у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; оскільки в перші місяці перебування на обліку виплата коштів центром зайнятості не здійснювалась, то він вирішив додатково підзаробити грошей, оскільки необхідно було утримувати родину; допускає, що такий випадок стався по причині його незнання законодавства; до того ж він ставить під сумнів законність договорів, за якими він здійснював чергування у Фонді соцстрахування, оскільки не може впевнено сказати, що підписував їх; після зменшення позивачем заявлених вимог з 16180.55 грн. до 4680.55 грн. відповідач вимоги Бахмацького РЦЗ визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку як безробітний в Бахмацькому районному центрі зайнятості з 23.08.2013 року по 24.03.2014 року та з 03.12.2014 року по 18.02.2015 року і отримував соціальні послуги і забезпечення відповідно до ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що безробітний [PERSON] перебував в цивільно-правових відносинах з Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, згідно з договором про надання послуг №323/10/13 від 19.08.2013 року у період з 19.08.2013 р. по 29.10.2013 р., та згідно з договором про надання послуг №540/10/14 від 21.03.2014 року у період з 21.03.2014 р. по 21.05.2014 р. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р., до зайнятого населення належать, зокрема, особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Отже, під час перебування на обліку в Бахмацькому районному центрі зайнятості [PERSON] відносився до категорії зайнятого населення та приховав зазначені відомості від фахівців центру зайнятості. Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 (далі-Порядок надання допомоги по безробіттю), визначено (п.п. 2 п.1 розділу V), що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі припинення реєстрації безробітного з підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (далі - Порядок реєстрації). Згідно з пп.1 п. 37 Порядку реєстрації, центр зайнятості припиняє реєстрацію (а відтак - і виплату допомоги по безробіттю) з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Судом встановлено, що під час перебування на обліку в Бахмацькому районному центрі зайнятості [PERSON] не повідомив про укладені ним цивільно-правові договори, що спричинило неправомірне отримання ним виплати допомоги по безробіттю в розмірі 16180.55 грн. Згідно з квитанцією №10 від 27.02.2017 року [PERSON] добровільно сплатив на користь Бахмацького районного центру зайнятості 11500.00 грн. Відповідно до ч.3 ст.44 ЗУ «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі який приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення покладається на зареєстрованого безробітного. Статтею 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на застрахованих осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітних, покладено обов'язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. За таких обставин, [PERSON] не мав права на отримання виплати допомоги по безробіттю, оскільки укладення цивільно-правових договорів та знаходження в цивільно-правових відносинах є обставиною, яка впливає на умови виплати матеріального забезпечення і надання соціальних послуг, про яку він не повідомив центр зайнятості, продовжував перебувати на обліку як безробітний та отримувати матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Згідно з ч.3 ст.36 ЗУ«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Згідно зі ст.119 ЦПК України підставами позову, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Позивач просив суд, відповідно до положень ст.1166 ЦК України, стягнути з [PERSON] 4680.55 грн., які визначив як матеріальну шкоду (збитки), проте суд вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають норми ст.ст.1212, 1215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Беручи до уваги, що [PERSON] перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітний, перебував у цивільно-правових відносинах з Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно з договорами про надання послуг №323/10/13 від 19.08.2013 року у період з 19.08.2013 р. по 29.10.2013 р., та №540/10/14 від 21.03.2014 року у період з 21.03.2014 р. по 21.05.2014 р., про що не повідомив позивача, тому суд приходить до висновку про недобросовісність [PERSON] у набутті права на отримання допомоги по безробіттю та наявність підстав для задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved